Годишњи обичаји
Годишњи обичаји, магијско обредно понашање одређене групе људи у циљу обезбијеђивања здравља и опште среће, а посебно плодности усјева и стоке, које се понавља у интервалима од једне године.

Уопште о годишњим обичајима и њиховом настанку 

Послије повремених и спорадичних дешавања у природи које је рани човјек примјећивао и памтио (киша, суша, хладноћа, вјетар), почео је да примјећује и разумијева цикличне — периодичне сталне промјене, које су се понављале у правилним временским интервалима (дан и ноћ, смјена годишњих доба...). Нарастао до круга, једног од основних принципа познатог универзума рани човјек је обезбиједио своје сигурно сазријевање. Примјећене закономијерности у понављању одређених природних дешавања, и човјекова фатална зависност о њима, натјерале су га и на прва стална реаговања. Зато су настала разна магијска обредна понашања којима је покушавао да удобровољи и учини себи наклоњенијим противне силе које није разумијевао. Тако су створена прва правила понашања која је понављао у интервалима од године дана, а која су названа „Годишњи обичаји“.

По мишљењу Шпире Кулишића већина обичаја настала је у оквирима једног изразито аграрног друштва и његових потреба. Тако настају први циклични обичаји везани за интервал од године дана, тзв. годишњи обичаји који се понављањем легализују и легитимизују у човјековом понашању.

Годишњи обичаји, као и уопште обичаји понашања људи, датују још из архаичних паганских времена. Обичаји нису настали наређењем, декретом, нити нечијом слободном вољом, они су директан рефлекс на праксу и сналажења примитивног човјека у њој.

Годишње обичаје срећемо код свих народа. И ма како су обичаји народни, то никако не значи да су и национални производ. Прије би се могло рећи да су народни обичаји у ствари људски обичаји. Њих производе и одређују:
 поднебља — географска припадност (отуда је велика сличност у обичајима свих народа у истом поднебљу),
 религијске идеологије — оне паганске обичаје прихватају, канонизују и настављају, при томе додајући одређене различитости које и чине појединачне народне обичаје истог поднебља специфичним и донекле различитим.

Значи, годишњи обичаји, које карактеришу мађијски обичаји, настају у условима архаичне ловачко-скупљачке привреде и пољопривреде, који су имали за циљ да утичу на успјех у лову, земљорадњи и сточарству, као и на плодност поља, стоке, здравље и срећу укућана. Како су и религије довољно животне у одговору на схватања формирања људске праксе према природи, тако су и прихватиле многе паганске обичаје везавши их за поједина своја правила. Православна црква је код Срба многе народне обичаје и канонизовла, тако да је њен значај у чувању народне традиције, колико год је она њу мијењала и модификовала, био пресудан.

Годишњи обичаји код Срба и њихова подјела 

Годишњи обичаји код Срба по етнологу Петру Костићу као и по многим другим дијеле се на:
 Зимски обичаји везани су за зиму која по народном вјеровању почиње од Митровдана (8. новембар) и траје до Младенац (22. март). У неким крајевима се каже да зима почиње од Светог Мрате (24. новембар), опет у неким другим да почиње од Андријевдана (13. децембар).
 Празници и обичаји у вези са животињама. У готово свим крајевима у којима живе Срби постојали су годишњи обичаји везани за животиње. Поријекло ових обичаја је свакако тотемистичко. Везано је за период сточарске производње. У периоду од Св. Андреје (13. децембар) до Св. Саве (27. јануара) вукови су најопаснији по стада стоке јер се тада „јате“ — паре, а како се то вријеме у неким крајевима назива „просинац“, ови дани су названи „Просјенац“ или „Прошјенац“ и задржали су се у називу мјесеца децембра и јануара. Створили су одређене обичаје и правила поноашања људи у њима.
 Дјетињци Три недеље прије Божића су Дјетињци. Родитељи тада везују дјецу и дају им поклоне.
 Материце Двије недеље прије Божића су Материце. Ова слава се назива „Женска“. Дјеца везују мајку а она се откупљује поклонима.
 Очеви Недељу прије Божића су Очеви. Ово је „Мушка слава“. Дјеца и мајка везју очеве, а они се такође откупљују поклонима. Све ове магијске игре величају значај везе у породици, посебно припемајући значај наступајућег Божића.
 Божић
 Уношење бадњака и сламе у кућу
 Бадња вечера
 Божићна печеница
 Животињски и људски полажајник
 Обредни хлебови
  Крстовдан
  Богојављење
  Покладе
 Прољећни обичаји
 Ускрсни обичаји
  Ђурђевдан
 Јеремијин дан
 Спасовдан
 Духови – тројице
 Заветине
 Љетњи обичаји
  Видовдан
 Ивањдан
 Петровдан
 Заштита од грома, непогоде и ветра
 Преображење
 Славски годишњи обичаји обухватају све славе. (види: Списак крсних слава).

