Радослав Веснић
Радослав Веснић (Краљево, 11. септембар 1891 — Београд 3. септембар 1980) био је српски позоришни глумац и редитељ, професор глуме и дикције, писац, преводилац и новинар.

Биографија 
Још као средњошколац играо је у ђачком позоришту Нада, бежао у путујуће позориште Андре Делинија, потом глумио у омладинском позоришту Отаџбина. По завршетку гимназије примљен је у Народно позориште за привременог члана. Борио се у Балканским ратовима 1912. и 1913. године и у Првом светском рату. Глуму је учио код Маге Магазиновић и у Првом студију Художественог театра у Москви код Станиславског. Завршио је Философски факултет у Београду.

Од 1920. до 1923. године радио је као новинар и уредник београдског листа Новости. Следеће две године био је глумац, редитељ и управник драме Српског народног позоришта у Новом Саду одакле одлази у Осијек за управника Народног казалишта. Године 1927. оснива београдску оперету која наступа у башти ресторана Клериџ на Теразијама и у сали Луксора у Балканској улици. Од 1928. до 1930. године био је сауплент краљевачке гимназије. Сезону 1930/31. провео је режирајући и глумећи у СНП-у. У периоду од 1931. до 1941. године је редитељ и директор драме у Народном позоришту у Београду са једногодишњом паузом када ради у Уметничком одељењу Министарства просвете и као аташе за културу југославенског посланства у Софији. 

Током Априлског рата 1941. године командује противваздушном батеријом бранећи Београд. По капитулацији одбија положај управника Народног позоришта у Београду и председника општине Краљево те га хапсе и одводе на Сајмиште, Бањицу и најзад у логоре у Нирнбергу и Хамелбургу. У заробљеништву учествује у раду позоришних дружина Боем и Зора.

Од 1945. до 1947. је директор и професор француског и српског језика краљевачке гимназије и руководилац КУД-а Коста Абрашевић. Потом је директор драме Војвођанског позоришта у Новом Саду и професор у Глумачкој школи. Од 1951. до 1954. године је управник, директор драме и редитељ у Народном позоришту у Бањој Луци. Поново се враћа у Нови Сад за редитеља у СНП и директора и професора Драмског студија. Као пензионер режира у Народном позоришту у Пироту и у Бањој Луци, у КУД Иван Кларић у Новом Саду, предаје у Глумачкој школи у Приштини. Пише позоришне критике за новосадски Дневник и Нашу сцену, даје осврте на позоришне премијере за Радио Београд. 

Оснива Савез удружења ратника ослободилачких ратова Србије од 1912. до 1920. године, његов је председник и покреће и уређује лист 15. септембар.

Режије 
Од 1924. до 1965. године режирао преко 126 премијера у СНП, НП у Београду, НП у Осијеку, Софијском народном театру, Београдској оперети у Клериџу, Народном позоришту у Цетињу, Народном позоришту у Сомбору, Народном позоришту у Бањој Луци, Народном позоришту у Крагујевцу, Народном казалишту у Сиску, Народном позоришту у Пироту.

Улоге 
Од 1906. године до 1975. године играо око шездесетак улога у Народном позоришту у Београду, Академском позоришту у Београду, Српском народном позоришту у Новом Саду, Хрватском народном казалишту у Загребу и Народном позоришту у Бањој Луци.

Преводилачки рад 
Преводио је са немачког, француског и руског поезију, приповетке и позоришне комаде.

Педагошки рад 
Био је професор српског и француског језика, директор Краљевачке гимназије, професор глуме, дикције и директор Глумачке школе у Новом Саду и директор Драмског студија у Новом Саду, професор дикције у Глумачкој школи у Приштини.

