Пад Београда (1915)
Аустроугарска је после пораза у Колубарској бици, планирала нову офанзиву против Србије. Иако су Србија и Црна Гора однеле победе у борби против Аустроугара, биле су материјално и физички истрошене. Савезници су обећали помоћ, али је она била незнатна, а додатни проблем је представљао трбушни тифус, који су у Србију донели заробљени аустроугарски војници.

Опис битке 
Ширина фронта који су браниле српске јединице је био 50 километара, и то између Винче и Остружнице, а по дубини до Торлака. Фронтовски положаји нису имали заштиту од непријатељског бомбардовања, као ни неке сложеније одбрамбене системе. Снага јединица које су чиниле одбрану Београда су се састојале од 20 батаљона пешадије, 2 ескадрона коњице и 77 топова различитих калибара. Те јединице су једва биле довољне да покрију ширину фронта, а резерве су биле малобројне.
Дунавски кеј био је утврђен са две линије ровова, а главна линија одбране била је на насипу железничке пруге. Ровови су били укопани у кеј из ког је повађена калдрма, тако да су се на ивицама ровова налазили стубови од цигала са међупростором, испод ког су могли да седе војници о чему сведоче фотографије из тог времена. Мајор Драгутин Гавриловић обишао је ровове на Дунавском кеју и издао наредбу да се они напусте, а да се ископају нови ровови за клечећи став на самој линији обале реке. Разлог копања ровова тик уз реку, било је што је немачка артиљерија гађала циљеве по квадратима, почев од неколико десетина метара од обале. 

Снаге које су нападале Београд су биле сачињене од Треће аустроугарске армије, као и 22. немачког корпуса. Трећа аустроугарска армија се састојала од 130 пешадијских батаљона, 136 артиљеријских батерија, 4 авионска одељења, као и од речне флотиле са 9 монитора и 20 других бродова.

Циљ аустроугарских јединица је био да пређу Дунав и Саву и заузму линију Кнежевац - Ритопек - Авала. Тиме би се навукле веће Српске јединице на ту линију, што би омогућило удар 11. немачке армије на железнички пут Београд - Софија. За то време, Бугарска армија би наступала према Нишу, и одсекла повлачење Српске војске ка Солуну.

Напад аустроугарских и немачких јединица је почео 5. октобра 1915. године. Београд је бомбардован током целог дана и ноћи тешком артиљеријском ватром. По неким подацима, на Београд је тог дана испаљено 30 хиљада граната. Непријатељ је почео да прелази Дунав 7. октобра. На дунавском кеју, браниоци су их дочекали јаком пешадијском и артиљеријском ватром. Војске су се сукобиле у десетак јуриша, што непријатеља није нимало омело, јер је користио све предности јаке артиљеријске подршке. Престоницу су осим војника, бранили и цивили, жене, деца и старци, који су узимали оружје од погинулих војника.

Очајничка борба је трајала три дана, при чему су браниоци морали прво да се повуку у Душанову улицу, а затим у Васину. У исто време, браниоци су потиснути са Аде Циганлије и Бановог брда, одакле су се повукли ка Звездари и данашњем Правном факултету. Када су немачке јединице заузеле Дедиње, браниоци су се повукли на Авалу, а након тога на линију Брестовик - Парцански висови. У том тренутку је Бугарска напала Србију, и због тога је Моравска дивизија другог позива пребачена на тај фронт. Тиме су окончане борбе око Београда 1915. године.

Након завршетка борби у граду је остао мањи део становништва - око 8 хиљада, док се већи део повукао са војском. Међутим, пошто их је непријатељ сустигао, били су принуђени да се врате у Београд.

У књижевности 
Живојин Павловић је у свом роману Они више не постоје описао борбе око Београда и његов коначан пад 1915. године из угла измишљеног лика, резервног потпоручника Живадина Јотића. У роману је и описан лик и карактер мајора Драгутина Гавриловића.
Добрица Ћосић је описао борбе у Београд 1915. у четвртој књизи Време смрти.

Занимљивости 
Чачански историјски музеј издао је књигу Драгутин Гавриловић, мајор са чином пуковника, у којој су приказане три слике ровова Другог кадровског пука одбране Београда 1915, из три различита угла.

Стрип едиција Никад робом издала је стрип „Под ватром дебелих берти” о паду Београда 1915 са говорoм Драгутина Гавриловића.

Галерија

Види још 
 Борбе око Београда 1914.
 Београд у Првом светском рату
 Ернест Трубриџ
 Споменик браниоцима Београда 1915.
 Говор браниоцима Београда

Референце

Литература

Спољашње везе 

 Постављена спомен плоча у част свим палим борцима („Вечерње новости“, 7. октобар 2013)
 Заборављени хероји Првог светског рата („Вечерње новости“, 18. јануар 2014)
 Остаци бранитеља Београда у дорћолском подвожњаку („Вечерње новости“, 1. фебруар 2014)
 Заборављени јунаци са Дунавског кеја и Сремски добровољачки одред
 Београд јуначки бранили аласи са Чукарице („Вечерње новости“, 4. октобар 2015)
  Слика Београда 1915
  Слика Београда у Великом рату
   Слика ровова на Дунавском кеју Кадровског пука 1915.
   Слика Српског рова после борби Новембар 1915.

