Максимилијан I од Мексика
Максимилијан I од Мексика (Беч, 6. јул 1832 — Сантијаго де Керетаро, 19. јун 1867) био је члан династије Хабзбург-Лотринген, којег су мексички монархисти уз потпору француског цара Наполеона III прогласили за цара Мексика 10. априла 1864. године. Већина европских држава признала је и подржавала његову власт, посебно Француска, Аустрија, Белгија и Шпанија, а имао је и потпору Римокатоличке цркве, чије су свештенике у Мексику републиканци убијали у унутрашњим немирима и сукобима који су претходили страној интервенцији и успостави царства. САД нису признале царство, него су наставиле да подржавају свргнутог председника, Бенита Хуареза. Војна потпора Сједињених Држава републиканцима, посебно након победе у Грађанском рату, била је велики допринос каснијој победи те фракције мексичког политичког живота у сукобу с монархистима. Године 1867, републиканци су надвладали, заробили Максимилијана, те га 19. јуна стрељали.

Биографија

Детињство и младост 

Максимилијан је рођен у палати Шенбрун у Бечу у Аустрији, као други син надвојводе Аустрије Фрање Карла и Софије Вилхелмине, баварске краљевне.

Године 1850, ступио је у војну службу у аустријској морнарици, те је 1854. именован за поморског официра. Подупирао је јачање аустријске ратне морнарице, чији ће да буде врховни заповедник све до одласка у Мексико. На поморским путовањима посетио је низ земаља, укључујући Грчку, Турску, Италију, Шпанију, Португалију и Бразил. За своје боравиште одабрао је Трст (конкретно палату Лазарић), у близини којега ће 1857. године започети изградњу дворца Мирамар као своје резиденције. Исказивао је велико занимање за уметност и ботанику осмисливши парк око дворца као јединствену ботаничку башту.

У 27. години, оженио се белгијском принцезом Шарлотом (у верзији на шпанском језику, Карлотом), кћери Леополда I из куће Саксен-Кобург и Марије Лујзе Орлеанске. Првобитно су живели у Милану, где је Максимилијан био намесник (поткраљ) Венецијанско-ломбардског краљевства, тада још у оквиру Аустријског царства. Године 1859, његов брат, цар Фрањо Јосиф га је сменио због Максимилијанових исувише либералних погледа и неспремности на владање чврстом руком. Недуго затим, у рату против Пијемонта-Сардиније и Француске, 1859. године те Пруске и Италије, 1866. године Хабзбурзи су изгубили већину поседа у Италији.

Након смене и одласка из Милана, Максимилијан и Шарлота су до свог одласка у Мексико већину времена проводили у дворцу Мирамар, који ће по његовим нацртима наставити да се гради и уређује и након Максимилијанове смрти.

Мексички цар 

Године 1859. Максимилијан је примио први позив мексичких монархиста предвођених племићем Хосеом Паблом Мартинез дел Риом да постане цар Мексика. У Мексику је тада у току био жесток сукоб либералне странке предвођене председником Хуарезом, те конзервативаца који су се противили његовим реформама. Максимилијан је у почетку одбио понуду, кратким одговором „Хабзбург није узурпатор“. Након интервенције европских сила (Француске, Белгије, Шпаније и Уједињеног Краљевства) на страни Хуарезових противника, под утицајем францускога цара Наполеона III, те након што је генерал Елије-Фредерик Фореј освојио главни град Мексико где је потом 1863. организован плебисцит о обнови монархије, и проглашено Друго Мексичко царство, ипак се одлучио 10. априла 1864. да прихвати позив и постане цар Мексика. Након те одлуке изгубио је своја наследна права у Аустрији, а сам Фрањо Јосиф противио се братовом одласку у далеку земљу. Доласком у Мексико, 28. маја 1864. и службено је постао цар, но и даље га није признавала републиканско-либерална странка предвођена Бенитом Хуарезом која је водила рат против француске окупације (све остале силе су се након прве интервенције и остварења својих циљева, везане уз поврат мексичких дугова, повукле из Мексика).

Током своје кратке владавине, Максимилијан је прихватио и потврдио низ либералних политичких промена укључујући управну реформу земље, проглашење религијских слобода, те увођење општег права гласа без обзира на класне разлике. Забранио је израбљивање деце. Обновио је и преуредио замак Хуапултепек поврх главног града, који је постао и владарска резиденција. У његово је време велик број европских усељеника дошао у Мексико, а пружио је уточиште и избеглицама са америчког Југа након пораза Конфедерације у Америчком грађанском рату. Како Карлота и он нису имали деце, наследницима је прогласио унуке првог мексичког цара, Агустина де Итурбидеа. Године 1865, је реорганизовао Мексичку царску војску, која је створена две године раније на наговор Наполеона -{III}-, али она је и даље зависила од непрестане потпоре француских снага.

