Гавота
Гавота () је француски народни плес који је крајем XVI века постао дворски плес и у XVII веку један од плесова француског балета и опере, а од краја XVII века и плесни став инструменталних облика, посебно свите. Гавота је плес живахног темпа, у 2/2 или метру. Редовно почиње с узмахом. Плеше се у паровима у низу, с одређеним пантомимичким фигурама. Као друштвени дворски плес популаран је у XVII и XVIII веку, а око 1830. исчезава из француских плесних дворана. Као народни плес још се и данас негује, посебно у Бретањи и Прованси.

У уметничкој музици гавота постаје омиљени плесни облик око половине XVII века, када је Ж. Б. Лили уводи у балет и оркестарску свиту. Његов тип гавоте прихватили су и копирали многи његови следбеници. У опери је негује посебно Рамо, а јавља се и код Хендла, Глука, Гретрија. У барокној камерној сонати гавота се одомаћила с делима Корелија и задржала све до времена Вивалдија и Хендла. Врхунац уметничког обликовања гавота достиже са у делима Ф. Купрена и Ј. С. Баха, код кога се јавља као став свите или као оркестарски плес. Уметнички стилизована гавота је плес грациозног карактера и већином живог темпа, али сусрећу се и у умереном темпу.

У инструменталној и драмској музици обично уз први долази и други гавот у истом или паралелном тоналитету; друга гавота има готово идентичну грађу као прва или је обликована с бордунским басом.

Референце

Литература 
-{
 Guilcher, Jean-Michel. 1968. La tradition populaire de danse en Basse-Bretagne. Etudes Européennes 1. Paris and The Hague: Mouton.
 Semmens, Richard T. 1997. "Branles, Gavottes and Contredanses in the Later Seventeenth and Early Eighteenth Centuries". Dance Research 15, no. 2 (Winter): 35–62.
}-

Музички облици
Гавота ( ) је француски народни плес који је крајем XVI века постао дворски плес и у XVII веку један од плесова француског балета и опере , а од краја XVII века и плесни став инструменталних облика , посебно свите . Гавота је плес живахног темпа , у2 или метру . Редовно почиње с узмахом . Плеше се у паровима у низу , с одређеним пантомимичким фигурама . Као друштвени дворски плес популаран је у XVII и XVIII веку , а око исчезава из француских плесних дворана . Као народни плес још се и данас негује , посебно у Бретањи и Прованси . У уметничкој музици гавота постаје омиљени плесни облик око половине XVII века , када је Ж. Б . Лили уводи у балет и оркестарску свиту . Његов тип гавоте прихватили су и копирали многи његови следбеници . У опери је негује посебно Рамо , а јавља се и код Хендла , Глука , Гретрија . У барокној камерној сонати гавота се одомаћила с делима Корелија и задржала све до времена Вивалдија и Хендла . Врхунац уметничког обликовања гавота достиже са у делима Ф. Купрена и Ј. С . Баха , код кога се јавља као став свите или као оркестарски плес . Уметнички стилизована гавота је плес грациозног карактера и већином живог темпа , али сусрећу се и у умереном темпу . У инструменталној и драмској музици обично уз први долази и други гавот у истом или паралелном тоналитету ; друга гавота има готово идентичну грађу као прва или је обликована с бордунским басом . Референце Литература - { Guilcher , Jean-Michel . La tradition populaire de danse en Basse-Bretagne . Etudes Européennes Paris and The Hague : Mouton . Semmens , Richard T . " Branles , Gavottes and Contredanses in the Later Seventeenth and Early Eighteenth Centuries " . Dance Research no.( Winter ) :62. }- Музички облици