Драгољуб Јовановић (политичар)
Драгољуб Јовановић (Пирот, 8. април 1895 — Београд, 23. мај 1977) био је српски научник, универзитетски професор и политичар.

Докторирао је права у Паризу. Због политичког деловања више пута је осуђиван у Краљевини Југославији, а због тога је и избачен са Правног факултета у Београду. Један је од оснивача Групе за социјалну и културну акцију. Био је члан Савеза земљорадника, из кога је 1940. године изашао и формирао Народну сељачку странку. Био је члан Президијума Народне скупштине ФНРЈ (1946–1947), да би 1947. био осуђен на вишегодишњу робију и уклоњен са Универзитета.

Биографија 
Рођен је у селу Гњилан поред Пирота 1895. године. Школовао се на Сорбони, где је одбранио две докторске дисертације. После студија 1923. године дошао је у Београд где је на позив и по препоруци Слободана Јовановића постао је најпре доцент, а затим и ванредни професор Правног факултета у Београду.

Био је један од првих интелектуалаца у Југославији свога доба који су од почетка уочавали велику опасност од фашизма и нацизма. Као велики противник тих идеологија стално је упозоравао у својим делима и говорима на ту опасност. Иницирао је стварање Народног фронта Југославије за борбу против фашизма. Народни фронт је створен 1936. године у његовој кући у Професорској колонији у Београду.

Због противљења шестојануарској диктатури краља Александра и тадашње политичке и друштвене ситуације у Југославији губи посао на Универзитету и бива хапшен и суђен, а потом борави у затвору све до 4. маја 1934. године. Међутим, убрзо је интерниран на годину дана у Тутин и Сјеницу, при чему је успео да се упише у регистар Адвокатске коморе у Београду из жеље да брани политичке оптуженике. 

На по­зив пред­сед­ни­ка вла­де Ре­пу­бли­ке Шпаније Ху­а­на Не­гри­на 1. фе­бру­а­ра 1938. го­ди­не, одлази у ову земљу да би подржао борбу тамошњих снага против фашистичке најезде. Говорио је у Кортесу (Скупштини) где је његов наступ изазвао велико одушевљење.

Више пута је биран за народног посланика у Народној скупштини Краљевине Југославије. Као посланик је ухапшен 1. октобра 1938. године, највероватније да не би учествовао на децембарским изборима исте године. Стварни разлог тог хапшења и строге судске осуде, била је жеља Милана Стојадиновића да из изборне трке уклони опасног политичког противника. У априлу 1939. је осуђен на годину и два месеца строгог затвора и 1.200 дин. новчане казне, што му је опроштено у амнестији следећег септембра.

За време Априлског рата (1941) пријавио се као добровољац у војску, али није добио никакав војни распоред. Након немачке окупације земље одбио је да потпише Недићев Апел интелектуалаца српском народу и определио се за сарадњу са партизанским покретом, позвавши чланове своје Народне сељачке странке да се прикључе Народноослободилачком покрету. Рат је провео кријући се по Београду и Србији.

На позив Александра Ранковића и Милентија Поповића, после ослобођења земље једно време је сарађивао са комунистима. Кооптиран је у АСНОС за посланика у Савезној скупштини ДФЈ. Али већ почетком 1946. године долази у сукоб са комунистима због отворене критике комунистичке диктатуре и залагања за парламентарну демократију и вишепартијски систем. Током свог краткотрајног политичког и скупштинског деловања у ФНРЈ, од почетка 1945. до средине 1947. године у Скупштини је иступао као оштар опозиционар комунистичком режиму, истакавши се нарочито у дебатама о Уставу ФНРЈ, аграрној реформи, задругама и о јавном тужилаштву.

Због тога је пао под удар комунистичког режима. Његова странка је деловањем УДБА-е разбијена, а он је 31. јула 1946. године избачен са факултета, због његовог политичког деловања. Одузет му је посланички имунитет и 13. маја 1947. године је ухапшен, да би 8. октобра 1947. био осуђен због наводне „велеиздаје“ на девет година тешке робије. Робију је издржао без дана помиловања. Током боравка у затвору радио је на едукацији робијаша и написао на десетине хиљада страница својих политичких успомена и тзв. медаљона о својим савременицима.

Умро је у Београду, 23. маја 1977. године. Постхумно је 2010. године судски рехабилитoван, тако да је пресуда којом је осуђен проглашена ништавном, јер је у поступку доказано да је била искључиво резултат политичког прогона.

За 29. март 2019. најављен је научни скуп у САНУ „Друштвено-политичка и научна мисао Драгољуба Јовановића”.