Србија у Првом светском рату
Аустроугарска у Првом светском рату
Београд у Првом светском рату
Српске битке
1915.
Србија у 1915.
Аустроугарска је после пораза у Колубарској бици , планирала нову офанзиву против Србије . Иако су Србија и Црна Гора однеле победе у борби против Аустроугара , биле су материјално и физички истрошене . Савезници су обећали помоћ , али је она била незнатна , а додатни проблем је представљао трбушни тифус , који су у Србију донели заробљени аустроугарски војници . Опис битке Ширина фронта који су браниле српске јединице је биокилометара , и то између Винче и Остружнице , а по дубини до Торлака . Фронтовски положаји нису имали заштиту од непријатељског бомбардовања , као ни неке сложеније одбрамбене системе . Снага јединица које су чиниле одбрану Београда су се састојале одбатаљона пешадије,ескадрона коњице итопова различитих калибара . Те јединице су једва биле довољне да покрију ширину фронта , а резерве су биле малобројне . Дунавски кеј био је утврђен са две линије ровова , а главна линија одбране била је на насипу железничке пруге . Ровови су били укопани у кеј из ког је повађена калдрма , тако да су се на ивицама ровова налазили стубови од цигала са међупростором , испод ког су могли да седе војници о чему сведоче фотографије из тог времена . Мајор Драгутин Гавриловић обишао је ровове на Дунавском кеју и издао наредбу да се они напусте , а да се ископају нови ровови за клечећи став на самој линији обале реке . Разлог копања ровова тик уз реку , било је што је немачка артиљерија гађала циљеве по квадратима , почев од неколико десетина метара од обале . Снаге које су нападале Београд су биле сачињене од Треће аустроугарске армије , као и немачког корпуса . Трећа аустроугарска армија се састојала одпешадијских батаљона,артиљеријских батерија,авионска одељења , као и од речне флотиле самонитора идругих бродова . Циљ аустроугарских јединица је био да пређу Дунав и Саву и заузму линију Кнежевац - Ритопек - Авала . Тиме би се навукле веће Српске јединице на ту линију , што би омогућило удар немачке армије на железнички пут Београд - Софија . За то време , Бугарска армија би наступала према Нишу , и одсекла повлачење Српске војске ка Солуну . Напад аустроугарских и немачких јединица је почео октобра године . Београд је бомбардован током целог дана и ноћи тешком артиљеријском ватром . По неким подацима , на Београд је тог дана испаљенохиљада граната . Непријатељ је почео да прелази Дунав октобра . На дунавском кеју , браниоци су их дочекали јаком пешадијском и артиљеријском ватром . Војске су се сукобиле у десетак јуриша , што непријатеља није нимало омело , јер је користио све предности јаке артиљеријске подршке . Престоницу су осим војника , бранили и цивили , жене , деца и старци , који су узимали оружје од погинулих војника . Очајничка борба је трајала три дана , при чему су браниоци морали прво да се повуку у Душанову улицу , а затим у Васину . У исто време , браниоци су потиснути са Аде Циганлије и Бановог брда , одакле су се повукли ка Звездари и данашњем Правном факултету . Када су немачке јединице заузеле Дедиње , браниоци су се повукли на Авалу , а након тога на линију Брестовик - Парцански висови . У том тренутку је Бугарска напала Србију , и због тога је Моравска дивизија другог позива пребачена на тај фронт . Тиме су окончане борбе око Београда године . Након завршетка борби у граду је остао мањи део становништва - окохиљада , док се већи део повукао са војском . Међутим , пошто их је непријатељ сустигао , били су принуђени да се врате у Београд . У књижевности Живојин Павловић је у свом роману Они више не постоје описао борбе око Београда и његов коначан пад године из угла измишљеног лика , резервног потпоручника Живадина Јотића . У роману је и описан лик и карактер мајора Драгутина Гавриловића . Добрица Ћосић је описао борбе у Београд у четвртој књизи Време смрти . Занимљивости Чачански историјски музеј издао је књигу Драгутин Гавриловић , мајор са чином пуковника , у којој су приказане три слике ровова Другог кадровског пука одбране Београда из три различита угла . Стрип едиција Никад робом издала је стрип „ Под ватром дебелих берти ” о паду Београдаса говорoм Драгутина Гавриловића . Галерија Види још Борбе око Београда Београд у Првом светском рату Ернест Трубриџ Споменик браниоцима Београда Говор браниоцима Београда Референце Литература Спољашње везе Постављена спомен плоча у част свим палим борцима ( „ Вечерње новости “ , октобар Заборављени хероји Првог светског рата ( „ Вечерње новости “ , јануар Остаци бранитеља Београда у дорћолском подвожњаку ( „ Вечерње новости “ , фебруар Заборављени јунаци са Дунавског кеја и Сремски добровољачки одред Београд јуначки бранили аласи са Чукарице ( „ Вечерње новости “ , октобар Слика Београда Слика Београда у Великом рату Слика ровова на Дунавском кеју Кадровског пука Слика Српског рова после борби Новембар Србија у Првом светском рату Аустроугарска у Првом светском рату Београд у Првом светском рату Српске битке 1915. Србија у