Сукоби у држави су се појачавали а притисак обновљених и снажних Сједињених Држава порастао до те мере да је 1866. пропаст царства постала неизбежна. Те је године Наполеон -{III}- повукао француску војску из Мексика. Повлачење је било последица притиска Сједињених Држава, које нису желеле уплитање европских влада у своју интересну сферу (у складу с Монроовом доктрином) те наглог успона Пруске под вођством Ота фон Бизмарка. Максимилијан је одбио да напусти Мексико и своје присталице, а Карлота је отпутовала у Европу у безнадном покушају да обезбеди додатну помоћ Француске, Аустрије, Белгије и самог папе. У фебруару 1867, цар се се пред надирућим снагама хуариста повукао у град Керетаро Артеага у покрајини Сантијаго де Керетаро где је неколико месеци успешно одолевао опсади, али је након издаје у редовима одбране предаја ипак уследила 15. маја 1867. године. Ухапшен је и изведен пред војни суд који га је, заједно с његова два војна заповедника, осудио на смрт стрељањем. Иако су многи европски владари и истакнуте јавне особе (међу којима и познати републиканци Виктор Иго и Ђузепе Гарибалди) слали Хуарезу телеграме и писма у којима су молили да се поштеди Максимилијанов живот, он је одбио да помилује осуђене.

Смрт 

Дана 19. јуна 1867. године, Максимилијан је у рано ујутро стрељан на Серо де лас Кампанас заједно с Мигелом Мирамоном и Томасом Мехиом. Његово мртво тело је затим било јавно изложено у катедрали у Керетару, где је остало до 1868, када је на тражење Франца Јозефа који је у Мексико послао бојни брод „Новару“, враћено у Европу. Максимилијан је након тога био сахрањен у хабзбуршкој царској крипти у Бечу. Карлота је, под притиском свега проживљеног, изгубила разум те је остатак живота провела у изолацији, прво у Мирамару, а затим у Белгији, под старатељством својег брата, Леополда -{II}- где је преминула 19. јануара 1927..

Ваља напоменути и како је Максимилијан био потомак шпанског краљевског пара Фердинанда и Изабеле (за чијег је владања откривена Америка, 1492. године).

Породично стабло

Референце

Литература 

 
 
 
 
 
 

