Срђа Прица
Срђан Срђа Прица (Високо, 19. новембар 1905 — Београд, 13. април 1984) био је југословенски правник и новинар, друштвено-политички радник и дипломата.

Биографија 
Рођен је 19. новембра 1905. године у Високом. Основну школу је завршио у родном месту, гимназију у Сарајеву, а Правни факултет у Загребу. 

За време студија, приступио је студентском револуционарном покрету. У чланство Савеза комунистичке омладине Југославије (СКОЈ) примљен је 1925, а у чланство Комунистичке партије Југославије (КПЈ) 1926. године. Током студија је био руководилац Клуба студената марксиста на Загребачком свеучилишту, а од 1928. године се бавио новинарством и сарађивао је у више илегалних и легалних листова Комунистичке партије. Крајем 1933. године је од руководства КПЈ именован за повереника Централног комитета КПЈ за Хрватску и Босну и Херцеговину. Био је организатор одржавања Покрајинске конференције КПЈ за Хрватску и Славонију, септембра 1934. године. На Четвртој земаљској конференцији КПЈ, одржаној крајем децембра 1934. године постао је кандидат за члана Централног комитета. У лето 1935. године именован је за члана Земаљског бироа ЦК КПЈ, чије је средиште било у Загребу.

У периоду од 1926. до 1934. године био је пет пута хапшен и два пута извођен пред Државни суд за заштиту државе, а укупно је у овом периоду у затвору провео две и по године. Године 1935. после једне полицијске провале у партијску организацију У Загребу, да би избегао евентуално хапшење, одлучио се да побегне из земље. Отишао је најпре у Беч, где се припремао да отпутује у Москву, али је јуна 1936. године био ухапшен и у истражном затвору је провео скоро годину дана. Потом је био протеран у Чехословачку, где је боравио у Прагу и тамо био руководилац партијског пункта КПЈ. После хапшења Милана Горкића, почетком 1937. године, овај пункт је укинут, а Срђан је прешао у Париз.

По доласку у Париз, радио је у тамошњем пункту ЦК КПЈ. Крајем 1937. године Јосип Броз Тито, тада новопостављени секретар ЦК КПЈ, га је упутио у Сједињене Америчке Државе са циљем да тамо политички ради међу југословенским исељеницима. Током боравка у Америци уређивао је лист „Слободна реч“, који је био намењен југословенским исељеницима. Такође је и одржавао контакте са тамошњом Комунистичком партијом, при којој је формирао југословенску секцију. Ова секција је била међу најјачима при КП САД, али се касније распала због сукоба српског и словеначког бироа, са једне стране и хрватског са друге. Услед тог сукоба, 1939. године, КП САД га је разрешила функције и прекинула све контакте са њим.

Тада је отишао у Њујорк, где је најпре радио у ресторану, а потом у неколико фабрика. Све ово време сарађивао је са неколико новина и објављивао чланке. После окупације Краљевине Југославије и почетка Народноослободилачке борбе, коју је предводила КПЈ, радио је на промовисању Народноослободилачког покрета (НОП). Почетком новембра 1941. године, заједно са грађанским политичарима, који су били у емиграцији - др Иваном Шубашићем, Бранком Чубриловићем и Милошем Трифуновићем, одржао је у Њујорку антифашистичку трибину која је била посвећена „општенародном устанку у Југославији“. Управо тих дана је сазнао да су му усташе још у јулу стрељале старијег брата Огњена, који је после рата проглашен за народног хероја. 

Поновне контакте са КП САД успоставио је 1942. године када је учествовао у формирању Одбора за помоћ Југославији. Током читавог рата одржавао је контакте са грађанским политичарима, који су били у емиграцији — Милошем Трифуновићем, Бранком Чубриловићем, Богољубом Јевтићем, и Савом Косановићем. После ослобођења Југославије, одлучио је да се врати у земљу. Октобра 1945. године повезао се са Владимиром Дедијером и Станетом Крашовцем, који су били чланови југословенске делегације на Оснивачкој скупштини Организације уједињених нација. Преко њих је послао писмо ЦК КПЈ и у њему изразио жељу да се врати у земљу. 