Одликовања 
 Бели орао са мачевима
 Златна Обилићева медаља за храброст
 две сребрне Обилићеве медаље за храброст
 Медаља за војничке врлине
 Албанска споменица
 орден Светог Станислава са мачевима
 орден Светог Владимира са мачевима
 бронзана медаља за заслуге Националног удружења ратника Француске
 Легија части
 Почасни је грађанин Париза

Дела 
Драматизовао више књижевних дела, објавио низ приповедака у новинама и часописима. Писао за дневне новине и позоришне часописе.
 Збирке приповедака: Луталица(1930), После тридесет година(1931), Привиђење на Бадње вече(1935), роман Славољуб Зорић(1930);
 Збирка поезије: У свитање(1920);
 Драме: Путем искушења(играно у НП у Скопљу, НП у Београду, Академском позоришту у Београду и Художественом театру у Софији), Брак из љубави (играно у НП у Скопљу и у СНП), Господски дом (играно у НП у Скопљу, НП у Београду и Љубљанској драми), Његова последња авантура (играно у НП у Скопљу и Академском позоришту у Београду), Путујуће друштво, драматизација приповетке С. Сремца (играно у НП у Београду и СНП), Први вал /Четрдесет прва/ (играно у НП у Приштини и НП у Бањој Луци), Ивкова слава, драматизација приповетке С. Сремца (играно у НП у Крагујевцу), Први вал (прво извођење 1963. у НП у Пироту), Повратак (прво извођење 1963. у НП у Пироту);
 Техника говора – уџбеник (1951).

Извори 
 Радослав Веснић, Аутобиографија, Музеј позоришне уметности Србије, Београд, 1998.
 Боривоје Станковић, Руководиоци Народног позоришта у току једног века, Београд, 1967.
 Павао Циндрић, Радослав Веснић, Хрватско народно казалиште 1894-1964, Загреб, 1969.
 Влада Поповић, Поводом 60-годишњице позоришног рада Радослава Веснића, Нови Сад, Позориште, 1970.

Спољашње везе 
 Радослав Веснић: То је твој отац (Солунци говоре)
 

