Ирина Давидова
Ирина Андрејевна Давидова (, Александров, Владимирска област, 27. мај 1988) руска је атлетичарка, специјалиста за трчање на 400 метара са препонама. Чланица је клуба МГФСО из Москве, а тренери су јој Александар Сичев и Николај Чемерисов.

Спортска биографија 

Давидова се почела бавити алетиком са 12 година у свом родном Александрову. Први тренер јој је био Александар Свирчев. У првих неколико година није имала значајније резултате, али је стицала искуство кроз европски клупско такмичење јунорских клубова 2006. у Москви и 2007. у Брну. Такмичила се за клуб Луч из Москве. Резултати у дисциплинама 400 м и 400 препоне били су виши од 60 секунди.

Кроз ова такмичења Давидова је напредовала и сваке године је била све боља. На Националном првенству за млађе сениоре (У-23), 2008. у трци на 400 метара препоне побољшала је резултат на 58,62, што јој је донело бронзану медаљу. У 2009. одлучила је трчати на 400 метара у дворани што јој је донело друго место у Москви, а прво на Националном првенству У-23 у дворани.

Радом у зимској сезони у 2009. добила је на брзини, коју је искористила у сезони на отвореном и свој лични резултат на 400 м препоне спустила за 2 секунде, освојивши у првенство Москве У-23 са 56,38, а затим резултатом 56,14 злато на национално првенству У-23, уз карту за Каунас на У-23 првенство Европе. У Литванији је била пета, а за освајање медаље требало је поставити нови лични рекорд.

Следеће године Давидова прелази у Москву, због бољих услова за напредовање. У главном граду је почела да ради са Николајем Чемерисовим, тренером спринтерке, олимпијске победнице за штафетом Јевгеније Пољакове и низом других руских мушких и женских спринтера.

У 2010. Ирина поново је била најбоља у Русији у категорији млађих сениора (У-23) са новим личним рекордом од 55,74 и по први пут се такмичила у финалу руског првенства за сениоре. Међутим, резултатом 57,60, била је седма.

Следеће године освојила је бронзану медаљу на државном првенству и поставила нови лични рекорд (55,48), али није испунила норму за светско првенству у Тегуу. Уместо на Светско првенству отишла је на Летњу универзијаду у Шенџену у Кини, где је освојила сребро иза европске првакиње у категорији млађих сениора Ане Јорошук из Украјине са 55,50.

Давидова и њен тренер није следила пример већине препонских тркача, који су прескочили зимску сезону у олимпијској години. Одлучили су да се такмиче у дворани на 400 метара. Давидова, који никада није трчала 53 секунде у овом случају, успела да постигне 51,94 на зимском националном првенству. Била је трећа иза олимпијских победница са руском штафетом 4 х 400 м Александром Федоривом и Јулијом Гушчином, па је Давидова заједно са Федоривом изабрана у репрезентацију за Светско првенство у атлетици у дворани 2012. у Истанбулу, где је стигла до полуфинала.

На такмичењу у Сочију 27. маја 2012. на 400 м препоне, постиже резултат од 53,87 секунди, што је за 1,5 секунди било боље од њеног личног рекорда. Тим упсехом Давидова је постала лидер светске листе у тој сезони, улази у репрезентацију Русије за Олимпијске игре у Лондону и постаје озбиљан кандидат за олимпијску медаљу. Постићи такав успех у једној години на тако високом нивоу изгледало је немогуће. Али Давидова доказује супротно победама на Печенкин купу и Меморијалу Жуковски, а затим је била једна од ретких лидера руске екипе које су одлучиле да учествују на Европском првенству у Хелсинкију иако су је за месец дана очекивале Олимпијске игре у Лондону.

У Хелсинкију трчи пуном снагом и постаје првакиња Европе побољшавајући водећи светски резултат за 2012. и лични рекорд на 53,77. Након тога Давидова добија специјалну позивницу (-{wild-card}-) да учествује на свом првом митингу Дијаметске лиге у Лондону, који се оджавао недељу дана пре Олимпијаских игара, Била је друга изгубивши од домаће такмичерке Пери Шејкс Дрејтон која је победила у времену личног рекорда Давидове 53,77.

На Олимпијским играма, вероватно преморена због великог броја такмичења од почетка сезоне, није успела да се пласира у финале (55,86).

У 2013. Давидова је пропустила зимску сезону и од већих такмичења појавила се на Универзијади у Казању, освојивши треће место са 54,79. Учествовала је и на Светском првенству 2013 у Москви, али је и ту заустављена у полуфиналу (55,05).

Вам тренинга и такмичења Ирена Давидова, нема много времена за забаву. У слободно време воли вез, одлазак у биоскопе и кафиће са својим пријатељима и игром на забавама (само у вансезони). Године 2012. дипломирала је на Правном факултету у Москви.

Значајнији резултати

Лични рекорди 
 на отвореном
400 м препоне — 53,77, Хелсинки, 29. јун 2012.
 у дворани
400 м — 51,94, Москва, 22. фебруар 2012.

