Црна луња
Црна луња () птица је селица из реда орлова и јастребова. Име рода Milvus потиче из латинског језика и представља назив рода луње, док латинска реч migrans употпуњава назив врсте и води порекло од глагола migrare што значи селити се, мигрирати. Према Црвеној књизи фауне Србије III - Птице, ово је угрожена врста.

Опис 

Дужина тела од врха репа до врха кљуна је од 48 до 58 центиметара, а распон крила је између 130 и 155 центиметара. Као и код свих птица грабљивица, женка црне луње је крупнија од мужјака и тежи од 750 до 1080 грама, док маса мужјака варира у опсегу од 630 до 928 грама. Од риђе луње је нешто мања, а осим по величини разликује се и по тамној обојености перја и незнатно краћим крилима и репу. Такође, врх крила је шири, а реп је мање рачваст и одозго је сивкастосмеђ, док је код претходне врсте изразито риђ. Број видљивих примарних летних пера је већи, а основа истих је светла, па је то одваја од еје мочварице. Док клизи, усек у репу је видљив, али ако кружи, реп је потпуно раширен и усек није најупадљивији, па је неискусно око може помешати са тамном морфом патуљастог орла. Ипак, патуљасти орао има светли надрепак и беле мрље на раменима.

Распрострањеност и станиште 

Настањује већи део Европе, Азије и Африке, Мадагаскар, Малајско-филипински архипелаг и Аустралију. Европске популације су типичне селице које зимују у Подсахарској Африци. Најчешће се гнезди на рубовима низијских, листопадних, водоплавних шума, у долинама великих равничарских река или у близини других водених станишта (мочваре, баре, шарански рибњаци). Храну тражи на пашњацима, водоплавним ливадама и осталим природним травним заједницама, дуж већих водотокова, на стајаћим водама са слободном воденом површином и на интензивно обрађиваним и мозаичним пољопривредним површинама.

Подврсте 
На свету постоји 7 подврста црне луње и свака има другачије распрострањење:
 M. m. migrans  - Насељава Зеленортска острва, северозападну Африку, јужну и централну Европу на исток све до западног Пакистана; зимује у подсахарској Африци.
 M. m. govinda  - Насељава подручје од Пакистана на исток, преко Индије, Шри Ланке, покрајине Јунан у Кини све до Индокине и Малајског полуострва.
 M. m. formosanus  - Насељава Тајван и Хајнан у Кини.
 M. m. affinis  - Насељава острво Сулавеси, Молучка острва, Мала Сундска острва на исток до острва Тимор, источну Нову Гвинеју и север Аустралије до државе Викторија.
 M. m. lineatus  - Насељава подручје од планине Урал на исток преко Сибира до реке Амур, север Кине, Индије и Бурме и Рјукју острва; зимује на југу Ирака и Индије и у југоисточној Азији. 
 M. m. aegyptius  - Насељава Египат, запад Арабијског полуострва и обалу источне Африке на југ до Кеније.
 M. m. parasitus  - Насељава подсахарску Африку, Коморска острва и Мадагаскар.

Биологија 

Грабљивица средње величине. Храни се ситним сисарима, рибом (најчешће угинулом или болесном), гмизавцима, водоземцима и крупним инсектима. Често се храни стрвином и отпацима, а неретко претражује и депоније за одлагање смећа. Забележено је чак и да се храни плодовима уљаних палми. Гнезди се углавном појединачно, ређе у групама. Гнездо гради на дрвећу, а често користи и стара гнезда крупних врста птица. Репродуктивна сезона у Србији траје од априла до јуна, а сеоба од августа до октобра. Европске популације се селе преко Гибралтара, у мањем броју преко Италије и Сицилије, као и преко Босфора. Ван периода гнежђења је друштвена птица и обично ноћи и сели се у мањим јатима.

