Ричеркар
Ричеркар (од  тражити, испитивати, истраживати) је једна од најстаријих врста инструменталне композиције, распрострањена од XVI до XVIII в. Првобитно је израз ричеркар означавао у музици подешавање, усклађивање инструмената, па су се с њиме уопштено означавали инструментални ставови уводног карактера. Назив се у том смислу сусреће први пут у табулатурама за лауту Ф. Спинаћина (1507). Тај је првобитни тип ричеркара имао претежно импровизацијску грађу, обликовану изразито инструментално; пуни акорди смењивали су се с пасажима; често је први део био живахан покретљивији, а други мирнијег тока. Такав слободно обликовани ричеркар компоновао се не само за лауту него и за друге инструменте тога доба: за оргуље, чембало, виолу да гамбу, виолончело.
Упоредо се, од средине XVI века, развија имитацијски грађен ричеркар и то претежно као композиција за оргуље или за инструментални камерни састав. Имитацијски ричеркар првобитно је компонован по узору на вокални полифони облик мотета па је имао вишеделну форму, с више тема. Конструкција је према томе била мотетска, али слог и стил су све више добијали изразито инструментални карактер, што се дало приметити нпр. у интервалима и скоковима, певачки неподесним, диминуцијама, пасажима и украсима, својственима инструменталној техници. Први имитацијски ричеркари за инструментални ансамбл налазе се у збирци Musica nova accommodata per cantar et sonar (1540).

Литература 
-{
 "Ricercar," "Fugue," "Counterpoint" in The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd. 
 Gustave Reese, Music in the Renaissance. New York, W.W. Norton & Co. 
 Manfred Bukofzer, Music in the Baroque Era. New York, W.W. Norton & Co. 
 Ursula Kirkendale, "The Source for Bach's Musical Offering," Journal of the American Musicological Society 33 (1980), 99-141.
 The New Harvard Dictionary of Music, ed. Don Randel. Cambridge, Massachusetts, Harvard University Press. 
}-

Музички облици
Ричеркар ( од тражити , испитивати , истраживати ) је једна од најстаријих врста инструменталне композиције , распрострањена од XVI до XVIII в . Првобитно је израз ричеркар означавао у музици подешавање , усклађивање инструмената , па су се с њиме уопштено означавали инструментални ставови уводног карактера . Назив се у том смислу сусреће први пут у табулатурама за лауту Ф . Спинаћина Тај је првобитни тип ричеркара имао претежно импровизацијску грађу , обликовану изразито инструментално ; пуни акорди смењивали су се с пасажима ; често је први део био живахан покретљивији , а други мирнијег тока . Такав слободно обликовани ричеркар компоновао се не само за лауту него и за друге инструменте тога доба : за оргуље , чембало , виолу да гамбу , виолончело . Упоредо се , од средине XVI века , развија имитацијски грађен ричеркар и то претежно као композиција за оргуље или за инструментални камерни састав . Имитацијски ричеркар првобитно је компонован по узору на вокални полифони облик мотета па је имао вишеделну форму , с више тема . Конструкција је према томе била мотетска , али слог и стил су све више добијали изразито инструментални карактер , што се дало приметити нпр. у интервалима и скоковима , певачки неподесним , диминуцијама , пасажима и украсима , својственима инструменталној техници . Први имитацијски ричеркари за инструментални ансамбл налазе се у збирци Musica nova accommodata per cantar et sonar Литература - { " Ricercar , " " Fugue , " " Counterpoint " in The New Grove Dictionary of Music and Musicians , ed . Stanley Sadie.vol . London , Macmillan Publishers Ltd . Gustave Reese , Music in the Renaissance . New York , W.W . Norton & Co . Manfred Bukofzer , Music in the Baroque Era . New York , W.W . Norton & Co . Ursula Kirkendale , " The Source for Bach's Musical Offering , " Journal of the American Musicological Society( 1980 ) , The New Harvard Dictionary of Music , ed . Don Randel . Cambridge , Massachusetts , Harvard University Press . }- Музички облици