По повратку у Југославију 1946. године, најпре се бавио новинарством и био је уредник синдикалног листа „Рад“. Почетком 1947. године, на предлог Едварда Кардеља, тадашњег министра иностраних послова, прешао у је дипломатију. Најпре је био један од четири начелника сектора у Министарству иностраних послова, а потом од 1950. до 1955. године амбасадор ФНРЈ у Француској. После повратка у земљу, наставио је да ради у Савезном секретеријату за иностране послове, као подсекретар и заменик савезног секретара за иностране послове Коче Поповића. Касније је био амбасадор СФРЈ у Уједињеном Краљевству и у Италији. 

За члана Централног комитета Савеза комуниста Југославије (ЦК СКЈ) биран је на Седмом, 1958. и Осмом конгресу, 1964. године. Био је и члан Савезног одбора Социјалистичког савеза радног народа Југославије (ССРНЈ). 

Објавио је књигу сећања на свој боравак у Америци под називом „Америка 1937—1945“. 

Умро је 18. априла 1984. године у Београду. Првобитно је био сахрањен у Алеји заслужних грађана на Новом гробљу, али су касније по жељи чланова породице, његови посмртни остаци пребачени у засебну гробницу.

Носилац је многих југословенских одликовања, међу којима су — Орден народног ослобођења, Орден заслуга за народ са златном звездом и Орден братства и јединства за златним венцем.

Литетарура 
 Југословенски савременици - Ко је ко у Југославији. „Седма сила“, Београд 1957. година.
 Енциклопедија Југославије (књига шест). „Југословенски лексикографски завод“, Загреб 1965. година.
 Југословенски савременици - Ко је ко у Југославији. „Хронометар“, Београд 1970. година.
 Миломир Марић „Деца комунизма“. „Младост“, Београд 1987. година