Угроженост 
Историјски гледано главне претње по црну луњу су тровање, убијање из ватреног оружја и загађење воде пестицидима и осталим хемикалијама. Због употребе пестицида у пољопривреди, као гнездарица, је нестала из Израела још 1950. Тровање лешина којима се храни и загађење воде још увек изазивају пад бројности у Европи и делу Азије. За разлику од многих врста, црна луња се успешно прилагодила животу у близини човека, али модерни градови ипак уништавају станишта која ова врста насељава, па је евидентиран пад бројности и смањена успешност гнежђења популација које живе у близини великих градова као жто су Њу Делхи и Истанбул. У Западној Африци врста је угрожена због сече шума, прекомерне испаше и употребе пестицида. Високо је рањива због судара са ветрогенераторима.

Црна луња у Србији 
У Срему је почетком 19. века била бројнија од мишара. Веома честа гнездарица северних делова земље све до половине 20. века. Матвејев наводи да је типична птица водоплавних шума Србије, а да је најбројнија уз Саву и Дунав, док већ у Шумадији потпуно одсуствује. Након 1950. више није толико честа и бројна у Војводини. У савременом периоду се гнезди уз Дунав, Саву и Тису, а повремено је у репродуктивном периоду бележена и у другим деловима Србије. Орнитолози процењују да популација броји између 34 и 45 гнездећих парова и да бројност исте опада. Према Црвеној књизи фауне Србије III - Птице, гнездећа популација ове врсте је угрожена.

Фактори угрожавања у Србији:
 нестанак мочварних подручја, замирање шаранских рибњака, смањивање плавних зона око равничарских река на којима се храни
 интензивирање пољопривреде кроз стварање монокултура, преоравање ливада и пашњака
 уређивање и сеча старих шума смањује доступност погодних стабала за гнежђење; узнемиравање јединки шумарским и другим радовима у близини гнезда
 претварање природних плавних шума у плантаже клонских топола
 загађење пољопривредног земљишта и водотокова смањује доступност хране и повећава опасност од тровања
 употреба фурадана за тровање предатора домаћих животиња и дивљачи (шакал, лисица..); криволов
 електрокуција са далеководима средњег напона и колизија са далеководима високог напона
 колизија са ветротурбинама

Референце

Литература

Спољашње везе 

 Black Kite species text in The Atlas of Southern African Birds
 Ageing and sexing (PDF; 4.9 MB) by Javier Blasco-Zumeta & Gerd-Michael Heinze
 
 
 
 
 

