Мато Водопић
Мато Водопић (Дубровник, 13. децембар 1816- 13. март 1893) био је српски римокатолички свештеник и дубровачки бискуп од 3. јула 1882. године до своје смрти 1893. године. Био је борац за уједињење Срба и Јужних Словена.

Мато Водопић је био рођак макарског бискупа Ивана Павловића Лучића (1755—1818), који је објављивао у Светом Сави Ивана Томка Марнавића, и који се изјашњавао Србином римокатоличке вероисповести.

После 1849. године кућа браће Пуцић је постала центар окупљања дубровачке интелигенције, у којој су се често навраћали (сем браће Пуцић и Мате Водопића) Антун Казначић, Август Казначић, Антун Пашко Казалић, Мато Наталић, Перо Мариновић, Иво Војновић, Франо Супило и многи други. Придруживши се покрету Срба католика, Мато је подржавао уједињење Далмације са Хрватском, а онда улазак у једну унитарну југословенску државу. Живот Мате Водопића представља начин живота једног припадника културне обнове Дубровника, где су се Дубровчани, иако сви римокатолици, изјашњавали као Срби и Италијани.

Његов први рад, роман Марија Конавока је остао недовршен, а објављен је у деловима од 1863. За овај роман је занимљиво да су га завршили Нико Водопић (Матов брат), Јурај Царић и Марћел Кушар. Његов други рад, кратки роман, Тужна јеле је завршен 1868. године, и био је изузетно популаран међу Дубровчанима и Конављанима (много пута се овај рад и играо на сцени Дубровачких летњих игара. Трећи његов рад, незавршен исто као први, На доборскијем развалинам, објављен је 1881. године.

Све три Водопићеве књиге су штампане у штампарији Драгутина Претнера, где су се штампала дела на српском језику и ћирилици. Од 1878. до 1884. године Мато Водопић је писао у просрпском часопису Словинац. Још две књиге које је после написао су Ђеневрија: пиларска приповијест и Песме Мате Водопића.

Године 1880, 9. марта, дубровачка општина је прихватила понуду Српске дубровачке омладине да се подигне споменик на 300. годишњицу рођења песника Џива Гундулића и именовала је комисију, у којој су били Медо Пуцић, Перо Будмани, Иво Казначић, Луко Зоре и Мато Водопић, која је имала задатак да организује подизање споменика.

Став о аутохтоности Словена на Балкану

Водопић је био настављач старије мисли (Винко Прибојевић, Мавро Орбин...) да су Словени под именом Илира,Трачана... староседеоци Балкана.

Референце

Спољашње везе 

 http://commons.wikimedia.org/wiki/Category:Mato_Vodopi%C4%87?uselang=de
 http://www.catholic-hierarchy.org/bishop/bvodopic.html

Рођени 1816.
Умрли 1893.
Дубровчани
Српски књижевници
Срби католици
Српски бискупи
Срби у Далмацији
Мато Водопић ( Дубровник , децембар мартбио је српски римокатолички свештеник и дубровачки бискуп од јула године до своје смрти године . Био је борац за уједињење Срба и Јужних Словена . Мато Водопић је био рођак макарског бискупа Ивана Павловића Лучића1818 ) , који је објављивао у Светом Сави Ивана Томка Марнавића , и који се изјашњавао Србином римокатоличке вероисповести . После године кућа браће Пуцић је постала центар окупљања дубровачке интелигенције , у којој су се често навраћали ( сем браће Пуцић и Мате Водопића ) Антун Казначић , Август Казначић , Антун Пашко Казалић , Мато Наталић , Перо Мариновић , Иво Војновић , Франо Супило и многи други . Придруживши се покрету Срба католика , Мато је подржавао уједињење Далмације са Хрватском , а онда улазак у једну унитарну југословенску државу . Живот Мате Водопића представља начин живота једног припадника културне обнове Дубровника , где су се Дубровчани , иако сви римокатолици , изјашњавали као Срби и Италијани . Његов први рад , роман Марија Конавока је остао недовршен , а објављен је у деловима од За овај роман је занимљиво да су га завршили Нико Водопић ( Матов брат ) , Јурај Царић и Марћел Кушар . Његов други рад , кратки роман , Тужна јеле је завршен године , и био је изузетно популаран међу Дубровчанима и Конављанима ( много пута се овај рад и играо на сцени Дубровачких летњих игара . Трећи његов рад , незавршен исто као први , На доборскијем развалинам , објављен је године . Све три Водопићеве књиге су штампане у штампарији Драгутина Претнера , где су се штампала дела на српском језику и ћирилици . Од до године Мато Водопић је писао у просрпском часопису Словинац . Још две књиге које је после написао су Ђеневрија : пиларска приповијест и Песме Мате Водопића . Године марта , дубровачка општина је прихватила понуду Српске дубровачке омладине да се подигне споменик на годишњицу рођења песника Џива Гундулића и именовала је комисију , у којој су били Медо Пуцић , Перо Будмани , Иво Казначић , Луко Зоре и Мато Водопић , која је имала задатак да организује подизање споменика . Став о аутохтоности Словена на Балкану Водопић је био настављач старије мисли ( Винко Прибојевић , Мавро Орбин . . . ) да су Словени под именом Илира ,Трачана ... староседеоци Балкана . Референце Спољашње везе http://commons.wikimedia.org/wiki/Category:Mato_Vodopi%C4%87?uselang=de http://www.catholic-hierarchy.org/bishop/bvodopic.html Рођени Умрли Дубровчани Српски књижевници Срби католици Српски бискупи Срби у Далмацији