Водопади Игвасу
Водопади Игвасу (; ) су водопади који се налазе на ријеци Игвасу на граници између Бразила и Аргентине, која највећим дијелом протиче кроз Бразил. Водопади деле реку на горњи и доњи Игвасу. Река Игвасу извире близу срца града Куритибе. Већим делом свог тока река протиче кроз Бразил; међутим, већина водопада је на аргентинској страни. Испод њеног ушћа у реку Сан Антонио, река Игвасу чини границу између Аргентине и Бразила.

Легенда о водопаду 
Ријеч „игвасу“ (-{iguasu}-) потиче из језика Гварани. На том језику иг значи вода, а васу — велика. Један од митова народа Гварани говори о томе да је њихов бог хтио да се ожени прелијепом дјевојком Наипи, али је дјевојка побјегла са својим љубавником у кануу. Због тога је бог расцијепио ријеку створивши водопад. Тако су љубавници осуђени на вјечни пад.

Историја 

Водопаде је 1541. открио шпански конкистадор Алвар Нуњез. Дана 11. новембра 2011, водопади Игвасу су изабрани за једно од Седам светских чуда природе.

Географија 

Водопади се налазе на граници Бразила и Аргентине, у близини границе са Парагвајом. Састоје се од 275 слапова, високи су од 60 до 82 метара, а дугачки 2,7 километара (2700 метара). До водопада се може доћи из два главна града, од којих је један са обе стране водопада: Фоз до Игуаку у Бразилу и Пуерто Игвасу у Аргентини, као и из Сиудад дел Есте, Парагвај, на другој страни реке Парана од Фоза до Игуасу, сваки од та три града има комерцијалне аеродроме. Водопаде деле Национални парк Игуасу (Аргентина) и Национални парк Игуасу (Бразил). Два парка су 1984. и 1986. године проглашена Унесковом светском баштином.

Степенишни карактер водопада састоји се од двостепених водопада формираних од три слоја базалта. Степенице су висине 35 и 40 m (115 и 131 стопа). Стубчасте базалтне стене су део формације Сера Герал дебљине 1.000 m (3.300 стопа) унутар палеозојско-мезозојског басена Парана. Врхове ових секвенци карактерише 8-10 m (26-33 ft) веома отпорног везикуларног базалта и контакт између ових слојева контролише облик водопада. Стопе водене ерозије се процењују на 1,4—2,1 cm/годишње (0,55–0,83 in/годишње). Бројна острва дуж ивице дуге 2,7 km (1,7 миља) деле водопаде на многе одвојене водопаде и катаракте, висине између 60 и 82 m (197 и 269 стопа). Број ових мањих водопада варира од 150 до 300, у зависности од водостаја. Отприлике половина тока реке пада у дугачку и уску провалију звану Ђавоље грло ( на шпанском или  на португалском).

Кањон Ђавољег грла је широк 80-90 m и дубок 70-80 m (230-260 стопа). Лево од овог кањона, други део реке формира 160–200 појединачних водопада, који се спајају у један фронт током фазе поплава. Највећи водопади се зову Сан Мартин, Адам и Ева, Пенони и Бергано.

Поређења са другим значајним падовима 

Када је видела Игвасу, прва дама Сједињених Држава Еленор Рузвелт је наводно узвикнула: "Јадна Нијагара!" (водопади који су са 50 m или 165 стопа, краћи за трећину). Игвасу се често пореди са Викторијиним водопадима у јужној Африци, који раздвајају Замбију и Зимбабве. Игвасу водопади су шири, али си подељени на отприлике 275 различитих водопада и великих острва, док Викторија има највећу водену завесу на свету, широку више од  и са преко  у висину (у ниском току, Викторијини водопади су подељени на пет острва, али при великом протоку могу бити непрекидни). Једини шири водопади су изузетно велики брзи водопади, као што је водопад Бојома (Стенли водопад).

Са поплавом водопада Гвајра 1982. године, Игвасу тренутно има шести највећи просечни годишњи проток од било ког водопада на свету, после Нијагаре број пет, са просечном брзином од . Његов максимални забележени проток био је  9. јуна 2014. године. Поређења ради, просечан проток Нијагариних водопада је , са максималним забележеним протоком од . Просечан проток на Викторијиним водопадима је , са максималним забележеним протоком од .

Клима 

Водопади Игвасу доживљавају влажну суптропску климу (Cfa, према Кепеновој класификацији климе) са обилним падавинама и високим температурама током целе године. Током лета 2006. године, јака суша је довела до смањења реке Игвасу, смањујући количину воде која тече преко водопада на  до почетка децембра. Ово је било необично, пошто сушни периоди обично трају само неколико недеља. Период са највећом количином воде која тече преко водопада обично је од децембра до фебруара, што се поклапа са једним од периода највеће количине падавина.