Рођени 1905.
Умрли 1984.
Височани
Комунисти Босне и Херцеговине
Чланови ЦК КПЈ/СКЈ
Одликовани Орденом народног ослобођења
Друштвено-политички радници СФРЈ
Амбасадори СФР Југославије
Сахрањени на Новом гробљу у Београду
Срђан Срђа Прица ( Високо , новембар— Београд , априлбио је југословенски правник и новинар , друштвено-политички радник и дипломата . Биографија Рођен је новембра године у Високом . Основну школу је завршио у родном месту , гимназију у Сарајеву , а Правни факултет у Загребу . За време студија , приступио је студентском револуционарном покрету . У чланство Савеза комунистичке омладине Југославије ( СКОЈ ) примљен је а у чланство Комунистичке партије Југославије ( КПЈ ) године . Током студија је био руководилац Клуба студената марксиста на Загребачком свеучилишту , а од године се бавио новинарством и сарађивао је у више илегалних и легалних листова Комунистичке партије . Крајем године је од руководства КПЈ именован за повереника Централног комитета КПЈ за Хрватску и Босну и Херцеговину . Био је организатор одржавања Покрајинске конференције КПЈ за Хрватску и Славонију , септембра године . На Четвртој земаљској конференцији КПЈ , одржаној крајем децембра године постао је кандидат за члана Централног комитета . У лето године именован је за члана Земаљског бироа ЦК КПЈ , чије је средиште било у Загребу . У периоду од до године био је пет пута хапшен и два пута извођен пред Државни суд за заштиту државе , а укупно је у овом периоду у затвору провео две и по године . Године после једне полицијске провале у партијску организацију У Загребу , да би избегао евентуално хапшење , одлучио се да побегне из земље . Отишао је најпре у Беч , где се припремао да отпутује у Москву , али је јуна године био ухапшен и у истражном затвору је провео скоро годину дана . Потом је био протеран у Чехословачку , где је боравио у Прагу и тамо био руководилац партијског пункта КПЈ . После хапшења Милана Горкића , почетком године , овај пункт је укинут , а Срђан је прешао у Париз . По доласку у Париз , радио је у тамошњем пункту ЦК КПЈ . Крајем године Јосип Броз Тито , тада новопостављени секретар ЦК КПЈ , га је упутио у Сједињене Америчке Државе са циљем да тамо политички ради међу југословенским исељеницима . Током боравка у Америци уређивао је лист „ Слободна реч “ , који је био намењен југословенским исељеницима . Такође је и одржавао контакте са тамошњом Комунистичком партијом , при којој је формирао југословенску секцију . Ова секција је била међу најјачима при КП САД , али се касније распала због сукоба српског и словеначког бироа , са једне стране и хрватског са друге . Услед тог сукоба , године , КП САД га је разрешила функције и прекинула све контакте са њим . Тада је отишао у Њујорк , где је најпре радио у ресторану , а потом у неколико фабрика . Све ово време сарађивао је са неколико новина и објављивао чланке . После окупације Краљевине Југославије и почетка Народноослободилачке борбе , коју је предводила КПЈ , радио је на промовисању Народноослободилачког покрета ( НОП ) . Почетком новембра године , заједно са грађанским политичарима , који су били у емиграцији - др Иваном Шубашићем , Бранком Чубриловићем и Милошем Трифуновићем , одржао је у Њујорку антифашистичку трибину која је била посвећена „ општенародном устанку у Југославији “ . Управо тих дана је сазнао да су му усташе још у јулу стрељале старијег брата Огњена , који је после рата проглашен за народног хероја . Поновне контакте са КП САД успоставио је године када је учествовао у формирању Одбора за помоћ Југославији . Током читавог рата одржавао је контакте са грађанским политичарима , који су били у емиграцији — Милошем Трифуновићем , Бранком Чубриловићем , Богољубом Јевтићем , и Савом Косановићем . После ослобођења Југославије , одлучио је да се врати у земљу . Октобра године повезао се са Владимиром Дедијером и Станетом Крашовцем , који су били чланови југословенске делегације на Оснивачкој скупштини Организације уједињених нација . Преко њих је послао писмо ЦК КПЈ и у њему изразио жељу да се врати у земљу . По повратку у Југославију године , најпре се бавио новинарством и био је уредник синдикалног листа „ Рад “ . Почетком године , на предлог Едварда Кардеља , тадашњег министра иностраних послова , прешао у је дипломатију . Најпре је био један од четири начелника сектора у Министарству иностраних послова , а потом од до године амбасадор ФНРЈ у Француској . После повратка у земљу , наставио је да ради у Савезном секретеријату за иностране послове , као подсекретар и заменик савезног секретара за иностране послове Коче Поповића . Касније је био амбасадор СФРЈ у Уједињеном Краљевству и у Италији . За члана Централног комитета Савеза комуниста Југославије ( ЦК СКЈ ) биран је на Седмом , и Осмом конгресу , године . Био је и члан Савезног одбора Социјалистичког савеза радног народа Југославије ( ССРНЈ ) . Објавио је књигу сећања на свој боравак у Америци под називом „ Америка1945 “ . Умро је априла године у Београду . Првобитно је био сахрањен у Алеји заслужних грађана на Новом гробљу , али су касније по жељи чланова породице , његови посмртни остаци пребачени у засебну гробницу . Носилац је многих југословенских одликовања , међу којима су — Орден народног ослобођења , Орден заслуга за народ са златном звездом и Орден братства и јединства за златним венцем . Литетарура Југословенски савременици - Ко је ко у Југославији . „ Седма сила “ , Београд година . Енциклопедија Југославије ( књига шест ) . „ Југословенски лексикографски завод “ , Загреб година . Југословенски савременици - Ко је ко у Југославији . „ Хронометар “ , Београд година . Миломир Марић „ Деца комунизма “ . „ Младост “ , Београд година Рођени Умрли Височани Комунисти Босне и Херцеговине Чланови ЦК КПЈ / СКЈ Одликовани Орденом народног ослобођења Друштвено-политички радници СФРЈ Амбасадори СФР Југославије Сахрањени на Новом гробљу у Београду