Јован М. Јовановић Пижон
Јован Јовановић – Пижон (Београд, 3. септембар 1869 — Охрид, 20. јун 1939) био је српски дипломата, политичар и писац. Уочи избијања Јулског ултиматума је био амбасадор Србије у Аустроугарској.

Биографија 

У Београду је завршио основну школу и гимназију, као и права на Великој школи 1891. године. Затим је наставио студије права на универзитету у Паризу, где је стекао "лисанс" (дипломирао). По повратку маја 1892. године постављен је за писара у београдском Варошком суду.

Носио се отмено, са високим оковратником и у оделу кројеном по париској моди. Због тог каћиперства запао му је надимак Пижон што на француском значи голуб.

Између 1899. и 1903. био је писар Посланству Краљевине Србије у Цариграду, писар Министарства финансија (1901-1903) и секретар Министарства иностраних дела. Изабран је још 1900. године за ванредног професора Велике школе. Током 1903-1904. године Јовановић је био у Софији, отправник послова, а након паузе, 1906. године дипломата у Атини, где је кратко вршио је дужност отправника послова у посланству Краљевине Србије у Грчкој. Године 1907. он се бави послом у Каиру, па преузима дужност конзула на Цетињу 1907-1909. године.

Уз Светислава Симића, био је један најзаслужнијих државних службеника за помагање и организацију српског четничког покрета у Македонији. На управи српског конзулата у Скопљу био је од јула 1909. до 1911. године. Године 1911. постаје начелник одељења Министарства иностраних дела, а 1912. године и министар овог министарства. Од 1912. до 1914. године био је посланик у Бечу, затим помоћник министра иностраних дела 1914-1915. године. Био је стално уз председника владе Пашића, са којим се повлачио из Ниша, преко Краљева, Рашке, Приштине, Призрена до Скадра. Након консолидицаје државног вођства у изгнанству, са острва Крфа је отишао у нову дипломатску мисију. Постао је посланик Краљевине Србије у Лондону 1915-1916. године, и Вашингтону 1919-1920. године. Пензионисан је 1920. године по свом захтеву, као дипломата у Америци, и по повратку у нову државу Краљевину СХС, улази у политички живот. Када је основана Земљорадничка странка улази у њу, и већ на првим изборима 1920. године изабран је као носилац листе у бањалучком округу за народног посланика. У том округу ће бити биран за посланика и на следећим изборима - 1923, 1925. и 1927. године. Током шестојануарске диктатуре апстинира, и један је од оснивача Удружене опозиције. У политички живот се активно вратио пред изборе 1935. године, и то на листи др Владимира Мачека. Последњи пут је изабран за посланика, такође на Мачековој опозиционој листи, 1938. године у Опленачком срезу.

Целог живота је био активни дописник српских угледних часописа и писац. У Српском књижевном гласнику писао је под псеудонимом Инострани. Сарађивао је и са часописима "Зором", "Делом", "Новом Европом" и више дневних листова, "Политиком" и другим. Написао је и значајно дело Јужна Србија од краја 18. века до ослобођења.

Преминуо је у Охриду јуна 1939. године; позлило му је током одржавања политичке конференције у хотелу "Српски Краљ".

Његов „Дневник (1896-1920)“ објављен је 2015. године.

Референце

Литература

Спољашње везе 

 Јован М. Јовановић Пижон
 Сарајевски атентат и Велики рат („Вечерње новости“, 24. фебруар 2016)

Рођени 1869.
Умрли 1939.
Стара Србија
Српске дипломате
Српска акција у Македонији
Историја Македоније у новом веку
Српски министри
Српски мемоаристи
Политичари из Београда
Јован Јовановић – Пижон ( Београд , септембар— Охрид , јунбио је српски дипломата , политичар и писац . Уочи избијања Јулског ултиматума је био амбасадор Србије у Аустроугарској . Биографија У Београду је завршио основну школу и гимназију , као и права на Великој школи године . Затим је наставио студије права на универзитету у Паризу , где је стекао " лисанс " ( дипломирао ) . По повратку маја године постављен је за писара у београдском Варошком суду . Носио се отмено , са високим оковратником и у оделу кројеном по париској моди . Због тог каћиперства запао му је надимак Пижон што на француском значи голуб . Између и био је писар Посланству Краљевине Србије у Цариграду , писар Министарства финансијаи секретар Министарства иностраних дела . Изабран је још године за ванредног професора Велике школе . Током године Јовановић је био у Софији , отправник послова , а након паузе , године дипломата у Атини , где је кратко вршио је дужност отправника послова у посланству Краљевине Србије у Грчкој . Године он се бави послом у Каиру , па преузима дужност конзула на Цетињу године . Уз Светислава Симића , био је један најзаслужнијих државних службеника за помагање и организацију српског четничког покрета у Македонији . На управи српског конзулата у Скопљу био је од јула до године . Године постаје начелник одељења Министарства иностраних дела , а године и министар овог министарства . Од до године био је посланик у Бечу , затим помоћник министра иностраних дела године . Био је стално уз председника владе Пашића , са којим се повлачио из Ниша , преко Краљева , Рашке , Приштине , Призрена до Скадра . Након консолидицаје државног вођства у изгнанству , са острва Крфа је отишао у нову дипломатску мисију . Постао је посланик Краљевине Србије у Лондону године , и Вашингтону године . Пензионисан је године по свом захтеву , као дипломата у Америци , и по повратку у нову државу Краљевину СХС , улази у политички живот . Када је основана Земљорадничка странка улази у њу , и већ на првим изборима године изабран је као носилац листе у бањалучком округу за народног посланика . У том округу ће бити биран за посланика и на следећим изборима - и године . Током шестојануарске диктатуре апстинира , и један је од оснивача Удружене опозиције . У политички живот се активно вратио пред изборе године , и то на листи др Владимира Мачека . Последњи пут је изабран за посланика , такође на Мачековој опозиционој листи , године у Опленачком срезу . Целог живота је био активни дописник српских угледних часописа и писац . У Српском књижевном гласнику писао је под псеудонимом Инострани . Сарађивао је и са часописима " Зором " , " Делом " , " Новом Европом " и више дневних листова , " Политиком " и другим . Написао је и значајно дело Јужна Србија од краја века до ослобођења . Преминуо је у Охриду јуна године ; позлило му је током одржавања политичке конференције у хотелу " Српски Краљ " . Његов „ Дневник објављен је године . Референце Литература Спољашње везе Јован М . Јовановић Пижон Сарајевски атентат и Велики рат ( „ Вечерње новости “ , фебруар Рођени Умрли Стара Србија Српске дипломате Српска акција у Македонији Историја Македоније у новом веку Српски министри Српски мемоаристи Политичари из Београда