Референце 

Обичаји
Годишњи обичаји , магијско обредно понашање одређене групе људи у циљу обезбијеђивања здравља и опште среће , а посебно плодности усјева и стоке , које се понавља у интервалима од једне године . Уопште о годишњим обичајима и њиховом настанку Послије повремених и спорадичних дешавања у природи које је рани човјек примјећивао и памтио ( киша , суша , хладноћа , вјетар ) , почео је да примјећује и разумијева цикличне — периодичне сталне промјене , које су се понављале у правилним временским интервалима ( дан и ноћ , смјена годишњих доба . . . ) . Нарастао до круга , једног од основних принципа познатог универзума рани човјек је обезбиједио своје сигурно сазријевање . Примјећене закономијерности у понављању одређених природних дешавања , и човјекова фатална зависност о њима , натјерале су га и на прва стална реаговања . Зато су настала разна магијска обредна понашања којима је покушавао да удобровољи и учини себи наклоњенијим противне силе које није разумијевао . Тако су створена прва правила понашања која је понављао у интервалима од године дана , а која су названа „ Годишњи обичаји “ . По мишљењу Шпире Кулишића већина обичаја настала је у оквирима једног изразито аграрног друштва и његових потреба . Тако настају први циклични обичаји везани за интервал од године дана , тзв. годишњи обичаји који се понављањем легализују и легитимизују у човјековом понашању . Годишњи обичаји , као и уопште обичаји понашања људи , датују још из архаичних паганских времена . Обичаји нису настали наређењем , декретом , нити нечијом слободном вољом , они су директан рефлекс на праксу и сналажења примитивног човјека у њој . Годишње обичаје срећемо код свих народа . И ма како су обичаји народни , то никако не значи да су и национални производ . Прије би се могло рећи да су народни обичаји у ствари људски обичаји . Њих производе и одређују : поднебља — географска припадност ( отуда је велика сличност у обичајима свих народа у истом поднебљу ) , религијске идеологије — оне паганске обичаје прихватају , канонизују и настављају , при томе додајући одређене различитости које и чине појединачне народне обичаје истог поднебља специфичним и донекле различитим . Значи , годишњи обичаји , које карактеришу мађијски обичаји , настају у условима архаичне ловачко-скупљачке привреде и пољопривреде , који су имали за циљ да утичу на успјех у лову , земљорадњи и сточарству , као и на плодност поља , стоке , здравље и срећу укућана . Како су и религије довољно животне у одговору на схватања формирања људске праксе према природи , тако су и прихватиле многе паганске обичаје везавши их за поједина своја правила . Православна црква је код Срба многе народне обичаје и канонизовла , тако да је њен значај у чувању народне традиције , колико год је она њу мијењала и модификовала , био пресудан . Годишњи обичаји код Срба и њихова подјела Годишњи обичаји код Срба по етнологу Петру Костићу као и по многим другим дијеле се на : Зимски обичаји везани су за зиму која по народном вјеровању почиње од Митровдана новембар ) и траје до Младенац март ) . У неким крајевима се каже да зима почиње од Светог Мрате новембар ) , опет у неким другим да почиње од Андријевдана децембар ) . Празници и обичаји у вези са животињама . У готово свим крајевима у којима живе Срби постојали су годишњи обичаји везани за животиње . Поријекло ових обичаја је свакако тотемистичко . Везано је за период сточарске производње . У периоду од Св . Андреје децембар ) до Св . Саве јануара ) вукови су најопаснији по стада стоке јер се тада „ јате “ — паре , а како се то вријеме у неким крајевима назива „ просинац “ , ови дани су названи „ Просјенац “ или „ Прошјенац “ и задржали су се у називу мјесеца децембра и јануара . Створили су одређене обичаје и правила поноашања људи у њима . Дјетињци Три недеље прије Божића су Дјетињци . Родитељи тада везују дјецу и дају им поклоне . Материце Двије недеље прије Божића су Материце . Ова слава се назива „ Женска “ . Дјеца везују мајку а она се откупљује поклонима . Очеви Недељу прије Божића су Очеви . Ово је „ Мушка слава “ . Дјеца и мајка везју очеве , а они се такође откупљују поклонима . Све ове магијске игре величају значај везе у породици , посебно припемајући значај наступајућег Божића . Божић Уношење бадњака и сламе у кућу Бадња вечера Божићна печеница Животињски и људски полажајник Обредни хлебови Крстовдан Богојављење Покладе Прољећни обичаји Ускрсни обичаји Ђурђевдан Јеремијин дан Спасовдан Духови – тројице Заветине Љетњи обичаји Видовдан Ивањдан Петровдан Заштита од грома , непогоде и ветра Преображење Славски годишњи обичаји обухватају све славе. ( види : Списак крсних слава ) . Референце Обичаји