Мијо Керошевић
Мијо Керошевић — Гуја (Хусино, код Тузле, 4. јун 1920 — Чађевица, код Бијељине, 3. децембар 1946), рудар, учесник Народноослободилачке борбе и народни херој Југославије.

Биографија 
Рођен је 4. јуна 1920. године у селу Хусино, код Тузле. Потиче из познате рударске породице Керошевић. Године када је рођен, у Хусину је избио рударски штрајк, познат као „Хусинска буна“. У овом штрајку учествовао је Мијин отац Фрањо, као и његови стричеви, међу којима и Јуро Керошевић, који је после слома штрајка оптужен за убиство жандарма и најпре осуђен на смрт, а касније помилован на двадесетогодишњу робију.

После завршетка школе, Мијо је као и већина мушких чланова његове породице, постао рудар. Радио је најпре у руднику Креки, а пред рат је радио у Бановићима. Прва сазнања о радничком покрету, Мијо је понео из своје породице, која је активно учествовала у револуционарном радничком покрету. Члан Савеза комунистичке омладине Југославије (СКОЈ) постао је у годинама пред рат.

Априлски рат и окупација Краљевине Југославије, 1941. године затекли су га у Бановићима, одакле се вратио у родно место. Као члан СКОЈ-а, активно је учествовао у припремама за оружани устанак. У договору са Обласним комитетом КПЈ за Тузлу, група рудара Хрвата предвођена Петром Миљановићем и Ивом Бојановићем, а у којој је био и Мијо, се пријавила у Усташки табор у Букињу. После извесног времена проведених у усташама, где су добили униформе, оружје и муницију, они су у августу пребегли партизанима на ослобођену територију на Озрену. Од ове групе рудара, као и других рудара који су већ били на Озрену, формирана је Хусинска рударска чета унутар Озренског партизанског одреда. Међу борцима ове чете био је и рудар Пејо Марковић, у чију је част испевана песма „Коњух планином“. Од свих рудара-бораца ове чете једино је Мијо дочекао крај рата. У чланство Комунистичке комунистичке партије (КПЈ) примљен је 1942. године.

Мијо је био веома храбар борац, због чега су му његови другови дали надимак „Гуја“. Крајем 1942. године је ступио у Шесту источнобосанску бригаду, а од октобра 1943. је ушао у тада формирану Осамнаесту хрватску источнобосанску бригаду. У њој се налазио на дужности команданта Трећег хусинског батаљона. Као командант батаљона, истакао се у борбама током Шесте непријатељске офанзиве, крајем 1943. године. Заједно са својом јединицом, по великој зими је неколико пута прелазио реку Кривају, обезбеђујући тако Штаб Трећег босанског корпуса. Истакао се и у борбама око Тешња, Фоче, Вучјаку, Добоја, око Кладња и Тузле.

Крајем 1944, као искусан и проверен борац, био је пребачен у Корпус народне одбране Југославије (КНОЈ), који се налазио под командом Одељења за заштиту народа (ОЗН). По завршетку рата, пребачен је у Озну и постављен за опуномоћеника Озне у Тузли, а касније на дужност референта у Окружном одељењу Озне у Тузли. На терену око Тузле, као и подручју Посавине и Мајевице, учествовао у потерама за остацима усташких и четничких банди.

Смртно је страдао 3. децембра 1946. године, у селу Чађевица, код Бијељине током потере за четничким одметницима — Драгом Аничићем и Јоцом Зарићем. Сахрањен је на Спомен-гробљу у Хусину, где су сахрањени рудари учесници Хусинске буне, као и његови другови из Хусинске партизанске чете, који су пали током Народноослободилачке борбе.

Носилац је Партизанске споменице 1941., а одлуком Президијума Народне скупштине ФНРЈ, 5. јула 1951. године је проглашен за народног хероја Југославије.

Литература 
 
 Осамнаеста хрватска источнобосанска бригада. „Универзал“ Тузла, 1988. година.