Референце

Литература

Спољашње везе 
 ИЗЛОЖБА ДРАГОЉУБ ЈОВАНОВИЋ ПРОФЕСОР, ПОЛИТИЧАР И ОПОЗИЦИОНАР (1895-1977), Библиотека града Београда 
 Дејан А. Милић, Др Драгољуб Јовановић, Човек који је дисао борбом, Београд, 2007.
 Дигитална библиотека - Драгољуб Јовановић

Рођени 1895.
Умрли 1977.
Професори из Пирота
Српски политичари
Српски правници
Политичари Краљевине Југославије
Посланици Народне скупштине ФНРЈ (први сазив)
Доктори правних наука
Драгољуб Јовановић ( Пирот , април— Београд , мајбио је српски научник , универзитетски професор и политичар . Докторирао је права у Паризу . Због политичког деловања више пута је осуђиван у Краљевини Југославији , а због тога је и избачен са Правног факултета у Београду . Један је од оснивача Групе за социјалну и културну акцију . Био је члан Савеза земљорадника , из кога је године изашао и формирао Народну сељачку странку . Био је члан Президијума Народне скупштине ФНРЈ1947 ) , да би био осуђен на вишегодишњу робију и уклоњен са Универзитета . Биографија Рођен је у селу Гњилан поред Пирота године . Школовао се на Сорбони , где је одбранио две докторске дисертације . После студија године дошао је у Београд где је на позив и по препоруци Слободана Јовановића постао је најпре доцент , а затим и ванредни професор Правног факултета у Београду . Био је један од првих интелектуалаца у Југославији свога доба који су од почетка уочавали велику опасност од фашизма и нацизма . Као велики противник тих идеологија стално је упозоравао у својим делима и говорима на ту опасност . Иницирао је стварање Народног фронта Југославије за борбу против фашизма . Народни фронт је створен године у његовој кући у Професорској колонији у Београду . Због противљења шестојануарској диктатури краља Александра и тадашње политичке и друштвене ситуације у Југославији губи посао на Универзитету и бива хапшен и суђен , а потом борави у затвору све до маја године . Међутим , убрзо је интерниран на годину дана у Тутин и Сјеницу , при чему је успео да се упише у регистар Адвокатске коморе у Београду из жеље да брани политичке оптуженике . На по­зив пред­сед­ни­ка вла­де Ре­пу­бли­ке Шпаније Ху­а­на Не­гри­на фе­бру­а­ра го­ди­не , одлази у ову земљу да би подржао борбу тамошњих снага против фашистичке најезде . Говорио је у Кортесу ( Скупштини ) где је његов наступ изазвао велико одушевљење . Више пута је биран за народног посланика у Народној скупштини Краљевине Југославије . Као посланик је ухапшен октобра године , највероватније да не би учествовао на децембарским изборима исте године . Стварни разлог тог хапшења и строге судске осуде , била је жеља Милана Стојадиновића да из изборне трке уклони опасног политичког противника . У априлу је осуђен на годину и два месеца строгог затвора и200 дин. новчане казне , што му је опроштено у амнестији следећег септембра . За време Априлског ратапријавио се као добровољац у војску , али није добио никакав војни распоред . Након немачке окупације земље одбио је да потпише Недићев Апел интелектуалаца српском народу и определио се за сарадњу са партизанским покретом , позвавши чланове своје Народне сељачке странке да се прикључе Народноослободилачком покрету . Рат је провео кријући се по Београду и Србији . На позив Александра Ранковића и Милентија Поповића , после ослобођења земље једно време је сарађивао са комунистима . Кооптиран је у АСНОС за посланика у Савезној скупштини ДФЈ . Али већ почетком године долази у сукоб са комунистима због отворене критике комунистичке диктатуре и залагања за парламентарну демократију и вишепартијски систем . Током свог краткотрајног политичког и скупштинског деловања у ФНРЈ , од почетка до средине године у Скупштини је иступао као оштар опозиционар комунистичком режиму , истакавши се нарочито у дебатама о Уставу ФНРЈ , аграрној реформи , задругама и о јавном тужилаштву . Због тога је пао под удар комунистичког режима . Његова странка је деловањем УДБА-е разбијена , а он је јула године избачен са факултета , због његовог политичког деловања . Одузет му је посланички имунитет и маја године је ухапшен , да би октобра био осуђен због наводне „ велеиздаје “ на девет година тешке робије . Робију је издржао без дана помиловања . Током боравка у затвору радио је на едукацији робијаша и написао на десетине хиљада страница својих политичких успомена и тзв. медаљона о својим савременицима . Умро је у Београду , маја године . Постхумно је године судски рехабилитoван , тако да је пресуда којом је осуђен проглашена ништавном , јер је у поступку доказано да је била искључиво резултат политичког прогона . За март најављен је научни скуп у САНУ „ Друштвено-политичка и научна мисао Драгољуба Јовановића ” . Референце Литература Спољашње везе ИЗЛОЖБА ДРАГОЉУБ ЈОВАНОВИЋ ПРОФЕСОР , ПОЛИТИЧАР И ОПОЗИЦИОНАР Библиотека града Београда Дејан А . Милић , Др Драгољуб Јовановић , Човек који је дисао борбом , Београд , Дигитална библиотека - Драгољуб Јовановић Рођени Умрли Професори из Пирота Српски политичари Српски правници Политичари Краљевине Југославије Посланици Народне скупштине ФНРЈ ( први сазив ) Доктори правних наука