Обско-угарски језици
Обско-угарски језици су део језичке породице угро-финских језика у склопу групе угарских језика. Говоре се у области око реке Об у Русији, углавном у Хантији-Мансији. То су језици угарских народа Ханти и Манси. Од 1937. оба језика користе ћирилицу а пре тога није било писмености.

У ову групу језика спадају:
 Хантијски језик
 Мансијски језик

Постојање заједничког развоја ова два језика након одвајања мађарског је оспорено. Говорници два језика обско-угарске групе се не могу међусобно споразумевати.

Хантијски језик 

Хантијски језик се дели на западне дијалекте, који се деле на северне (обдорски и дијалекти приобске групе: шуришкарски, березовски, казимски, средњообски) и јужне (иртишки, кондински и демјански) и источне дијалекте (кантински и тром-агански, агански, југански и пимски говори). Хантијски међу првима је изучавао фински научник Куста Карјалајнен, као и руски научник Николај Терјошкин.

Мансијски језик 

Мансијски се дели на 4 дијалекатске групе: северна, западна, источна и јужна. Дијалекти су морфолошки слични али имају велике фонетске разлике. У северним дијалектима има туђица из ненецког језика, а на истоку из татарског језика. Књижевни мансијски је базиран на северном сосвинском дијалекту, док је источни кондински дијалект готово неразумљив осталим говорницима. Прво истраживање мансијског вршили су у 19. веку мађарски научник Антал Регули и фински научник Аугуст Алквист а нешто касније и мађарски лингвиста Бернат Мункачи, који је истражио све дијалекте и превео материјал у четири тома на мађарски. Након њега је фински научник Артури Канисто вршио истраживање о фонетици, граматици и лексици мансијског. Његове необјављене радове као и сопствене радове о етимологији, граматици и лексици објавио се фински научник М. Лимолој. Средином 20. века северне дијалекте је подробније изучавао мађарски научник Д. Лако. У све светске језике, преко руског, доспела је мансијска реч мамут - манг онт (земљани рог).

Извори
Обско-угарски језици су део језичке породице угро-финских језика у склопу групе угарских језика . Говоре се у области око реке Об у Русији , углавном у Хантији-Мансији . То су језици угарских народа Ханти и Манси . Од оба језика користе ћирилицу а пре тога није било писмености . У ову групу језика спадају : Хантијски језик Мансијски језик Постојање заједничког развоја ова два језика након одвајања мађарског је оспорено . Говорници два језика обско-угарске групе се не могу међусобно споразумевати . Хантијски језик Хантијски језик се дели на западне дијалекте , који се деле на северне ( обдорски и дијалекти приобске групе : шуришкарски , березовски , казимски , средњообски ) и јужне ( иртишки , кондински и демјански ) и источне дијалекте ( кантински и тром-агански , агански , југански и пимски говори ) . Хантијски међу првима је изучавао фински научник Куста Карјалајнен , као и руски научник Николај Терјошкин . Мансијски језик Мансијски се дели надијалекатске групе : северна , западна , источна и јужна . Дијалекти су морфолошки слични али имају велике фонетске разлике . У северним дијалектима има туђица из ненецког језика , а на истоку из татарског језика . Књижевни мансијски је базиран на северном сосвинском дијалекту , док је источни кондински дијалект готово неразумљив осталим говорницима . Прво истраживање мансијског вршили су у веку мађарски научник Антал Регули и фински научник Аугуст Алквист а нешто касније и мађарски лингвиста Бернат Мункачи , који је истражио све дијалекте и превео материјал у четири тома на мађарски . Након њега је фински научник Артури Канисто вршио истраживање о фонетици , граматици и лексици мансијског . Његове необјављене радове као и сопствене радове о етимологији , граматици и лексици објавио се фински научник М. Лимолој . Средином века северне дијалекте је подробније изучавао мађарски научник Д. Лако . У све светске језике , преко руског , доспела је мансијска реч мамут - манг онт ( земљани рог ) . Извори