Идолопоклонство
Идолопоклонство или идолатрија представља обожавање идола, типично за политеистичке религије. У абрахамским религијама, наиме у јудаизму, хришћанству и исламу, идолопоклонство означава обожавање нечега или некога другог осим Абрахамовог Бога као да је то Бог. У овим монотеистичким религијама идолопоклонство се сматрало „обожавањем лажних богова“ и забрањено је вредностима попут Десет заповести. Друге монотеистичке религије често примењују слична правила. У многим индијским религијама, попут теистичких и нетеистичких облика хиндуизма, будизма и џаинизма, идоли (мурти) се сматрају симболиком апсолутног, али не и Апсолута, или иконама духовних идеја, или оличење божанског. То је средство за усредсређивање нечије религиозне потраге и обожавања (бакти). У традиционалним религијама древног Египта, Грчке, Рима, Африке, Азије, Америке и другде, поштовање култних слика или кипова била је уобичајена пракса од антике, и култне слике су имале различита значења и значај у историји религије. Штавише, материјални приказ божанства или више божанстава увек је играо истакнуту улогу у свим културама света.

Опозиција употреби било које иконе или слике за представљање идеја поштовања или богослужења назива се аниконизам. Уништавање слика као икона поштовања назива се иконоборство, и то је дуго било праћено насиљем између верских група које забрањују обожавање идола и оних које су прихватиле иконе, слике и статуе за богослужење. Дефиниција идолопоклонства била је оспоравана тема унутар абрахамских религија, при чему су многи муслимани и већина протестантских хришћана осудили католичку и источно-православну праксу поштовања Девице Марије у многим црквама као облик идолопоклонства.

Историја религије је обележена оптужбама и порицањем идолопоклонства. Ове оптужбе сматрају да су статуе и слике лишене симболике. Алтернативно, тема идолопоклонства била је извор неслагања између многих религија, или унутар конфесија различитих религија, с претпоставком да иконе властите верске праксе имају значајну симболику, док оне другачије верске праксе друге особе немају.

Етимологија и номенклатура 

Реч идолопоклонство потиче од грчке речи -{eidololatria}- (εἰδωλολατρία) која је сама по себи сложеница од две речи: -{eidolon}- (εἴδωλον „слика/идол”) и -{latreia}- (λατρεία „обожавање”, у вези са λάτρις). Реч -{eidololatria}- тако значи „обожавање идола”, која се на латинском јавља прво као -{idololatria}-, затим на вулгарном латинском као -{idolatria}-, одатле се појављује у старофранцуском у 12. веку као -{idolatrie}-, која се први пут средином 13. века на енглеском појављује као -{idolatry}-.

Иако се чини да је грчка реч позајмљени превод хебрејске фразе -{avodat elilim}-, која је посведочена у рабинској литератури (-{e.g., bChul., 13b, Bar.}-), сам грчки израз се не налази у Септуагинти, [[Филон Александријски|Филону], Јосифу или у другим хеленистичким јеврејским списима. Оригинални израз који се користио у раним рабинским списима је -{oved avodah zarah}- (-{AAZ}-, обожавање у чудној служби или „паганско”), док се -{avodat kochavim umazalot}- (-{AKUM}-, обожавање планета и сазвежђа) не налази у његовим раним рукописима. Каснији Јевреји су користили израз , -{avodh zereh}-, што значи „чудно богослужење“.

Идолопоклонство се у историјској литератури називало и идолизам, иконолатрија или идолодулија.

Јудаизам 
У јудаизму идолопоклонством се сматра одбацивање вере у истинитог Бога, његова супституција нечим што је плод маште. За старозаветне Јевреје идолопоклоници су били сви који су одбацили веру у Бога Јахвеа, и почели да се клањају идолима, најчешће златном телету, које персонификује силе и богатство природе. За Јевреје идолопоклонство је било исто што и паганизам и отпадништво.

У Старом завету на више места патријарси и пророци позивају јеврејски народ да не замени истинога Бога "лажним боговима", односно, обоготворењем природних елемената и створења, да их не обожавају, и не чине од њих идоле, о чему говори и друга од Десет Божјих заповести:

На многим местима даље се говори о борби пророка са идолопоклонством које прожима готово читаву историју Израиља.

Хришћанство 
По хришћанском тумачењу сви који имају ма ког другог или ма шта друго за божанство, осим истинитог Бога падају у идолопоклонство. И обожавање анђела је идолопоклонство, иако се они сматрају најсветијим после Бога, ипак ни у ком случају не могу заменити истинитог Бога. У идолопоклон­ство падају обично људи којима је њихов чулни разум, њихов „ум тела" путовођа у животу. Робови чулног разума гину и убијају себе својим сопственим обманама.

Идол је био симбол демона, потпуно туђег животу, потпуно мртвога за духовна осећања. Пред таквим идолима одигравале су се и друштвена и посебна, или домаћа поклоњења; пред идолима су се убијале и приносиле животињске жртве, али неретко и људске.

Апостол Павле у својој Првој посланици Коринћанима (1. Кор. 10:20) говори да је служење идолима, у суштини служење демонима.

У Јеванђељу по Луки, се слично говори о идолопоклонству:

Референце

Спољашње везе 

 Swagato Ganguly (2017). Idolatry and The Colonial Idea of India: Visions of Horror, Allegories of Enlightenment. Routledge. 
 Reuven Chaim Klein (2018). God versus Gods: Judaism in the Age of Idolatry. Mosaica Press. .
 Yechezkel Kaufmann (1960). The Religion of Israel: From its Beginnings to the Babylonin Exile. Univ. of Chicago Press. .