Milvinae
Птице Европе
Птице Азије
Птице Африке
Птице Аустралије
Птице Србије
Црна луња ( ) птица је селица из реда орлова и јастребова . Име рода Milvus потиче из латинског језика и представља назив рода луње , док латинска реч migrans употпуњава назив врсте и води порекло од глагола migrare што значи селити се , мигрирати . Према Црвеној књизи фауне Србије III - Птице , ово је угрожена врста . Опис Дужина тела од врха репа до врха кљуна је оддоцентиметара , а распон крила је измеђуицентиметара . Као и код свих птица грабљивица , женка црне луње је крупнија од мужјака и тежи оддограма , док маса мужјака варира у опсегу оддограма . Од риђе луње је нешто мања , а осим по величини разликује се и по тамној обојености перја и незнатно краћим крилима и репу . Такође , врх крила је шири , а реп је мање рачваст и одозго је сивкастосмеђ , док је код претходне врсте изразито риђ . Број видљивих примарних летних пера је већи , а основа истих је светла , па је то одваја од еје мочварице . Док клизи , усек у репу је видљив , али ако кружи , реп је потпуно раширен и усек није најупадљивији , па је неискусно око може помешати са тамном морфом патуљастог орла . Ипак , патуљасти орао има светли надрепак и беле мрље на раменима . Распрострањеност и станиште Настањује већи део Европе , Азије и Африке , Мадагаскар , Малајско-филипински архипелаг и Аустралију . Европске популације су типичне селице које зимују у Подсахарској Африци . Најчешће се гнезди на рубовима низијских , листопадних , водоплавних шума , у долинама великих равничарских река или у близини других водених станишта ( мочваре , баре , шарански рибњаци ) . Храну тражи на пашњацима , водоплавним ливадама и осталим природним травним заједницама , дуж већих водотокова , на стајаћим водама са слободном воденом површином и на интензивно обрађиваним и мозаичним пољопривредним површинама . Подврсте На свету постојиподврста црне луње и свака има другачије распрострањење : M. m. migrans - Насељава Зеленортска острва , северозападну Африку , јужну и централну Европу на исток све до западног Пакистана ; зимује у подсахарској Африци . M. m. govinda - Насељава подручје од Пакистана на исток , преко Индије , Шри Ланке , покрајине Јунан у Кини све до Индокине и Малајског полуострва . M. m. formosanus - Насељава Тајван и Хајнан у Кини . M. m. affinis - Насељава острво Сулавеси , Молучка острва , Мала Сундска острва на исток до острва Тимор , источну Нову Гвинеју и север Аустралије до државе Викторија . M. m. lineatus - Насељава подручје од планине Урал на исток преко Сибира до реке Амур , север Кине , Индије и Бурме и Рјукју острва ; зимује на југу Ирака и Индије и у југоисточној Азији . M. m. aegyptius - Насељава Египат , запад Арабијског полуострва и обалу источне Африке на југ до Кеније . M. m. parasitus - Насељава подсахарску Африку , Коморска острва и Мадагаскар . Биологија Грабљивица средње величине . Храни се ситним сисарима , рибом ( најчешће угинулом или болесном ) , гмизавцима , водоземцима и крупним инсектима . Често се храни стрвином и отпацима , а неретко претражује и депоније за одлагање смећа . Забележено је чак и да се храни плодовима уљаних палми . Гнезди се углавном појединачно , ређе у групама . Гнездо гради на дрвећу , а често користи и стара гнезда крупних врста птица . Репродуктивна сезона у Србији траје од априла до јуна , а сеоба од августа до октобра . Европске популације се селе преко Гибралтара , у мањем броју преко Италије и Сицилије , као и преко Босфора . Ван периода гнежђења је друштвена птица и обично ноћи и сели се у мањим јатима . Угроженост Историјски гледано главне претње по црну луњу су тровање , убијање из ватреног оружја и загађење воде пестицидима и осталим хемикалијама . Због употребе пестицида у пољопривреди , као гнездарица , је нестала из Израела још Тровање лешина којима се храни и загађење воде још увек изазивају пад бројности у Европи и делу Азије . За разлику од многих врста , црна луња се успешно прилагодила животу у близини човека , али модерни градови ипак уништавају станишта која ова врста насељава , па је евидентиран пад бројности и смањена успешност гнежђења популација које живе у близини великих градова као жто су Њу Делхи и Истанбул . У Западној Африци врста је угрожена због сече шума , прекомерне испаше и употребе пестицида . Високо је рањива због судара са ветрогенераторима . Црна луња у Србији У Срему је почетком века била бројнија од мишара . Веома честа гнездарица северних делова земље све до половине века . Матвејев наводи да је типична птица водоплавних шума Србије , а да је најбројнија уз Саву и Дунав , док већ у Шумадији потпуно одсуствује . Након више није толико честа и бројна у Војводини . У савременом периоду се гнезди уз Дунав , Саву и Тису , а повремено је у репродуктивном периоду бележена и у другим деловима Србије . Орнитолози процењују да популација броји измеђуигнездећих парова и да бројност исте опада . Према Црвеној књизи фауне Србије III - Птице , гнездећа популација ове врсте је угрожена . Фактори угрожавања у Србији : нестанак мочварних подручја , замирање шаранских рибњака , смањивање плавних зона око равничарских река на којима се храни интензивирање пољопривреде кроз стварање монокултура , преоравање ливада и пашњака уређивање и сеча старих шума смањује доступност погодних стабала за гнежђење ; узнемиравање јединки шумарским и другим радовима у близини гнезда претварање природних плавних шума у плантаже клонских топола загађење пољопривредног земљишта и водотокова смањује доступност хране и повећава опасност од тровања употреба фурадана за тровање предатора домаћих животиња и дивљачи ( шакал , лисица . . ) ; криволов електрокуција са далеководима средњег напона и колизија са далеководима високог напона колизија са ветротурбинама Референце Литература Спољашње везе Black Kite species text in The Atlas of Southern African Birds Ageing and sexing ( PDF ;9 MB ) by Javier Blasco-Zumeta & Gerd-Michael Heinze Milvinae Птице Европе Птице Азије Птице Африке Птице Аустралије Птице Србије