Симо Дубајић
Симо Ш. Дубајић (Кистање, код Книна, 1. септембар 1923 — Београд, 8. јул 2009) био је учесник Народноослободилачке борбе и официр ЈНА, познат по учешћу у ликвидацијама заробљених квинслиншких снага у Кочевским шумама маја 1945. и као први од учесника тих догађаја који је о томе јавно говорио.

Биографија 
Рођен је у Кистању, код Книна. У Шибенику је завршио гимназију и као седамнаестогодишњак постао члан СКОЈ-а. Послије проглашења НДХ прикључио се устанку, који је подигнут као одговор на усташке злочине. Крај рата дочекао је у чину мајора, као командант Мотомеханизованог одреда 4. армије Југословенске армије. Средином маја 1945. стигао је са својим одредом на југословенско-аустријску границу, гдје му је предато око 30.000 заробљених усташа и домобрана, припадника ЈВуО и словеначких бјелогардејаца. Дубајић је  добио задатак да их ликвидира у Кочевском рогу, што је заједно са својим саборцима и учинио у периоду од 26. маја до 5. јуна 1945. Тада је стрељано око 30.000 људи. Дубајић је касније тврдио да је све време био пијан, али да је наредио да се у јаме где су бацани лешеви додатно баца експлозив како нико не би остао жив.

Након што је напустио војну службу 1946, уписао се на Академију ликовних умјетности у Загребу. Тамо се почео интересовати за филмску режију. Асистирао је режисеру Бранку Бауеру на филмовима Сињи галеб (1953) и Не окрећи се, сине (1956). Самостално је режирао три кратка документарна филма - Посљедња лубара (1954), Челична карика (1954) и Крка (1955).  У тренутку кад је, са 23 године, требало да буде награђен генералским чином, иступио је из КПЈ, вратио вилу на Дедињу и дао оставку на службу у ЈНА. Затим одлази на Далеки исток где се бавио филмом.

У Кистањама се 1990. прикључио српском националном покрету у Хрватској. У то вријеме је у београдском недјељнику Свет признао учешће у партизанском масакру у прољеће 1945. године. Преселио се у Београд 1991, а 1993. хрватске власти оптужиле су га за тероризам, због улоге у одбрани Републике Српске Крајине. 

Издао је аутобиографску књигу Живот, грех и кајање. Од Кистања до Кочевског рога (Београд 2006), у којој је, између осталог, описао учешће у масакру 1945. године, изневши како је у њему учествовала Девета далматинска ударна бригада, укључујући и будућу југословенску премијерку Милку Планинц. За разлику од његовог свједочења, према британским процјенама из 1945, било је укупно 13.000 ликвидираних, на што се 2009. позвало и Жупанијско одвјетништво у Загребу, са захтјевом да се спроведе истрага. Ово је прва истрага на територији бивше Југославије подигнута против партизана. Истрага није завршена.

Умро је 8. јула 2009. године у Београду а сахрањен је на Новом бежанијском гробљу.

Референце 

Рођени 1923.
Умрли 2009.
Книњани
Срби у Далмацији
Срби у Хрватској
Југословенски партизани
Злочини партизана у Другом светском рату
Официри НОВЈ
Мајори ЈНА
Официри ЈНА
Српска војска Крајине
Личности Рата у Хрватској
Сахрањени на Новом бежанијском гробљу
Симо Ш . Дубајић ( Кистање , код Книна , септембар— Београд , јулбио је учесник Народноослободилачке борбе и официр ЈНА , познат по учешћу у ликвидацијама заробљених квинслиншких снага у Кочевским шумама маја и као први од учесника тих догађаја који је о томе јавно говорио . Биографија Рођен је у Кистању , код Книна . У Шибенику је завршио гимназију и као седамнаестогодишњак постао члан СКОЈ-а . Послије проглашења НДХ прикључио се устанку , који је подигнут као одговор на усташке злочине . Крај рата дочекао је у чину мајора , као командант Мотомеханизованог одреда армије Југословенске армије . Средином маја стигао је са својим одредом на југословенско-аустријску границу , гдје му је предато око000 заробљених усташа и домобрана , припадника ЈВуО и словеначких бјелогардејаца . Дубајић је добио задатак да их ликвидира у Кочевском рогу , што је заједно са својим саборцима и учинио у периоду од маја до јуна Тада је стрељано око000 људи . Дубајић је касније тврдио да је све време био пијан , али да је наредио да се у јаме где су бацани лешеви додатно баца експлозив како нико не би остао жив . Након што је напустио војну службу уписао се на Академију ликовних умјетности у Загребу . Тамо се почео интересовати за филмску режију . Асистирао је режисеру Бранку Бауеру на филмовима Сињи галеби Не окрећи се , сине Самостално је режирао три кратка документарна филма - Посљедња лубара Челична карикаи Крка У тренутку кад је , сагодине , требало да буде награђен генералским чином , иступио је из КПЈ , вратио вилу на Дедињу и дао оставку на службу у ЈНА . Затим одлази на Далеки исток где се бавио филмом . У Кистањама се прикључио српском националном покрету у Хрватској . У то вријеме је у београдском недјељнику Свет признао учешће у партизанском масакру у прољеће године . Преселио се у Београд а хрватске власти оптужиле су га за тероризам , због улоге у одбрани Републике Српске Крајине . Издао је аутобиографску књигу Живот , грех и кајање . Од Кистања до Кочевског рога ( Београд у којој је , између осталог , описао учешће у масакру године , изневши како је у њему учествовала Девета далматинска ударна бригада , укључујући и будућу југословенску премијерку Милку Планинц . За разлику од његовог свједочења , према британским процјенама из било је укупно000 ликвидираних , на што се позвало и Жупанијско одвјетништво у Загребу , са захтјевом да се спроведе истрага . Ово је прва истрага на територији бивше Југославије подигнута против партизана . Истрага није завршена . Умро је јула године у Београду а сахрањен је на Новом бежанијском гробљу . Референце Рођени Умрли Книњани Срби у Далмацији Срби у Хрватској Југословенски партизани Злочини партизана у Другом светском рату Официри НОВЈ Мајори ЈНА Официри ЈНА Српска војска Крајине Личности Рата у Хрватској Сахрањени на Новом бежанијском гробљу