Рођени 1891.
Умрли 1980.
Глумци из Краљева
Српски глумци
Српски преводиоци
Српски новинари
Српски књижевници
Солунски борци
Сахрањени у Алеји заслужних грађана на Новом гробљу у Београду
Српски позоришни редитељи
Радослав Веснић ( Краљево , септембар— Београд септембарбио је српски позоришни глумац и редитељ , професор глуме и дикције , писац , преводилац и новинар . Биографија Још као средњошколац играо је у ђачком позоришту Нада , бежао у путујуће позориште Андре Делинија , потом глумио у омладинском позоришту Отаџбина . По завршетку гимназије примљен је у Народно позориште за привременог члана . Борио се у Балканским ратовима и године и у Првом светском рату . Глуму је учио код Маге Магазиновић и у Првом студију Художественог театра у Москви код Станиславског . Завршио је Философски факултет у Београду . Од до године радио је као новинар и уредник београдског листа Новости . Следеће две године био је глумац , редитељ и управник драме Српског народног позоришта у Новом Саду одакле одлази у Осијек за управника Народног казалишта . Године оснива београдску оперету која наступа у башти ресторана Клериџ на Теразијама и у сали Луксора у Балканској улици . Од до године био је сауплент краљевачке гимназије . Сезону31. провео је режирајући и глумећи у СНП-у . У периоду од до године је редитељ и директор драме у Народном позоришту у Београду са једногодишњом паузом када ради у Уметничком одељењу Министарства просвете и као аташе за културу југославенског посланства у Софији . Током Априлског рата године командује противваздушном батеријом бранећи Београд . По капитулацији одбија положај управника Народног позоришта у Београду и председника општине Краљево те га хапсе и одводе на Сајмиште , Бањицу и најзад у логоре у Нирнбергу и Хамелбургу . У заробљеништву учествује у раду позоришних дружина Боем и Зора . Од до је директор и професор француског и српског језика краљевачке гимназије и руководилац КУД-а Коста Абрашевић . Потом је директор драме Војвођанског позоришта у Новом Саду и професор у Глумачкој школи . Од до године је управник , директор драме и редитељ у Народном позоришту у Бањој Луци . Поново се враћа у Нови Сад за редитеља у СНП и директора и професора Драмског студија . Као пензионер режира у Народном позоришту у Пироту и у Бањој Луци , у КУД Иван Кларић у Новом Саду , предаје у Глумачкој школи у Приштини . Пише позоришне критике за новосадски Дневник и Нашу сцену , даје осврте на позоришне премијере за Радио Београд . Оснива Савез удружења ратника ослободилачких ратова Србије од до године , његов је председник и покреће и уређује лист септембар . Режије Од до године режирао прекопремијера у СНП , НП у Београду , НП у Осијеку , Софијском народном театру , Београдској оперети у Клериџу , Народном позоришту у Цетињу , Народном позоришту у Сомбору , Народном позоришту у Бањој Луци , Народном позоришту у Крагујевцу , Народном казалишту у Сиску , Народном позоришту у Пироту . Улоге Од године до године играо око шездесетак улога у Народном позоришту у Београду , Академском позоришту у Београду , Српском народном позоришту у Новом Саду , Хрватском народном казалишту у Загребу и Народном позоришту у Бањој Луци . Преводилачки рад Преводио је са немачког , француског и руског поезију , приповетке и позоришне комаде . Педагошки рад Био је професор српског и француског језика , директор Краљевачке гимназије , професор глуме , дикције и директор Глумачке школе у Новом Саду и директор Драмског студија у Новом Саду , професор дикције у Глумачкој школи у Приштини . Одликовања Бели орао са мачевима Златна Обилићева медаља за храброст две сребрне Обилићеве медаље за храброст Медаља за војничке врлине Албанска споменица орден Светог Станислава са мачевима орден Светог Владимира са мачевима бронзана медаља за заслуге Националног удружења ратника Француске Легија части Почасни је грађанин Париза Дела Драматизовао више књижевних дела , објавио низ приповедака у новинама и часописима . Писао за дневне новине и позоришне часописе . Збирке приповедака : Луталица( 1930 ) , После тридесет година( 1931 ) , Привиђење на Бадње вече( 1935 ) , роман Славољуб Зорић( 1930 ) ; Збирка поезије : У свитање( 1920 ) ; Драме : Путем искушења( играно у НП у Скопљу , НП у Београду , Академском позоришту у Београду и Художественом театру у Софији ) , Брак из љубави ( играно у НП у Скопљу и у СНП ) , Господски дом ( играно у НП у Скопљу , НП у Београду и Љубљанској драми ) , Његова последња авантура ( играно у НП у Скопљу и Академском позоришту у Београду ) , Путујуће друштво , драматизација приповетке С . Сремца ( играно у НП у Београду и СНП ) , Први вал / Четрдесет прва / ( играно у НП у Приштини и НП у Бањој Луци ) , Ивкова слава , драматизација приповетке С . Сремца ( играно у НП у Крагујевцу ) , Први вал ( прво извођење у НП у Пироту ) , Повратак ( прво извођење у НП у Пироту ) ; Техника говора – уџбеник Извори Радослав Веснић , Аутобиографија , Музеј позоришне уметности Србије , Београд , Боривоје Станковић , Руководиоци Народног позоришта у току једног века , Београд , Павао Циндрић , Радослав Веснић , Хрватско народно казалиште Загреб , Влада Поповић , Поводомгодишњице позоришног рада Радослава Веснића , Нови Сад , Позориште , Спољашње везе Радослав Веснић : То је твој отац ( Солунци говоре ) Рођени Умрли Глумци из Краљева Српски глумци Српски преводиоци Српски новинари Српски књижевници Солунски борци Сахрањени у Алеји заслужних грађана на Новом гробљу у Београду Српски позоришни редитељи