Биолуминисценција
Биолуминисценција је стварање и емитовање светлости од стране живих организама. Светлост која је настала у хемијској реакцији и позната је код неких алги, бактерија, гљива и животиња. Овај начин живота има своје предности и мане, јер својим светлом организми могу привући плен, а у исто време могу привући и предатора. Главни циљ биолуминисценције је камуфлажа, као и прилагођавање бентосних врста на њихов начин живота.

Историја 

Француски фармакологист Рафаел Дубуа почиње ран рад на биолуминисценцији.

Пре развитка безбедносних лампи за употребу у рудницима угља, сушене рибље коже су коришћене првенствено у Британији, а касније и по целој Европи као слаб извор светлости.

Хемијски процеси 

Једињење, које реемитује светлост, назива се луциферин, а ензим који катализује његову оксидацију је луцифераза, али то су општи називи који подразумевају различите молекуле код различитих организама. Луминисценција настаје биохемијском реакцијом, коју катализује ензим и она је под контролом ендогеног ритма који се индикује светлосним стимулисом, а одржава се дуже време под константим условима. Биолуминисценција настаје хемијским реакцијама у фотоцитама, специјалним ћелијама које се обично налазе у органима званим фотофоре (органи који производе светлост). Луциферин ослобађа енергију у виду хладне светлости која је, углавном, светлозелена, али неке животиње емитују зелену, жуту, а понекад и црвену светлост.

Код морске алге -{Gonyaulax polyedra}-, луциферин је један отворени ланац тетрапирола, који је везан за протеин. У топлим морима, таласање воде изазива луминисценцију популације алги, којих има у веома великом броју и то представља познати атрактивни призор ноћног светљења. На мртвим рибама и комадима меса каткада се населе светлеће бактерије које имају способност светљења. И светљење неких животиња потиче од бактерија које живе симбиотски у посебним животињским органима. Ипак, постоје и животиње које, уз помоћ посебних органа, имају способност стварања светлости. Ти органи могу бити:
 прости фотоцити који су распоређене по телу без реда (хидроза, -{Obelia}-),
 сложене фотофоре са сочивима и филтерима (рибе и лигње) и
 неке врсте (рибе-фењеруше, рибе-пецачице и неке лигње) које у специјалним органима гаје симбиотске, биолуминисцентне бактерије које производе светлост, а за узврат, од домаћина добијају хранљиве материје и безбедно место за живот.

Многе животиње користе светлост како би дошле у додир са јединкама исте врсте или како би привукле плен. Ова појава чешћа је код батипелагијских врста (врсте које живе у дубини мора) и светлост, углавном, стварају кожни органи - фотофоре. Постоје врсте код којих светлост не потиче од саме животиње, нпр. неке рибе могу да избаце светлеће облаке и тиме збуне нападача док се оне спасавају бегом.

Разликујемо три врсте примене светла и то код:
 предатора (нпр. рибе- пецачице из рода -{Linophryne}- имају мамац који им је смештен на глави, осветљен помоћу бактерија и тиме оне привлаче плен до својих уста),
 плена (нпр. неке рибе, као што су -{Gonostomatidae}-, имају органе код којих се, створена светлост, усмерава надоле стапајући се са светлошћу с неба и ти органи имају улогу да сакрију животињу од предатора) и
 привлачења партнера (нпр. препознавање и слање сигнала који позивају потенцијалне партнере у функцији размножавања).

Обрасци емисије светлости, од стране неких живих организама, имају значај у таксономији. У свету има неколико хиљада родова свитаца, а могу се разликовати по учесталости, интензитету, боји и облику зрака светлости. Интензитет те светлости може бити дужи или краћи, стални или променљив.

Биолуминисценција код свитаца, који припадају фамилији -{Lampyridae}-, је једна од најпознатијих визуелних комуникација на копну. У жељи да лоцирају и привуку партнера, свака врста има свој образац и метод луминисценције. Мужјаци, у свом ноћном лету, емитују специјско специфични образац треперења чији су број и стопа трептаја, као и трајање сигнала кључни за препознавање партнера. Због кашњења и дужине одговора женке, мужјак неколико пута понавља свој сигнал у редовним интервалима све док не добије одговор од стране женке своје врсте. Након лоцирања партнерке, он наставља са треперењем и лети према сигналу који му шаље женка која се налази на биљкама или на камењу. Њен сигнал касни око 1 секунде и након „дијалога размене светлосних сигнала долази до парења.

У повољним условима, -{Dinophyta}- се намножи у великом броју, те вода на површини постаје црвена и та појава позната је под називом „црвена плима.
Код различитих организама, биолуминисценција има различите задатке и ефекте. У животном станишту бентосних организама, плен је тешко пронаћи. У случају да се плен појави, битно је да предатор што пре реагује и да га, уз помоћ биолуиминисценције, привуче. Код неких копнених организама, биолуминисценција има велики значај у оглашавању партнера који су у потрази потенцијалне партнерке, док се код неких врста ова појава јавља ради избегавања предатора.