Види још 
 Списак водопада
 Викторијини водопади
 Нијагарини водопади

Референце

Спољашње везе 

 Foz do Iguaçu; Brazilian government site (archived; in Portuguese)
 Copel Monitoramento Hydrológico (Iguazu River flow rate measurements; leftmost green dot gives flow rate at Hotel Cataratas)
 Iguazu Falls at UNESCO World Heritage Centre 
 Iguazu Falls facts at BeautifulWorld.com
 Aerial video at vimeo.com

Водопади у Бразилу
Водопади у Аргентини
Седам светских чуда
Водопади Игвасу ( ; ) су водопади који се налазе на ријеци Игвасу на граници између Бразила и Аргентине , која највећим дијелом протиче кроз Бразил . Водопади деле реку на горњи и доњи Игвасу . Река Игвасу извире близу срца града Куритибе . Већим делом свог тока река протиче кроз Бразил ; међутим , већина водопада је на аргентинској страни . Испод њеног ушћа у реку Сан Антонио , река Игвасу чини границу између Аргентине и Бразила . Легенда о водопаду Ријеч „ игвасу “ ( -{ iguasu }- ) потиче из језика Гварани . На том језику иг значи вода , а васу — велика . Један од митова народа Гварани говори о томе да је њихов бог хтио да се ожени прелијепом дјевојком Наипи , али је дјевојка побјегла са својим љубавником у кануу . Због тога је бог расцијепио ријеку створивши водопад . Тако су љубавници осуђени на вјечни пад . Историја Водопаде је открио шпански конкистадор Алвар Нуњез . Дана новембра водопади Игвасу су изабрани за једно од Седам светских чуда природе . Географија Водопади се налазе на граници Бразила и Аргентине , у близини границе са Парагвајом . Састоје се одслапова , високи су оддометара , а дугачки7 километараметара ) . До водопада се може доћи из два главна града , од којих је један са обе стране водопада : Фоз до Игуаку у Бразилу и Пуерто Игвасу у Аргентини , као и из Сиудад дел Есте , Парагвај , на другој страни реке Парана од Фоза до Игуасу , сваки од та три града има комерцијалне аеродроме . Водопаде деле Национални парк Игуасу ( Аргентина ) и Национални парк Игуасу ( Бразил ) . Два парка су и године проглашена Унесковом светском баштином . Степенишни карактер водопада састоји се од двостепених водопада формираних од три слоја базалта . Степенице су висинеиmистопа ) . Стубчасте базалтне стене су део формације Сера Герал дебљине000 m300 стопа ) унутар палеозојско-мезозојског басена Парана . Врхове ових секвенци карактеришеmft ) веома отпорног везикуларног базалта и контакт између ових слојева контролише облик водопада . Стопе водене ерозије се процењују на4—2,1 cm / годишње55–0,83 in / годишње ) . Бројна острва дуж ивице дуге7 km7 миља ) деле водопаде на многе одвојене водопаде и катаракте , висине измеђуиmистопа ) . Број ових мањих водопада варира оддо у зависности од водостаја . Отприлике половина тока реке пада у дугачку и уску провалију звану Ђавоље грло ( на шпанском или на португалском ) . Кањон Ђавољег грла је широкm и дубокmстопа ) . Лево од овог кањона , други део реке формира200 појединачних водопада , који се спајају у један фронт током фазе поплава . Највећи водопади се зову Сан Мартин , Адам и Ева , Пенони и Бергано . Поређења са другим значајним падовима Када је видела Игвасу , прва дама Сједињених Држава Еленор Рузвелт је наводно узвикнула : " Јадна Нијагара ! " ( водопади који су саm илистопа , краћи за трећину ) . Игвасу се често пореди са Викторијиним водопадима у јужној Африци , који раздвајају Замбију и Зимбабве . Игвасу водопади су шири , али си подељени на отприликеразличитих водопада и великих острва , док Викторија има највећу водену завесу на свету , широку више од и са преко у висину ( у ниском току , Викторијини водопади су подељени на пет острва , али при великом протоку могу бити непрекидни ) . Једини шири водопади су изузетно велики брзи водопади , као што је водопад Бојома ( Стенли водопад ) . Са поплавом водопада Гвајра године , Игвасу тренутно има шести највећи просечни годишњи проток од било ког водопада на свету , после Нијагаре број пет , са просечном брзином од \ . Његов максимални забележени проток био је јуна године . Поређења ради , просечан проток Нијагариних водопада је , са максималним забележеним протоком од \ . Просечан проток на Викторијиним водопадима је , са максималним забележеним протоком од \ . Клима Водопади Игвасу доживљавају влажну суптропску климу ( Cfa , према Кепеновој класификацији климе ) са обилним падавинама и високим температурама током целе године . Током лета године , јака суша је довела до смањења реке Игвасу , смањујући количину воде која тече преко водопада на до почетка децембра . Ово је било необично , пошто сушни периоди обично трају само неколико недеља . Период са највећом количином воде која тече преко водопада обично је од децембра до фебруара , што се поклапа са једним од периода највеће количине падавина . Види још Списак водопада Викторијини водопади Нијагарини водопади Референце Спољашње везе Foz do Iguaçu ; Brazilian government site ( archived ; in Portuguese ) Copel Monitoramento Hydrológico ( Iguazu River flow rate measurements ; leftmost green dot gives flow rate at Hotel Cataratas ) Iguazu Falls at UNESCO World Heritage Centre Iguazu Falls facts at BeautifulWorld.com Aerial video at vimeo.com Водопади у Бразилу Водопади у Аргентини Седам светских чуда