Antimikrobna farmakodinamika
Antimikrobna farmakodinamika je odnos između koncentracije antibiotika i njegove sposobnosti da inhibira vitalne procese endo- ili ektoparazita i mikrobnih organizama. Ova grana farmakodinamike povezuje koncentraciju antiinfectivnog agensa sa njegovim antimikrobnim dejstvom.

Dejstva zavisna od koncentracije 
Minimalna inhibitorna koncentracija i minimalna baktericidna koncentracija se koriste pri određivanju in vitro dejstva antimikrobnih agenasa. Te veličine su dobri indikatori antimikrobne potentnosti. Ti parametri ne daju indikaciju o vremenski zavisnom antimikrobnom dejstvu, takozvanom postantibiotskom dejstvu.

Postantibiotsko dejstvo 
Postantibiotsko dejstvo (, PAE) se definiše kao persistentna supresija bakterijskog rasta nakon kratkokrajnog izlaganja (1 ili 2 sata) bakterija antibiotiku, čak i u odsustvu odbrambenog mehanizma domaćina. U faktore koji utiču na trajanje postantibiotičkog dejstva se ubrajaju dužina izlaganja antibiotiku, bakterijska vrsta, medijum kulture i klasa antibiotika. Smatra se da je promena DNK funkcije potencijalno odgovorna za postantibiotičko dejstvo, pošto većina inhibitora sinteze proteinsa i nukleinskih kiselina (aminoglikozidi, fluorohinoloni, tetraciklini, klindamicin, pojedini noviji makrolidi/ketolidi, i rifampicin i rifabutin) indukuje dugotrajno PAE protiv podložnih bakterija. Teorijski, sposobnost antibiotika da indukuje PAE je atraktivno svojstvo leka, jer antibiotske koncentracije mogu da padnu ispod -{MIC}- za datu bakteriju i da još uvek zadrže svoju efektivenost u sprečavanju rasta.

Reference 

Антибиотици
Фармакодинамика
Antimikrobna farmakodinamika je odnos između koncentracije antibiotika i njegove sposobnosti da inhibira vitalne procese endo- ili ektoparazita i mikrobnih organizama . Ova grana farmakodinamike povezuje koncentraciju antiinfectivnog agensa sa njegovim antimikrobnim dejstvom . Dejstva zavisna od koncentracije Minimalna inhibitorna koncentracija i minimalna baktericidna koncentracija se koriste pri određivanju in vitro dejstva antimikrobnih agenasa . Te veličine su dobri indikatori antimikrobne potentnosti . Ti parametri ne daju indikaciju o vremenski zavisnom antimikrobnom dejstvu , takozvanom postantibiotskom dejstvu . Postantibiotsko dejstvo Postantibiotsko dejstvo ( , PAE ) se definiše kao persistentna supresija bakterijskog rasta nakon kratkokrajnog izlaganjailisata ) bakterija antibiotiku , čak i u odsustvu odbrambenog mehanizma domaćina . U faktore koji utiču na trajanje postantibiotičkog dejstva se ubrajaju dužina izlaganja antibiotiku , bakterijska vrsta , medijum kulture i klasa antibiotika . Smatra se da je promena DNK funkcije potencijalno odgovorna za postantibiotičko dejstvo , pošto većina inhibitora sinteze proteinsa i nukleinskih kiselina ( aminoglikozidi , fluorohinoloni , tetraciklini , klindamicin , pojedini noviji makrolidi / ketolidi , i rifampicin i rifabutin ) indukuje dugotrajno PAE protiv podložnih bakterija . Teorijski , sposobnost antibiotika da indukuje PAE je atraktivno svojstvo leka , jer antibiotske koncentracije mogu da padnu ispod -{ MIC }- za datu bakteriju i da još uvek zadrže svoju efektivenost u sprečavanju rasta . Reference Антибиотици Фармакодинамика