Спољашње везе 

 Idolatry and iconoclasm , Tufts University
 Iconoclasm and idolatry, Columbia University

Религија
Верске традиције и покрети
Идолопоклонство или идолатрија представља обожавање идола , типично за политеистичке религије . У абрахамским религијама , наиме у јудаизму , хришћанству и исламу , идолопоклонство означава обожавање нечега или некога другог осим Абрахамовог Бога као да је то Бог . У овим монотеистичким религијама идолопоклонство се сматрало „ обожавањем лажних богова “ и забрањено је вредностима попут Десет заповести . Друге монотеистичке религије често примењују слична правила . У многим индијским религијама , попут теистичких и нетеистичких облика хиндуизма , будизма и џаинизма , идоли ( мурти ) се сматрају симболиком апсолутног , али не и Апсолута , или иконама духовних идеја , или оличење божанског . То је средство за усредсређивање нечије религиозне потраге и обожавања ( бакти ) . У традиционалним религијама древног Египта , Грчке , Рима , Африке , Азије , Америке и другде , поштовање култних слика или кипова била је уобичајена пракса од антике , и култне слике су имале различита значења и значај у историји религије . Штавише , материјални приказ божанства или више божанстава увек је играо истакнуту улогу у свим културама света . Опозиција употреби било које иконе или слике за представљање идеја поштовања или богослужења назива се аниконизам . Уништавање слика као икона поштовања назива се иконоборство , и то је дуго било праћено насиљем између верских група које забрањују обожавање идола и оних које су прихватиле иконе , слике и статуе за богослужење . Дефиниција идолопоклонства била је оспоравана тема унутар абрахамских религија , при чему су многи муслимани и већина протестантских хришћана осудили католичку и источно-православну праксу поштовања Девице Марије у многим црквама као облик идолопоклонства . Историја религије је обележена оптужбама и порицањем идолопоклонства . Ове оптужбе сматрају да су статуе и слике лишене симболике . Алтернативно , тема идолопоклонства била је извор неслагања између многих религија , или унутар конфесија различитих религија , с претпоставком да иконе властите верске праксе имају значајну симболику , док оне другачије верске праксе друге особе немају . Етимологија и номенклатура Реч идолопоклонство потиче од грчке речи -{ eidololatria }- ( εἰδωλολατρία ) која је сама по себи сложеница од две речи : -{ eidolon }- ( εἴδωλον „ слика / идол ” ) и -{ latreia }- ( λατρεία „ обожавање ” , у вези са λάτρις ) . Реч -{ eidololatria }- тако значи „ обожавање идола ” , која се на латинском јавља прво као -{ idololatria }- , затим на вулгарном латинском као -{ idolatria }- , одатле се појављује у старофранцуском у веку као -{ idolatrie }- , која се први пут средином века на енглеском појављује као -{ idolatry }- . Иако се чини да је грчка реч позајмљени превод хебрејске фразе -{ avodat elilim }- , која је посведочена у рабинској литератури ( -{ e.g . , bChul . , , Bar. }- ) , сам грчки израз се не налази у Септуагинти , [ [ Филон Александријски|Филону ] , Јосифу или у другим хеленистичким јеврејским списима . Оригинални израз који се користио у раним рабинским списима је -{ oved avodah zarah }- ( -{ AAZ }- , обожавање у чудној служби или „ паганско ” ) , док се -{ avodat kochavim umazalot }- ( -{ AKUM }- , обожавање планета и сазвежђа ) не налази у његовим раним рукописима . Каснији Јевреји су користили израз , -{ avodh zereh }- , што значи „ чудно богослужење “ . Идолопоклонство се у историјској литератури називало и идолизам , иконолатрија или идолодулија . Јудаизам У јудаизму идолопоклонством се сматра одбацивање вере у истинитог Бога , његова супституција нечим што је плод маште . За старозаветне Јевреје идолопоклоници су били сви који су одбацили веру у Бога Јахвеа , и почели да се клањају идолима , најчешће златном телету , које персонификује силе и богатство природе . За Јевреје идолопоклонство је било исто што и паганизам и отпадништво . У Старом завету на више места патријарси и пророци позивају јеврејски народ да не замени истинога Бога " лажним боговима " , односно , обоготворењем природних елемената и створења , да их не обожавају , и не чине од њих идоле , о чему говори и друга од Десет Божјих заповести : На многим местима даље се говори о борби пророка са идолопоклонством које прожима готово читаву историју Израиља . Хришћанство По хришћанском тумачењу сви који имају ма ког другог или ма шта друго за божанство , осим истинитог Бога падају у идолопоклонство . И обожавање анђела је идолопоклонство , иако се они сматрају најсветијим после Бога , ипак ни у ком случају не могу заменити истинитог Бога . У идолопоклон­ство падају обично људи којима је њихов чулни разум , њихов „ ум тела " путовођа у животу . Робови чулног разума гину и убијају себе својим сопственим обманама . Идол је био симбол демона , потпуно туђег животу , потпуно мртвога за духовна осећања . Пред таквим идолима одигравале су се и друштвена и посебна , или домаћа поклоњења ; пред идолима су се убијале и приносиле животињске жртве , али неретко и људске . Апостол Павле у својој Првој посланици Коринћанима Кор.20 ) говори да је служење идолима , у суштини служење демонима . У Јеванђељу по Луки , се слично говори о идолопоклонству : Референце Спољашње везе Swagato Ganguly Idolatry and The Colonial Idea of India : Visions of Horror , Allegories of Enlightenment . Routledge . Reuven Chaim Klein God versus Gods : Judaism in the Age of Idolatry . Mosaica Press . \. Yechezkel Kaufmann The Religion of Israel : From its Beginnings to the Babylonin Exile . Univ. of Chicago Press . \ . Спољашње везе Idolatry and iconoclasm , Tufts University Iconoclasm and idolatry , Columbia University Религија Верске традиције и покрети