Vezikularni monoaminski transporter
Vesikularni monoaminski transporter (VMAT) je transportni protein koji je integrisan u membranu intracelularnih vezikula presinaptičkih neurona. On transportuje monoamine - kao što su dopamin, serotonin, norepinefrin, epinefrin, i histamin - u sinaptičke vezikule, iz kojih se kasnije oni oslobađaju u sinapsu kao hemijske poruke za postsinaptički neuron. VMAT proteini koriste protonski gradijent za pakovanje monoamina u vezikule. Lekovi čija su meta VMAT proteini imaju moguću primenu u mnoštvu oboljenja. Oblasti primene obuhvataju adikciju, psihijatrijske poremećaje, Parkinsonovu bolest, i druga neurološka oboljenja. Mnogi lekovi čija su meta VMAT proteini deluju kao inhibitori i menjaju kinetiku proteina.

Izoforme 
Dve izoforme su: VMAT1 i VMAT2

Monoamini 
Monoamini koje transportuju VMAT proteini su uglavnom noradrenalin, adrenalin i izoprenalin. Supstrati su isto tako dopamin, 5-HT, Gvanetidin i MPP+.

Otkriće 
Istraživanje VMAT proteina je počelo 1958. sa otkrićem sekretornih vezikula. VMAT proteini su izučavani nekoliko decenija. Tokom 1970-tih je uočena potreba za razumevanjem načina rada transportnih sistema i jonskih gradijenata u različitim organizmima da bi se došlo do novih načina lečenje. Otkriveni su inhibitori koji blokiraju preuzimanje neurotransmitera u vezikule, te je pretpostavljeno postojanje VMAT proteina. Deceniju kasnije su molekulsko genetička oruđa unapredila metode za identifikaciju proteina. Primenom tih oruđa na analizu DNK i aminokiselinskih sekvenci, otkriveno je da su transporteri kod bakterija i ljudi veoma slični. Taj nalaz je ilustracija važnosti i univerzalnosti transportera. Transporteri su prvi put strukturno identifikovani putem kloniranja VMAT proteina pacova. VMAT je prvi put izolovan i prečišćen iz goveđih hromafinskih granula, u prirodnoj i denaturisanoj formi.

Lokacija 
Postoje dva tipa VMAT protena kod čoveka: VMAT1 i VMAT2. VMAT1 je uglavnom izražen u velikim gustim sržnim vezikulama ( - LDCV) perifernog nervnog sistema. VMAT1 se može naći u neuroendokrinim ćelijama, posebno hromafinskim i enterohromafinskim granulama koje su prevashodno prisutne meduli nadbubrežnih žlezda. On je takođe izražen u simpatetičkim neuronima i krvnim pločicama.

VMAT2 favorizuje izražavanje u raznim monoaminergičkim ćelijama centralnog nervnog sistema, simpatičkom nervnom sistemu, mastocituna, i ćelijama stomaka koje sadrže histamin. On je takođe prevalentan u β-ćelijama pankreasa. VMAT2 je isto tako koizražen u hromafinskim ćelijama. Ekspresija ova dva transportera u unutrašnjim organima se razlikuje od vrste do vrste: tako je samo VMAT1 izražen kod pacova u ćelijama nadbubrežne medule, dok je VMAT2 glavni transporter u goveđim ćelijama tog tipa.

Reference

Literatura

Spoljašnje veze 
 

Неурохемија
Трансдукција сигнала
Рецептори
Транспортери неуротрансмитера
Биогени амини
Интегрални мембрански протеини
Vesikularni monoaminski transporter ( VMAT ) je transportni protein koji je integrisan u membranu intracelularnih vezikula presinaptičkih neurona . On transportuje monoamine - kao što su dopamin , serotonin , norepinefrin , epinefrin , i histamin - u sinaptičke vezikule , iz kojih se kasnije oni oslobađaju u sinapsu kao hemijske poruke za postsinaptički neuron . VMAT proteini koriste protonski gradijent za pakovanje monoamina u vezikule . Lekovi čija su meta VMAT proteini imaju moguću primenu u mnoštvu oboljenja . Oblasti primene obuhvataju adikciju , psihijatrijske poremećaje , Parkinsonovu bolest , i druga neurološka oboljenja . Mnogi lekovi čija su meta VMAT proteini deluju kao inhibitori i menjaju kinetiku proteina . Izoforme Dve izoforme su : VMAT1 i VMAT2 Monoamini Monoamini koje transportuju VMAT proteini su uglavnom noradrenalin , adrenalin i izoprenalin . Supstrati su isto tako dopamin,HT , Gvanetidin i MPP+ . Otkriće Istraživanje VMAT proteina je počelo sa otkrićem sekretornih vezikula . VMAT proteini su izučavani nekoliko decenija . Tokomtih je uočena potreba za razumevanjem načina rada transportnih sistema i jonskih gradijenata u različitim organizmima da bi se došlo do novih načina lečenje . Otkriveni su inhibitori koji blokiraju preuzimanje neurotransmitera u vezikule , te je pretpostavljeno postojanje VMAT proteina . Deceniju kasnije su molekulsko genetička oruđa unapredila metode za identifikaciju proteina . Primenom tih oruđa na analizu DNK i aminokiselinskih sekvenci , otkriveno je da su transporteri kod bakterija i ljudi veoma slični . Taj nalaz je ilustracija važnosti i univerzalnosti transportera . Transporteri su prvi put strukturno identifikovani putem kloniranja VMAT proteina pacova . VMAT je prvi put izolovan i prečišćen iz goveđih hromafinskih granula , u prirodnoj i denaturisanoj formi . Lokacija Postoje dva tipa VMAT protena kod čoveka : VMAT1 i VMAT2. VMAT1 je uglavnom izražen u velikim gustim sržnim vezikulama ( - LDCV ) perifernog nervnog sistema . VMAT1 se može naći u neuroendokrinim ćelijama , posebno hromafinskim i enterohromafinskim granulama koje su prevashodno prisutne meduli nadbubrežnih žlezda . On je takođe izražen u simpatetičkim neuronima i krvnim pločicama . VMAT2 favorizuje izražavanje u raznim monoaminergičkim ćelijama centralnog nervnog sistema , simpatičkom nervnom sistemu , mastocituna , i ćelijama stomaka koje sadrže histamin . On je takođe prevalentan u β-ćelijama pankreasa . VMAT2 je isto tako koizražen u hromafinskim ćelijama . Ekspresija ova dva transportera u unutrašnjim organima se razlikuje od vrste do vrste : tako je samo VMAT1 izražen kod pacova u ćelijama nadbubrežne medule , dok je VMAT2 glavni transporter u goveđim ćelijama tog tipa . Reference Literatura Spoljašnje veze Неурохемија Трансдукција сигнала Рецептори Транспортери неуротрансмитера Биогени амини Интегрални мембрански протеини