Извори

Спољашње везе 

 Профил Ирине Давидове на сајту ИААФ
 Профил Ирине Давидове на сајту tilastopaja.org
 Профил Ирине Давидове на сајту sports-reference.com

Рођени 1988.
Руски атлетичари
Атлетичари на Летњим олимпијским играма 2012.
Руски олимпијци на Летњим олимпијским играма 2012.
Европски прваци у атлетици
Ирина Андрејевна Давидова ( , Александров , Владимирска област , мајруска је атлетичарка , специјалиста за трчање наметара са препонама . Чланица је клуба МГФСО из Москве , а тренери су јој Александар Сичев и Николај Чемерисов . Спортска биографија Давидова се почела бавити алетиком сагодина у свом родном Александрову . Први тренер јој је био Александар Свирчев . У првих неколико година није имала значајније резултате , али је стицала искуство кроз европски клупско такмичење јунорских клубова у Москви и у Брну . Такмичила се за клуб Луч из Москве . Резултати у дисциплинамам ипрепоне били су виши одсекунди . Кроз ова такмичења Давидова је напредовала и сваке године је била све боља . На Националном првенству за млађе сениоре ( У-23 ) , у трци наметара препоне побољшала је резултат на62 , што јој је донело бронзану медаљу . У одлучила је трчати наметара у дворани што јој је донело друго место у Москви , а прво на Националном првенству У-23 у дворани . Радом у зимској сезони у добила је на брзини , коју је искористила у сезони на отвореном и свој лични резултат нам препоне спустила засекунде , освојивши у првенство Москве У-23 са38 , а затим резултатом14 злато на национално првенству У-23 , уз карту за Каунас на У-23 првенство Европе . У Литванији је била пета , а за освајање медаље требало је поставити нови лични рекорд . Следеће године Давидова прелази у Москву , због бољих услова за напредовање . У главном граду је почела да ради са Николајем Чемерисовим , тренером спринтерке , олимпијске победнице за штафетом Јевгеније Пољакове и низом других руских мушких и женских спринтера . У Ирина поново је била најбоља у Русији у категорији млађих сениора ( У-23 ) са новим личним рекордом од74 и по први пут се такмичила у финалу руског првенства за сениоре . Међутим , резултатом60 , била је седма . Следеће године освојила је бронзану медаљу на државном првенству и поставила нови лични рекорд48 ) , али није испунила норму за светско првенству у Тегуу . Уместо на Светско првенству отишла је на Летњу универзијаду у Шенџену у Кини , где је освојила сребро иза европске првакиње у категорији млађих сениора Ане Јорошук из Украјине са50. Давидова и њен тренер није следила пример већине препонских тркача , који су прескочили зимску сезону у олимпијској години . Одлучили су да се такмиче у дворани наметара . Давидова , који никада није трчаласекунде у овом случају , успела да постигне94 на зимском националном првенству . Била је трећа иза олимпијских победница са руском штафетомхм Александром Федоривом и Јулијом Гушчином , па је Давидова заједно са Федоривом изабрана у репрезентацију за Светско првенство у атлетици у дворани у Истанбулу , где је стигла до полуфинала . На такмичењу у Сочију маја нам препоне , постиже резултат од87 секунди , што је за5 секунди било боље од њеног личног рекорда . Тим упсехом Давидова је постала лидер светске листе у тој сезони , улази у репрезентацију Русије за Олимпијске игре у Лондону и постаје озбиљан кандидат за олимпијску медаљу . Постићи такав успех у једној години на тако високом нивоу изгледало је немогуће . Али Давидова доказује супротно победама на Печенкин купу и Меморијалу Жуковски , а затим је била једна од ретких лидера руске екипе које су одлучиле да учествују на Европском првенству у Хелсинкију иако су је за месец дана очекивале Олимпијске игре у Лондону . У Хелсинкију трчи пуном снагом и постаје првакиња Европе побољшавајући водећи светски резултат за и лични рекорд на77. Након тога Давидова добија специјалну позивницу ( -{ wild-card }- ) да учествује на свом првом митингу Дијаметске лиге у Лондону , који се оджавао недељу дана пре Олимпијаских игара , Била је друга изгубивши од домаће такмичерке Пери Шејкс Дрејтон која је победила у времену личног рекорда Давидове77. На Олимпијским играма , вероватно преморена због великог броја такмичења од почетка сезоне , није успела да се пласира у финале86 ) . У Давидова је пропустила зимску сезону и од већих такмичења појавила се на Универзијади у Казању , освојивши треће место са79. Учествовала је и на Светском првенствуу Москви , али је и ту заустављена у полуфиналу05 ) . Вам тренинга и такмичења Ирена Давидова , нема много времена за забаву . У слободно време воли вез , одлазак у биоскопе и кафиће са својим пријатељима и игром на забавама ( само у вансезони ) . Године дипломирала је на Правном факултету у Москви . Значајнији резултати Лични рекорди на отвореном 400 м препоне —77 , Хелсинки , јун у дворани 400 м —94 , Москва , фебруар Извори Спољашње везе Профил Ирине Давидове на сајту ИААФ Профил Ирине Давидове на сајту tilastopaja.org Профил Ирине Давидове на сајту sports-reference.com Рођени Руски атлетичари Атлетичари на Летњим олимпијским играма Руски олимпијци на Летњим олимпијским играма Европски прваци у атлетици