Teorija žrtve
Teorija žrtve je pojam iz savremene istorije, i opšte korišćeni izraz, za jedan posle Drugog svetskog rata široko rasprostranjeni način argumentacije u Austriji, koji se tiče vremena pre pripajanja Austrije nemačkom „Rajhu“. Kao sinonim za teoriju žrtve se takođe koristi i „Mit o žrtvi“. Teorija žrtve, kojom se u kolektivnom pamćenju potiskuje austrijsko saučesništvo u nedelima nacijonalsocijalizma, označava se takođe kao „životna laž“ druge Austrijske republike.

Koreni 
Kao glavno obrazloženje za tu teoriju navodi se hapšenje celokupnog austrijskog državnog vrha posle upada nemačkih trupa 1938. Važnu ulogu je takođe imala Moskovska Deklaracija od 1. novembra 1943 u kojoj su glavni saveznici zastupali mišljenje da je Austrija prva žrtva Hitlerove osvajačke politike. Kao posledica toga Austrija je u pravnom smislu važila za žrtvu nacističke politike.

Dejstvo i dugoročne posledice 
Teorija žrtve je pokazala prvo dejstvo već neposredno posle rata, u smislu vrlo oštre anti-nacističke borbe koja je u početnoj fazi vođena konsekventnije nego u Nemačkoj. Ona je međutim, za vreme hladnog rata, praktično okončana i unazad gledano, nije sprovedena u zadovoljavajućem obimu. Takođe se i restitucija opljačkanih bogatstava odlagala.

Potiskivanje svesti o saučesništvu velikog broja Austrijanaca u nedelima za vreme nacističke vladavine je dovelo do toga, da je ispravljanje nepravde koja je naneta u okviru nacijonalsocijalističkog progona sprovedena vrlo sporo. Nasuprot tome su žrtve rata tretirane mnogo bolje. To se pogotovo odnosilo na članove „Vermahta“ koji su nazivani žrtvama rata. Do ranih 90-ih godina 20-og veka, konstantno je korišćena teorija žrtve, čime je sprečeno rasvetljavanje uloge Austrijanaca u zločinima nacizma. Tek 1986. tokom afere oko austrijskog predsednika Kurta Valdhajma (njegovo članstvo u Vermahtu), počeo je drugačiji odnos prema tom vremenu.

Godine 1991. je kao prvi austrijski političar, tadašnji kancelar Franc Vranicki, priznao zločine, koje su počinili Austrijanci, i zamolio za oproštaj. Ta promena u svesti je takođe omogućila austrijskom politologu Andreasu Maislingeru formiranje Austrijske spomen službe žrtvama holokausta. Poslednjom manifestacijom „teorije žrtve“ mogu se smatrati reakcije nekolicine novinara, povodom „EU-sankcija“. Kao što je poznato, one su uvedene Austriji 1999. godine od strane 14 država članica Evropske Unije u znak protesta zbog učešća desno orijentisane „Austrijske slobodarske Partije“ (FPO) u novoformiranoj vladi, pod njihovim šefom, kontraverznim desničarom , Jergom Hajderom. Te sankcije su od strane medija shvaćene kao direktne mere protiv austrijskog naroda odnosno čitave države.

Reference

Literatura 
 -{
 Gerhard Botz: Geschichte und kollektives Gedächtnis in der Zweiten Republik. „Opferthese“, „Lebenslüge“ und „Geschichtstabu“ in der Zeitgeschichtsschreibung. In: Wolfgang Kos, Georg Rigele (Ed.): Listing 45/55. Österreich im ersten Jahrzehnt der Zweiten Republik. Sonderzahl, Vienna .
 Ewald Ehtreiber: Stichworte: „Opferthese“, „Vergangenheitsbewältigung“, „Wehrmachtsausstellung“ und „Wiedergutmachung“. In: Oswald Panagl, Peter Gerlich (Ed.): Wörterbuch der politischen Sprache in Österreich. öbv, Vienna. 
 Anton Legerer: Gedenkdienste: NS-Bewältigung in Österreich. In: Tatort: Versöhnung. Aktion Sühnezeichen in der BRD und in der DDR und Gedenkdienst in Österreich. Evangelische Verlagsanstalt, Leipzig. 
 Andreas Maislinger: "Vergangenheitsbewältigung" in der Bundesrepublik Deutschland, der DDR und Österreich. Psychologisch-pädagogische Maßnahmen im Vergleich. In: Deutschland Archiv, September 1990.
 Günther Sandner: Vergangenheitspolitik im Kabinett. Die Debatten um die österreichischen Kriegsopfer am Beginn der Zweiten Republik. In: Oswald Panagl, Ruth Wodak (Ed.): Text und Kontext. Theoriemodelle und methodische Verfahren im transdisziplinären Vergleich. Königshausen & Neumann, Würzburg 
}-

