Јевстатије Караматијевић
Јевстатије Караматијевић (Нова Варош, 30. новембар 1881 — Загреб, 9. април 1948) био је православни свештеник, друштвено-политички и културни радник НР Србије.

Биографија 
Јевстатије Караматијевић је рођен 30. новембра 1881. године у Новој Вароши. Четири разреда гимназије завршио је у Скопљу (1900—1904), а матурирао на Богословско-учитељској школи у Призрену, 1908. године. Служио је као свештеник и учитељ у свом крају, где је стекао чин протојереја. Залагао се за очување верских и просветних права Срба у Османском царству.

Био је припадник покрета за ослобођење српског народа Старог Влаха од османске власти и комита, због чега је био хапшен и затваран. Био је један од организатора устанка у околини Нове Вароши 1912. године. Учествовао је у Балканским ратовима, а у Првом светском рату прешао је са Српском војском преко Албаније на Крф, те учествовао у пробоју Солунског фронта.

У раздобљу између два светска рата био је члан Демократске, а потом и Самосталне демократске странке (СДС).

После капитулације Југославије априла 1941, прикључио се Народноослободилачком покрету (НОП) и са његовим јединицама повукао се из Рашке области у Босну, где је држао говоре у корист антифашистичке пропаганде међу народом и православним свештенством. Сарађивао је на састављању декларације упућене свим свештеницима Југославије.

За време рата, био је свештеник Треће пролетерске санџачке бригаде, председник НОО-а Нове Вароши, потпредседник ЗАВНО Санџака и члан његовог Извршног одбора. У Бихаћу је 1942. године био изабран за члана Антифашистичког већа народног ослобођења Југославије (АВНОЈ) и остао у његовом телу до избора за Уставотворну скупштину 1945. године.

После рата, био је посланик Народне скупштине НР Србије и потпредседник Југословенског Црвеног крста и предводник делегације свештеника који су посетили Совјетски Савез.

Умро је 9. априла 1948. године у Загребу. Сахрањен је на Новом гробљу у Београду.

Породица 
Био је ожењен Јефимијом и имао два сина (Вук и Првослав) и три ћерке, који су сви учествовали у Другом светском рату на страни Народноослободилачког покрета. Унука Јевстатија Караматијевића је српска глумица Бранка Петрић Фехмиу.

Литерарно-просветни рад 
Караматијевић је током живота прикупљао народна предања са Старог Влаха и написао више текстова о историјским догађајима, личностима, култури и обичајима овог краја. Текстове је објављивао у „Цариградском гласнику“, „Босанској вили“, „Учитељу“, „Правди“, „Штампи“, „Политици“ и „Санџаку“.

Заслужан је за оснивање и рад Културног друштва „Зора“, „Српске омладине“, Стрељачке дружине, Градске читаонице и Соколског друштва у Новој Вароши.

Материјално је помагао школовање сиромашних ђака, интернат „Кнегиња Зорка“ ниже гимназије у Новој Вароши и подизање Соколског дома.

Признања и одликовања 
Носилац је Албанске споменице, док је за заслуге у Народноослободилачком рату (НОР) добио  чин пуковника Југословенске армије (ЈА) у резерви. Носилац је Партизанске споменице 1941. и других југословенских одликовања, међу којима су — Орден народног ослобођења, Орден братства и јединства првог реда и Орден за храброст.

Референце

Литература 
 Српски биографски речник (књига четврта). „Матица српска“, Нови Сад 2009, 853. стр.