Рођени 1832.
Умрли 1867.
Бечлије
Мексички цареви
Династија Хабзбург
Максимилијан I од Мексика ( Беч , јул— Сантијаго де Керетаро , јунбио је члан династије Хабзбург-Лотринген , којег су мексички монархисти уз потпору француског цара Наполеона III прогласили за цара Мексика априла године . Већина европских држава признала је и подржавала његову власт , посебно Француска , Аустрија , Белгија и Шпанија , а имао је и потпору Римокатоличке цркве , чије су свештенике у Мексику републиканци убијали у унутрашњим немирима и сукобима који су претходили страној интервенцији и успостави царства . САД нису признале царство , него су наставиле да подржавају свргнутог председника , Бенита Хуареза . Војна потпора Сједињених Држава републиканцима , посебно након победе у Грађанском рату , била је велики допринос каснијој победи те фракције мексичког политичког живота у сукобу с монархистима . Године републиканци су надвладали , заробили Максимилијана , те га јуна стрељали . Биографија Детињство и младост Максимилијан је рођен у палати Шенбрун у Бечу у Аустрији , као други син надвојводе Аустрије Фрање Карла и Софије Вилхелмине , баварске краљевне . Године ступио је у војну службу у аустријској морнарици , те је именован за поморског официра . Подупирао је јачање аустријске ратне морнарице , чији ће да буде врховни заповедник све до одласка у Мексико . На поморским путовањима посетио је низ земаља , укључујући Грчку , Турску , Италију , Шпанију , Португалију и Бразил . За своје боравиште одабрао је Трст ( конкретно палату Лазарић ) , у близини којега ће године започети изградњу дворца Мирамар као своје резиденције . Исказивао је велико занимање за уметност и ботанику осмисливши парк око дворца као јединствену ботаничку башту . У години , оженио се белгијском принцезом Шарлотом ( у верзији на шпанском језику , Карлотом ) , кћери Леополда I из куће Саксен-Кобург и Марије Лујзе Орлеанске . Првобитно су живели у Милану , где је Максимилијан био намесник ( поткраљ ) Венецијанско-ломбардског краљевства , тада још у оквиру Аустријског царства . Године његов брат , цар Фрањо Јосиф га је сменио због Максимилијанових исувише либералних погледа и неспремности на владање чврстом руком . Недуго затим , у рату против Пијемонта-Сардиније и Француске , године те Пруске и Италије , године Хабзбурзи су изгубили већину поседа у Италији . Након смене и одласка из Милана , Максимилијан и Шарлота су до свог одласка у Мексико већину времена проводили у дворцу Мирамар , који ће по његовим нацртима наставити да се гради и уређује и након Максимилијанове смрти . Мексички цар Године Максимилијан је примио први позив мексичких монархиста предвођених племићем Хосеом Паблом Мартинез дел Риом да постане цар Мексика . У Мексику је тада у току био жесток сукоб либералне странке предвођене председником Хуарезом , те конзервативаца који су се противили његовим реформама . Максимилијан је у почетку одбио понуду , кратким одговором „ Хабзбург није узурпатор “ . Након интервенције европских сила ( Француске , Белгије , Шпаније и Уједињеног Краљевства ) на страни Хуарезових противника , под утицајем францускога цара Наполеона III , те након што је генерал Елије-Фредерик Фореј освојио главни град Мексико где је потом организован плебисцит о обнови монархије , и проглашено Друго Мексичко царство , ипак се одлучио априла да прихвати позив и постане цар Мексика . Након те одлуке изгубио је своја наследна права у Аустрији , а сам Фрањо Јосиф противио се братовом одласку у далеку земљу . Доласком у Мексико , маја и службено је постао цар , но и даље га није признавала републиканско-либерална странка предвођена Бенитом Хуарезом која је водила рат против француске окупације ( све остале силе су се након прве интервенције и остварења својих циљева , везане уз поврат мексичких дугова , повукле из Мексика ) . Током своје кратке владавине , Максимилијан је прихватио и потврдио низ либералних политичких промена укључујући управну реформу земље , проглашење религијских слобода , те увођење општег права гласа без обзира на класне разлике . Забранио је израбљивање деце . Обновио је и преуредио замак Хуапултепек поврх главног града , који је постао и владарска резиденција . У његово је време велик број европских усељеника дошао у Мексико , а пружио је уточиште и избеглицама са америчког Југа након пораза Конфедерације у Америчком грађанском рату . Како Карлота и он нису имали деце , наследницима је прогласио унуке првог мексичког цара , Агустина де Итурбидеа . Године је реорганизовао Мексичку царску војску , која је створена две године раније на наговор Наполеона -{ III }- , али она је и даље зависила од непрестане потпоре француских снага . Сукоби у држави су се појачавали а притисак обновљених и снажних Сједињених Држава порастао до те мере да је пропаст царства постала неизбежна . Те је године Наполеон -{ III }- повукао француску војску из Мексика . Повлачење је било последица притиска Сједињених Држава , које нису желеле уплитање европских влада у своју интересну сферу ( у складу с Монроовом доктрином ) те наглог успона Пруске под вођством Ота фон Бизмарка . Максимилијан је одбио да напусти Мексико и своје присталице , а Карлота је отпутовала у Европу у безнадном покушају да обезбеди додатну помоћ Француске , Аустрије , Белгије и самог папе . У фебруару цар се се пред надирућим снагама хуариста повукао у град Керетаро Артеага у покрајини Сантијаго де Керетаро где је неколико месеци успешно одолевао опсади , али је након издаје у редовима одбране предаја ипак уследила маја године . Ухапшен је и изведен пред војни суд који га је , заједно с његова два војна заповедника , осудио на смрт стрељањем . Иако су многи европски владари и истакнуте јавне особе ( међу којима и познати републиканци Виктор Иго и Ђузепе Гарибалди ) слали Хуарезу телеграме и писма у којима су молили да се поштеди Максимилијанов живот , он је одбио да помилује осуђене . Смрт Дана јуна године , Максимилијан је у рано ујутро стрељан на Серо де лас Кампанас заједно с Мигелом Мирамоном и Томасом Мехиом . Његово мртво тело је затим било јавно изложено у катедрали у Керетару , где је остало до када је на тражење Франца Јозефа који је у Мексико послао бојни брод „ Новару “ , враћено у Европу . Максимилијан је након тога био сахрањен у хабзбуршкој царској крипти у Бечу . Карлота је , под притиском свега проживљеног , изгубила разум те је остатак живота провела у изолацији , прво у Мирамару , а затим у Белгији , под старатељством својег брата , Леополда -{ II }- где је преминула јануара . Ваља напоменути и како је Максимилијан био потомак шпанског краљевског пара Фердинанда и Изабеле ( за чијег је владања откривена Америка , године ) . Породично стабло Референце Литература Рођени Умрли Бечлије Мексички цареви Династија Хабзбург