Призренски санџак
Призренски санџак (, ) је био управна јединица Турског султаната на подручју подручјима јужне Метохије и околних области, а постојао је у раздобљу од 1455. до 1912. године, са средиштем у граду Призрену. Био је у саставу Румелијског пашалука све до друге половине 19. века када је припадао прво Скадарском, потом Призренском и на крају Косовском вилајету.

Средином 15. века, Турци су од Српске деспотовине преотели читаву Метохију и на том простору су 1455. године основали два санџака, Пећки (за северну Метохију и горње Полимље) и Призренски санџак (за јужну Метохију и неке друге области).

У време успостављања турске власти, знатну већину становништва на подручју Призренског санџака чинили су православни Срби, док су мањи део чинили етнички Власи и Арбанаси. Средином 16. века, заслугом српског патријарха Макарија I, извршена је обнова Српске патријаршије (1557) у чијем се саставу налазила и православна Призренска епархија. Према турском пописном дефтеру из 1571. године, на подручју овог санџака постојало је пет нахија: Призрен, Хоча, Жежна, Трговиште и Бихор.

Током Бечког рата (1683-1699) целокупно подручје Метохије је било захваћено ратним вихором. На вест о приближавању хабзбуршке војске, православни Срби са тог подручја су се одметнули од турске власти и пристали су уз аустријску војску. Српски патријарх Арсеније III је 1690. године дошао у тек ослобођени Призрен ради саветовања са аустријским војсковођама и устаничким првацима. Иако је хришћанска војска тада заузела велики део Призренског санџака, турска војска је током 1690. године успела да поврати власт у тој области. Тада је дошло до велике одмазде над хришћанским становништвом, чиме је изазвана Велика сеоба Срба, током које је знатан део српског становништва напустио подручје Призренског санџака. Слично се поновило за време Аустријско-турског рата (1737-1739), када су многи метохијски Срби избегли зајено са српским патријархом Арсенијем IV. Истовремено са одливом српског становништва, на подрућју Призренског санџака се одвијао стални прилив Албанаца чиме је дошло до великих промена у етничкој структури те области.

Од оснивања 1455. године па све до друге половине 19. века, Призренски санџак је био у саставу Румелијског пашалука. Након разних управних промена, овај санџак је 1867. године заједно са Дебарским санџаком и Скадарским санџаком укључен у састав новоствореног Скадарског вилајета. Недуго потом, створен је посебан Призренски вилајет (1868), који је поред самог Призренског санџака обухватао и санџаке: Дебарски, Скопски и Нишки. Све ове области су 1877. године прикључене новоствореном Косовском вилајету.
Упркос знатним променама које су спроведене током 1878. године, Призренски санџак је остао у саставу Косовског вилајета. За разлику од северозападних области Косовског вилајета у којима је постојало значајно аустроугарско војно присуство, подручје Призренског санџака налатило се под потпуном турском влашћу.

Током Првог балканског рата (1912-1913), целокупно подручје Призренског санџака ослободиле су војске Србије и Црне Горе. Према међусобном споразуму, Призрен је тада припао Црној Гори, мањи део дотадашњег Призренског санџака је припао Црној Гори, док је део прикључен новоствореној Албанији. Гранична линија између Србије и Црне Горе на подручју Метохије коначно је одређена међудржавним споразумом о разграничењу, који је склопљен 12. новембра 1913. године.

Видети још 
 Први балкански рат
 Прокламација о присаједињењу 1913.

Референце

Литература 

 
 
 
 
 
 
 Татјана Катић: Приходи кадилука Призрен од трговине свилом, рудника Корише и осталог (1524-1544. године), Мешовита грађа (Miscellanea) 30 (2009) 23-39.
 
 
 
 
 

Историја Србије под Османским царством
Историја Срба у новом веку
Историја Косова и Метохије у новом веку
Санџаци Османског царства
Историја Призрена
Призренски санџак ( , ) је био управна јединица Турског султаната на подручју подручјима јужне Метохије и околних области , а постојао је у раздобљу од до године , са средиштем у граду Призрену . Био је у саставу Румелијског пашалука све до друге половине века када је припадао прво Скадарском , потом Призренском и на крају Косовском вилајету . Средином века , Турци су од Српске деспотовине преотели читаву Метохију и на том простору су године основали два санџака , Пећки ( за северну Метохију и горње Полимље ) и Призренски санџак ( за јужну Метохију и неке друге области ) . У време успостављања турске власти , знатну већину становништва на подручју Призренског санџака чинили су православни Срби , док су мањи део чинили етнички Власи и Арбанаси . Средином века , заслугом српског патријарха Макарија I , извршена је обнова Српске патријаршијеу чијем се саставу налазила и православна Призренска епархија . Према турском пописном дефтеру из године , на подручју овог санџака постојало је пет нахија : Призрен , Хоча , Жежна , Трговиште и Бихор . Током Бечког ратацелокупно подручје Метохије је било захваћено ратним вихором . На вест о приближавању хабзбуршке војске , православни Срби са тог подручја су се одметнули од турске власти и пристали су уз аустријску војску . Српски патријарх Арсеније III је године дошао у тек ослобођени Призрен ради саветовања са аустријским војсковођама и устаничким првацима . Иако је хришћанска војска тада заузела велики део Призренског санџака , турска војска је током године успела да поврати власт у тој области . Тада је дошло до велике одмазде над хришћанским становништвом , чиме је изазвана Велика сеоба Срба , током које је знатан део српског становништва напустио подручје Призренског санџака . Слично се поновило за време Аустријско-турског рата када су многи метохијски Срби избегли зајено са српским патријархом Арсенијем IV . Истовремено са одливом српског становништва , на подрућју Призренског санџака се одвијао стални прилив Албанаца чиме је дошло до великих промена у етничкој структури те области . Од оснивања године па све до друге половине века , Призренски санџак је био у саставу Румелијског пашалука . Након разних управних промена , овај санџак је године заједно са Дебарским санџаком и Скадарским санџаком укључен у састав новоствореног Скадарског вилајета . Недуго потом , створен је посебан Призренски вилајет који је поред самог Призренског санџака обухватао и санџаке : Дебарски , Скопски и Нишки . Све ове области су године прикључене новоствореном Косовском вилајету . Упркос знатним променама које су спроведене током године , Призренски санџак је остао у саставу Косовског вилајета . За разлику од северозападних области Косовског вилајета у којима је постојало значајно аустроугарско војно присуство , подручје Призренског санџака налатило се под потпуном турском влашћу . Током Првог балканског рата целокупно подручје Призренског санџака ослободиле су војске Србије и Црне Горе . Према међусобном споразуму , Призрен је тада припао Црној Гори , мањи део дотадашњег Призренског санџака је припао Црној Гори , док је део прикључен новоствореној Албанији . Гранична линија између Србије и Црне Горе на подручју Метохије коначно је одређена међудржавним споразумом о разграничењу , који је склопљен новембра године . Видети још Први балкански рат Прокламација о присаједињењу Референце Литература Татјана Катић : Приходи кадилука Призрен од трговине свилом , рудника Корише и осталог године ) , Мешовита грађа ( Miscellanea )( 2009 ) Историја Србије под Османским царством Историја Срба у новом веку Историја Косова и Метохије у новом веку Санџаци Османског царства Историја Призрена