Рођени 1920.
Умрли 1946.
Тузлаци
Хрвати у Босни и Херцеговини
Рудари
Личности радничког покрета Југославије
Комунисти Босне и Херцеговине
Омладина у Народноослободилачкој борби
Југословенски партизани
Борци Шесте пролетерске бригаде
Припадници КНОЈ
Припадници Службе државне безбедности
Официри НОВЈ
Носиоци Партизанске споменице 1941.
Народни хероји - К
Мијо Керошевић — Гуја ( Хусино , код Тузле , јун— Чађевица , код Бијељине , децембар рудар , учесник Народноослободилачке борбе и народни херој Југославије . Биографија Рођен је јуна године у селу Хусино , код Тузле . Потиче из познате рударске породице Керошевић . Године када је рођен , у Хусину је избио рударски штрајк , познат као „ Хусинска буна “ . У овом штрајку учествовао је Мијин отац Фрањо , као и његови стричеви , међу којима и Јуро Керошевић , који је после слома штрајка оптужен за убиство жандарма и најпре осуђен на смрт , а касније помилован на двадесетогодишњу робију . После завршетка школе , Мијо је као и већина мушких чланова његове породице , постао рудар . Радио је најпре у руднику Креки , а пред рат је радио у Бановићима . Прва сазнања о радничком покрету , Мијо је понео из своје породице , која је активно учествовала у револуционарном радничком покрету . Члан Савеза комунистичке омладине Југославије ( СКОЈ ) постао је у годинама пред рат . Априлски рат и окупација Краљевине Југославије , године затекли су га у Бановићима , одакле се вратио у родно место . Као члан СКОЈ-а , активно је учествовао у припремама за оружани устанак . У договору са Обласним комитетом КПЈ за Тузлу , група рудара Хрвата предвођена Петром Миљановићем и Ивом Бојановићем , а у којој је био и Мијо , се пријавила у Усташки табор у Букињу . После извесног времена проведених у усташама , где су добили униформе , оружје и муницију , они су у августу пребегли партизанима на ослобођену територију на Озрену . Од ове групе рудара , као и других рудара који су већ били на Озрену , формирана је Хусинска рударска чета унутар Озренског партизанског одреда . Међу борцима ове чете био је и рудар Пејо Марковић , у чију је част испевана песма „ Коњух планином “ . Од свих рудара-бораца ове чете једино је Мијо дочекао крај рата . У чланство Комунистичке комунистичке партије ( КПЈ ) примљен је године . Мијо је био веома храбар борац , због чега су му његови другови дали надимак „ Гуја “ . Крајем године је ступио у Шесту источнобосанску бригаду , а од октобра је ушао у тада формирану Осамнаесту хрватску источнобосанску бригаду . У њој се налазио на дужности команданта Трећег хусинског батаљона . Као командант батаљона , истакао се у борбама током Шесте непријатељске офанзиве , крајем године . Заједно са својом јединицом , по великој зими је неколико пута прелазио реку Кривају , обезбеђујући тако Штаб Трећег босанског корпуса . Истакао се и у борбама око Тешња , Фоче , Вучјаку , Добоја , око Кладња и Тузле . Крајем као искусан и проверен борац , био је пребачен у Корпус народне одбране Југославије ( КНОЈ ) , који се налазио под командом Одељења за заштиту народа ( ОЗН ) . По завршетку рата , пребачен је у Озну и постављен за опуномоћеника Озне у Тузли , а касније на дужност референта у Окружном одељењу Озне у Тузли . На терену око Тузле , као и подручју Посавине и Мајевице , учествовао у потерама за остацима усташких и четничких банди . Смртно је страдао децембра године , у селу Чађевица , код Бијељине током потере за четничким одметницима — Драгом Аничићем и Јоцом Зарићем . Сахрањен је на Спомен-гробљу у Хусину , где су сахрањени рудари учесници Хусинске буне , као и његови другови из Хусинске партизанске чете , који су пали током Народноослободилачке борбе . Носилац је Партизанске споменице , а одлуком Президијума Народне скупштине ФНРЈ , јула године је проглашен за народног хероја Југославије . Литература Осамнаеста хрватска источнобосанска бригада . „ Универзал “ Тузла , година . Рођени Умрли Тузлаци Хрвати у Босни и Херцеговини Рудари Личности радничког покрета Југославије Комунисти Босне и Херцеговине Омладина у Народноослободилачкој борби Југословенски партизани Борци Шесте пролетерске бригаде Припадници КНОЈ Припадници Службе државне безбедности Официри НОВЈ Носиоци Партизанске споменице Народни хероји - К