Рођени 1881.
Умрли 1948.
Нововарошани
Свештеници СПЦ у партизанима
Комити
Личности балканских ратова
Солунски борци
Носиоци Албанске споменице
Југословенски политичари
Политичари Краљевине Југославије
Југословенски партизани
Борци Треће пролетерске бригаде
Већници АВНОЈ-а
Официри ЈНА у резерви
Друштвено-политички радници СР Србије
Посланици Скупштине СР Србије
Одликовани Орденом народног ослобођења
Носиоци Партизанске споменице 1941.
Филантропи
Сахрањени на Новом гробљу у Београду
Јевстатије Караматијевић ( Нова Варош , новембар— Загреб , априлбио је православни свештеник , друштвено-политички и културни радник НР Србије . Биографија Јевстатије Караматијевић је рођен новембра године у Новој Вароши . Четири разреда гимназије завршио је у Скопљу1904 ) , а матурирао на Богословско-учитељској школи у Призрену , године . Служио је као свештеник и учитељ у свом крају , где је стекао чин протојереја . Залагао се за очување верских и просветних права Срба у Османском царству . Био је припадник покрета за ослобођење српског народа Старог Влаха од османске власти и комита , због чега је био хапшен и затваран . Био је један од организатора устанка у околини Нове Вароши године . Учествовао је у Балканским ратовима , а у Првом светском рату прешао је са Српском војском преко Албаније на Крф , те учествовао у пробоју Солунског фронта . У раздобљу између два светска рата био је члан Демократске , а потом и Самосталне демократске странке ( СДС ) . После капитулације Југославије априла прикључио се Народноослободилачком покрету ( НОП ) и са његовим јединицама повукао се из Рашке области у Босну , где је држао говоре у корист антифашистичке пропаганде међу народом и православним свештенством . Сарађивао је на састављању декларације упућене свим свештеницима Југославије . За време рата , био је свештеник Треће пролетерске санџачке бригаде , председник НОО-а Нове Вароши , потпредседник ЗАВНО Санџака и члан његовог Извршног одбора . У Бихаћу је године био изабран за члана Антифашистичког већа народног ослобођења Југославије ( АВНОЈ ) и остао у његовом телу до избора за Уставотворну скупштину године . После рата , био је посланик Народне скупштине НР Србије и потпредседник Југословенског Црвеног крста и предводник делегације свештеника који су посетили Совјетски Савез . Умро је априла године у Загребу . Сахрањен је на Новом гробљу у Београду . Породица Био је ожењен Јефимијом и имао два сина ( Вук и Првослав ) и три ћерке , који су сви учествовали у Другом светском рату на страни Народноослободилачког покрета . Унука Јевстатија Караматијевића је српска глумица Бранка Петрић Фехмиу . Литерарно-просветни рад Караматијевић је током живота прикупљао народна предања са Старог Влаха и написао више текстова о историјским догађајима , личностима , култури и обичајима овог краја . Текстове је објављивао у „ Цариградском гласнику “ , „ Босанској вили “ , „ Учитељу “ , „ Правди “ , „ Штампи “ , „ Политици “ и „ Санџаку “ . Заслужан је за оснивање и рад Културног друштва „ Зора “ , „ Српске омладине “ , Стрељачке дружине , Градске читаонице и Соколског друштва у Новој Вароши . Материјално је помагао школовање сиромашних ђака , интернат „ Кнегиња Зорка “ ниже гимназије у Новој Вароши и подизање Соколског дома . Признања и одликовања Носилац је Албанске споменице , док је за заслуге у Народноослободилачком рату ( НОР ) добио чин пуковника Југословенске армије ( ЈА ) у резерви . Носилац је Партизанске споменице и других југословенских одликовања , међу којима су — Орден народног ослобођења , Орден братства и јединства првог реда и Орден за храброст . Референце Литература Српски биографски речник ( књига четврта ) . „ Матица српска “ , Нови Сад стр . Рођени Умрли Нововарошани Свештеници СПЦ у партизанима Комити Личности балканских ратова Солунски борци Носиоци Албанске споменице Југословенски политичари Политичари Краљевине Југославије Југословенски партизани Борци Треће пролетерске бригаде Већници АВНОЈ-а Официри ЈНА у резерви Друштвено-политички радници СР Србије Посланици Скупштине СР Србије Одликовани Орденом народног ослобођења Носиоци Партизанске споменице Филантропи Сахрањени на Новом гробљу у Београду