Spoljašnje veze 
 

Нацистичка Немачка
Teorija žrtve je pojam iz savremene istorije , i opšte korišćeni izraz , za jedan posle Drugog svetskog rata široko rasprostranjeni način argumentacije u Austriji , koji se tiče vremena pre pripajanja Austrije nemačkom „ Rajhu “ . Kao sinonim za teoriju žrtve se takođe koristi i „ Mit o žrtvi “ . Teorija žrtve , kojom se u kolektivnom pamćenju potiskuje austrijsko saučesništvo u nedelima nacijonalsocijalizma , označava se takođe kao „ životna laž “ druge Austrijske republike . Koreni Kao glavno obrazloženje za tu teoriju navodi se hapšenje celokupnog austrijskog državnog vrha posle upada nemačkih trupa Važnu ulogu je takođe imala Moskovska Deklaracija od novembrau kojoj su glavni saveznici zastupali mišljenje da je Austrija prva žrtva Hitlerove osvajačke politike . Kao posledica toga Austrija je u pravnom smislu važila za žrtvu nacističke politike . Dejstvo i dugoročne posledice Teorija žrtve je pokazala prvo dejstvo već neposredno posle rata , u smislu vrlo oštre anti-nacističke borbe koja je u početnoj fazi vođena konsekventnije nego u Nemačkoj . Ona je međutim , za vreme hladnog rata , praktično okončana i unazad gledano , nije sprovedena u zadovoljavajućem obimu . Takođe se i restitucija opljačkanih bogatstava odlagala . Potiskivanje svesti o saučesništvu velikog broja Austrijanaca u nedelima za vreme nacističke vladavine je dovelo do toga , da je ispravljanje nepravde koja je naneta u okviru nacijonalsocijalističkog progona sprovedena vrlo sporo . Nasuprot tome su žrtve rata tretirane mnogo bolje . To se pogotovo odnosilo na članove „ Vermahta “ koji su nazivani žrtvama rata . Do ranihih godinaog veka , konstantno je korišćena teorija žrtve , čime je sprečeno rasvetljavanje uloge Austrijanaca u zločinima nacizma . Tek tokom afere oko austrijskog predsednika Kurta Valdhajma ( njegovo članstvo u Vermahtu ) , počeo je drugačiji odnos prema tom vremenu . Godine je kao prvi austrijski političar , tadašnji kancelar Franc Vranicki , priznao zločine , koje su počinili Austrijanci , i zamolio za oproštaj . Ta promena u svesti je takođe omogućila austrijskom politologu Andreasu Maislingeru formiranje Austrijske spomen službe žrtvama holokausta . Poslednjom manifestacijom „ teorije žrtve “ mogu se smatrati reakcije nekolicine novinara , povodom „ EU-sankcija “ . Kao što je poznato , one su uvedene Austriji godine od stranedržava članica Evropske Unije u znak protesta zbog učešća desno orijentisane „ Austrijske slobodarske Partije “ ( FPO ) u novoformiranoj vladi , pod njihovim šefom , kontraverznim desničarom , Jergom Hajderom . Te sankcije su od strane medija shvaćene kao direktne mere protiv austrijskog naroda odnosno čitave države . Reference Literatura - { Gerhard Botz : Geschichte und kollektives Gedächtnis in der Zweiten Republik . „ Opferthese “ , „ Lebenslüge “ und „ Geschichtstabu “ in der Zeitgeschichtsschreibung . In : Wolfgang Kos , Georg Rigele ( Ed . ) : Listing55 . Österreich im ersten Jahrzehnt der Zweiten Republik . Sonderzahl , Vienna \ . Ewald Ehtreiber : Stichworte : „ Opferthese “ , „ Vergangenheitsbewältigung “ , „ Wehrmachtsausstellung “ und „ Wiedergutmachung “ . In : Oswald Panagl , Peter Gerlich ( Ed . ) : Wörterbuch der politischen Sprache in Österreich. öbv , Vienna . Anton Legerer : Gedenkdienste : NS-Bewältigung in Österreich . In : Tatort : Versöhnung . Aktion Sühnezeichen in der BRD und in der DDR und Gedenkdienst in Österreich . Evangelische Verlagsanstalt , Leipzig . Andreas Maislinger : " Vergangenheitsbewältigung " in der Bundesrepublik Deutschland , der DDR und Österreich . Psychologisch-pädagogische Maßnahmen im Vergleich . In : Deutschland Archiv , September Günther Sandner : Vergangenheitspolitik im Kabinett . Die Debatten um die österreichischen Kriegsopfer am Beginn der Zweiten Republik . In : Oswald Panagl , Ruth Wodak ( Ed . ) : Text und Kontext . Theoriemodelle und methodische Verfahren im transdisziplinären Vergleich . Königshausen & Neumann , Würzburg }- Spoljašnje veze Нацистичка Немачка