Светислав Симић
Светислав Симић (Ужице, 4. март 1865 — Лозен, 8. март 1911) био је српски дипломата, секретар министарства, национални радник и новинар. Један је од најзаслужнијих државних службеника за помагање и организацију српског четничког покрета у Македонији.

Биографија 
Основну школу похађао је у Ужицу и Књажевцу, а гимназију у Пожаревцу и Београду. Студирао је на Филозофском факултету у Београду. Провео је и годину дана на студијима у Петрограду.
Неколико година радио је као наставник. Током 1894. постао је секретар министарства спољних послова, а онда је 1898. постављен за конзула у Приштини заменивши на том положају Тодора Станковића. Уз Јована Јовановића Пижона био је један најзаслужнијих државних службеника за помагање и организацију српског четничког покрета у Македонији. Помагао је Богдану Раденковићу да оствари бољи контакт са српском владом. У јулу 1904. постао је дипломатски агент у Софији. 

Цели живот био је активан у новинарству. Основао је и уређивао Уставну Србију, а учествовао је и у оснивању Српскога Књижевнога Гласника. Био је оснивач Дела и уредник и сарадник многих листова: Одјека, Дневнога Листа, Јавора, Зоре, Наставника и Просветнога Гласника. Штампао је много расправа и брошура укључујући; Македонско Питање, Радикали и наша национална политика, Срби и Арбанаси, Стара Србија и Арбанаси. Најчешће се потписивао псеудонимом Павле Орловић.

Након проглашења бугарске независности 1908. постао је посланик у Софији и на том месту је остао све до одласка на лечење у Швајцарску. 

Умро је 8. марта 1911. у Лезену у Швајцарској.

Изабрани радови

Референце 

Стара Србија
Српске дипломате
Четници (Борба за Македонију)
Политичари из Ужица
Српска акција у Македонији
Светислав Симић ( Ужице , март— Лозен , мартбио је српски дипломата , секретар министарства , национални радник и новинар . Један је од најзаслужнијих државних службеника за помагање и организацију српског четничког покрета у Македонији . Биографија Основну школу похађао је у Ужицу и Књажевцу , а гимназију у Пожаревцу и Београду . Студирао је на Филозофском факултету у Београду . Провео је и годину дана на студијима у Петрограду . Неколико година радио је као наставник . Током постао је секретар министарства спољних послова , а онда је постављен за конзула у Приштини заменивши на том положају Тодора Станковића . Уз Јована Јовановића Пижона био је један најзаслужнијих државних службеника за помагање и организацију српског четничког покрета у Македонији . Помагао је Богдану Раденковићу да оствари бољи контакт са српском владом . У јулу постао је дипломатски агент у Софији . Цели живот био је активан у новинарству . Основао је и уређивао Уставну Србију , а учествовао је и у оснивању Српскога Књижевнога Гласника . Био је оснивач Дела и уредник и сарадник многих листова : Одјека , Дневнога Листа , Јавора , Зоре , Наставника и Просветнога Гласника . Штампао је много расправа и брошура укључујући ; Македонско Питање , Радикали и наша национална политика , Срби и Арбанаси , Стара Србија и Арбанаси . Најчешће се потписивао псеудонимом Павле Орловић . Након проглашења бугарске независности постао је посланик у Софији и на том месту је остао све до одласка на лечење у Швајцарску . Умро је марта у Лезену у Швајцарској . Изабрани радови Референце Стара Србија Српске дипломате Четници ( Борба за Македонију ) Политичари из Ужица Српска акција у Македонији