Фарсе и моралитети
Фарсе и моралитети () су скуп од шест позоришних комада од по једног чина француског писца Октава Мирбоа, објављених 1904. године: 
 L'Épidémie (Зараза) (1898). 
 Vieux ménages (Стара домаћинства) (1900). 
 Les Amants (Љубавници) (1901). 
 Le Portefeuille (Новчаник) (1902). 
 Scrupules (Савесност) (1902). 
 Interview (Интервју) (1904).

Теме 

Као по навици, Мирбо у овој збирци позоришних комада демистификује и подсмева се свему што један празан народ слепо поштује: закон, који је по својој природи опресиван, и полицију, самовољну и насилничку по својој дефиницији (Новчаник) ; љубав, једну обману (Љубавници), и брак, мочвара (Стара домаћинства) ; богатство, стечено на непоштен начин, и друштвени успон као једна лажна « гримаса » у друштву које почива на пљачки (Савесност, Стара домаћинства); штампа, успављујућа и дезинформаторска (Интервју), и политичка гарнитура, равнодушна према беди друштва и која брине једино о сопственом приходу (Зараза).

Својом великом оригиналношћу проширује оспоравање самог говора, захваљујући коме владајуће класе стичу потчињеност и поштовање тлачених и тако одржавају нејединствени друштвени поредак: говор је лажна новчаница који, далеко од тога да омогућава праву комуникацију, служи само за вођење неравноправних разговора међу класама (Зараза, Новчаник, Интервју) и међу половима (Љубавници, Стара домаћинства).

Мирбо ипак успева да нас засмеје оним због чега би пре требало да нас растужи у пустој нади да ће нам искра савести помоћи да живимо боље, да боље користимо нашу слободу и да се успешније побунимо.

Од моралитета до фарсе 

Налазећи се у континуитету средњовековних моралитета, који су имали педагошки и морализаторски циљ, Мирбо се одлучно определио за говор фарсе: увеличавање, занетост (Зараза и Новчаник), карикатура, игра речи, гротеска (Љубавници) и апсурд, показивач једног друштвеног поретка у коме све иде у опозицији здравом разуму и правди(Зараза, Новчаник, Савесност) представљају улог и гарантују неопходно дистанцирање, без претензије на и најмањи реализам. 

Изузетно оригиналне и модерне, Мирбоове Фарсе и моралитети, претходе истовремено и позоришту Бертолда Брехта, Марсела Ејмеа, Харолда Пинтера и Ежена Јонескуа. 

Мирбоови позоришни комади доживљавају све већи успех код публике и бројне позоришне трупе, аматери и професионални глумци стављају их на репертоар.

Референце

Спољашње везе 
 Октав Мирбо, Farces et moralités .
 Пјер Мишел, « Les Farces et moralités », Octave Mirbeau, Presses de l'Université d'Angers, 1992, 379-392 .
 Пјер Мишел, « Octave Mirbeau, Ionesco et le théâtre de l'absurde », Cahiers Octave Mirbeau, n° 13, 2006, 163-174 .

Октав Мирбо
Комедије
Француска књижевност
Фарсе и моралитети ( ) су скуп од шест позоришних комада од по једног чина француског писца Октава Мирбоа , објављених године : L'Épidémie ( Зараза ) Vieux ménages ( Стара домаћинства ) Les Amants ( Љубавници ) Le Portefeuille ( Новчаник ) Scrupules ( Савесност ) Interview ( Интервју ) Теме Као по навици , Мирбо у овој збирци позоришних комада демистификује и подсмева се свему што један празан народ слепо поштује : закон , који је по својој природи опресиван , и полицију , самовољну и насилничку по својој дефиницији ( Новчаник ) ; љубав , једну обману ( Љубавници ) , и брак , мочвара ( Стара домаћинства ) ; богатство , стечено на непоштен начин , и друштвени успон као једна лажна « гримаса » у друштву које почива на пљачки ( Савесност , Стара домаћинства ) ; штампа , успављујућа и дезинформаторска ( Интервју ) , и политичка гарнитура , равнодушна према беди друштва и која брине једино о сопственом приходу ( Зараза ) . Својом великом оригиналношћу проширује оспоравање самог говора , захваљујући коме владајуће класе стичу потчињеност и поштовање тлачених и тако одржавају нејединствени друштвени поредак : говор је лажна новчаница који , далеко од тога да омогућава праву комуникацију , служи само за вођење неравноправних разговора међу класама ( Зараза , Новчаник , Интервју ) и међу половима ( Љубавници , Стара домаћинства ) . Мирбо ипак успева да нас засмеје оним због чега би пре требало да нас растужи у пустој нади да ће нам искра савести помоћи да живимо боље , да боље користимо нашу слободу и да се успешније побунимо . Од моралитета до фарсе Налазећи се у континуитету средњовековних моралитета , који су имали педагошки и морализаторски циљ , Мирбо се одлучно определио за говор фарсе : увеличавање , занетост ( Зараза и Новчаник ) , карикатура , игра речи , гротеска ( Љубавници ) и апсурд , показивач једног друштвеног поретка у коме све иде у опозицији здравом разуму и правди( Зараза , Новчаник , Савесност ) представљају улог и гарантују неопходно дистанцирање , без претензије на и најмањи реализам . Изузетно оригиналне и модерне , Мирбоове Фарсе и моралитети , претходе истовремено и позоришту Бертолда Брехта , Марсела Ејмеа , Харолда Пинтера и Ежена Јонескуа . Мирбоови позоришни комади доживљавају све већи успех код публике и бројне позоришне трупе , аматери и професионални глумци стављају их на репертоар . Референце Спољашње везе Октав Мирбо , Farces et moralités \ . Пјер Мишел , « Les Farces et moralités » , Octave Mirbeau , Presses de l'Université d' Angers , . Пјер Мишел , « Octave Mirbeau , Ionesco et le théâtre de l' absurde » , Cahiers Octave Mirbeau , n° . Октав Мирбо Комедије Француска књижевност