Види још 
 Луминесценција

Референце

Литература 
 Нешковић М., Коњевић Р., Ћулафић Љ., Физиологија биљака, NNK-International, Београд 2003.
 -{Dietrich von Denffer, Hubert Ziegler}-, Ботаника-морфологија и физиологија, Школска књига, Загреб 1988.
 Блаженчић Ј., Систематика алги 2000.
 dinophyta.blogspot.com
Биолуминисценција је стварање и емитовање светлости од стране живих организама . Светлост која је настала у хемијској реакцији и позната је код неких алги , бактерија , гљива и животиња . Овај начин живота има своје предности и мане , јер својим светлом организми могу привући плен , а у исто време могу привући и предатора . Главни циљ биолуминисценције је камуфлажа , као и прилагођавање бентосних врста на њихов начин живота . Историја Француски фармакологист Рафаел Дубуа почиње ран рад на биолуминисценцији . Пре развитка безбедносних лампи за употребу у рудницима угља , сушене рибље коже су коришћене првенствено у Британији , а касније и по целој Европи као слаб извор светлости . Хемијски процеси Једињење , које реемитује светлост , назива се луциферин , а ензим који катализује његову оксидацију је луцифераза , али то су општи називи који подразумевају различите молекуле код различитих организама . Луминисценција настаје биохемијском реакцијом , коју катализује ензим и она је под контролом ендогеног ритма који се индикује светлосним стимулисом , а одржава се дуже време под константим условима . Биолуминисценција настаје хемијским реакцијама у фотоцитама , специјалним ћелијама које се обично налазе у органима званим фотофоре ( органи који производе светлост ) . Луциферин ослобађа енергију у виду хладне светлости која је , углавном , светлозелена , али неке животиње емитују зелену , жуту , а понекад и црвену светлост . Код морске алге -{ Gonyaulax polyedra }- , луциферин је један отворени ланац тетрапирола , који је везан за протеин . У топлим морима , таласање воде изазива луминисценцију популације алги , којих има у веома великом броју и то представља познати атрактивни призор ноћног светљења . На мртвим рибама и комадима меса каткада се населе светлеће бактерије које имају способност светљења . И светљење неких животиња потиче од бактерија које живе симбиотски у посебним животињским органима . Ипак , постоје и животиње које , уз помоћ посебних органа , имају способност стварања светлости . Ти органи могу бити : прости фотоцити који су распоређене по телу без реда ( хидроза , -{ Obelia }- ) , сложене фотофоре са сочивима и филтерима ( рибе и лигње ) и неке врсте ( рибе-фењеруше , рибе-пецачице и неке лигње ) које у специјалним органима гаје симбиотске , биолуминисцентне бактерије које производе светлост , а за узврат , од домаћина добијају хранљиве материје и безбедно место за живот . Многе животиње користе светлост како би дошле у додир са јединкама исте врсте или како би привукле плен . Ова појава чешћа је код батипелагијских врста ( врсте које живе у дубини мора ) и светлост , углавном , стварају кожни органи - фотофоре . Постоје врсте код којих светлост не потиче од саме животиње , нпр. неке рибе могу да избаце светлеће облаке и тиме збуне нападача док се оне спасавају бегом . Разликујемо три врсте примене светла и то код : предатора ( нпр. рибе- пецачице из рода -{ Linophryne }- имају мамац који им је смештен на глави , осветљен помоћу бактерија и тиме оне привлаче плен до својих уста ) , плена ( нпр. неке рибе , као што су -{ Gonostomatidae }- , имају органе код којих се , створена светлост , усмерава надоле стапајући се са светлошћу с неба и ти органи имају улогу да сакрију животињу од предатора ) и привлачења партнера ( нпр. препознавање и слање сигнала који позивају потенцијалне партнере у функцији размножавања ) . Обрасци емисије светлости , од стране неких живих организама , имају значај у таксономији . У свету има неколико хиљада родова свитаца , а могу се разликовати по учесталости , интензитету , боји и облику зрака светлости . Интензитет те светлости може бити дужи или краћи , стални или променљив . Биолуминисценција код свитаца , који припадају фамилији -{ Lampyridae }- , је једна од најпознатијих визуелних комуникација на копну . У жељи да лоцирају и привуку партнера , свака врста има свој образац и метод луминисценције . Мужјаци , у свом ноћном лету , емитују специјско специфични образац треперења чији су број и стопа трептаја , као и трајање сигнала кључни за препознавање партнера . Због кашњења и дужине одговора женке , мужјак неколико пута понавља свој сигнал у редовним интервалима све док не добије одговор од стране женке своје врсте . Након лоцирања партнерке , он наставља са треперењем и лети према сигналу који му шаље женка која се налази на биљкама или на камењу . Њен сигнал касни окосекунде и након „ дијалога размене светлосних сигнала долази до парења . У повољним условима , -{ Dinophyta }- се намножи у великом броју , те вода на површини постаје црвена и та појава позната је под називом „ црвена плима . Код различитих организама , биолуминисценција има различите задатке и ефекте . У животном станишту бентосних организама , плен је тешко пронаћи . У случају да се плен појави , битно је да предатор што пре реагује и да га , уз помоћ биолуиминисценције , привуче . Код неких копнених организама , биолуминисценција има велики значај у оглашавању партнера који су у потрази потенцијалне партнерке , док се код неких врста ова појава јавља ради избегавања предатора . Види још Луминесценција Референце Литература Нешковић М . , Коњевић Р . , Ћулафић Љ . , Физиологија биљака , NNK-International , Београд -{ Dietrich von Denffer , Hubert Ziegler }- , Ботаника-морфологија и физиологија , Школска књига , Загреб Блаженчић Ј . , Систематика алги dinophyta.blogspot.com