Богољуб Кујунџић
Богољуб Кујунџић (Ливно, 1887. – Кицбил, 1949), српски политичар.

Рођен је у богатој српској трговачкој породици која је имала важну улогу у друштвеном и политичком животу ливањскога краја. Његов отац Коста као директор Српске православне школе управљао је градњом нове школске зграде у којој је смјештена данашња ливањска гимназија.

Кујунџић се школовао у гимназији у Сремским Карловцима, студиј права започео је у Загребу, а завршио у Бечу. Био је секретар друштва „Зора“ које је окупљало српске студенте у Бечу. У Загребу је био потпредсједник „Друштва за помоћ српској академској омладини“. За вријеме Првог свјетског рата побјегао је из аустроугарске војске с одредом Срба у Русију. По доласку у Србију распоређен је у 18. пук српске војске „Принц Ђорђе“, с којим је учествовао у бројним биткама. Рањен је у борбама око Гњилана.

Као инвалид, био је додијељен амбасади Краљевине Србије у Риму, затим главној комисији за пропаганду у Падови, гдје је као делегат српске владе и Југословенског одбора издавао новине Југославија.

Године 1925. изабран је за посланика у травничком округу представљајући срезове Ливно и Гламоч. Исте године именован је за помоћника министра шума и рудника у влади Краљевине СХС. Три године касније постао је министар пошта, телеграфа и телефона. Од 1935. до 1937. био је бан Врбаске бановине, да би након тога обављао дужност министра шума и рудника, а потом и министра просвјете у владама Краљевине Југославије.

За вријеме окупације Југославије у Другом свјетском рату дјелује као члан владе народног спаса Милана Недића. Из Београда је побјегао 4. октобра пред Црвеном армијом и партизанима, заједно са још неколицином истакнутих колаборациониста. Нијемци су функционере Недићевог режима смјестили прво у Бечу, па у Кицбилу. Убрзо се преселио се у Швајцарску у којој је остао до краја рата. Након завршетка Другог светског рата живео је и у Италији. Покушао је да емигрира у Аргентину али је 1949. године преминуо у Кицбилу.

Референце

Литература

Спољашње везе 

 Novi prosvetni minister g. Bogoljub Kujundžić, Učiteljski tovariš, 79/1, 5. 1. 1939.

Stipo Manđeralo, Livanjski Kujundžići , Glasnik Zemaljskog muzeja Bosne i Hercegovine u Sarajevu: Etnologija, br. 48-49/1996-1999.

Рођени 1887.
Умрли 1949.
Ливњаци
Банови Врбаске бановине
Политичари Краљевине Југославије
Министри Краљевине Југославије
Колаборационисти у Југославији
Срби у Босни и Херцеговини
Сенатори Краљевине Југославије
Богољуб Кујунџић ( Ливно , – Кицбил , српски политичар . Рођен је у богатој српској трговачкој породици која је имала важну улогу у друштвеном и политичком животу ливањскога краја . Његов отац Коста као директор Српске православне школе управљао је градњом нове школске зграде у којој је смјештена данашња ливањска гимназија . Кујунџић се школовао у гимназији у Сремским Карловцима , студиј права започео је у Загребу , а завршио у Бечу . Био је секретар друштва „ Зора “ које је окупљало српске студенте у Бечу . У Загребу је био потпредсједник „ Друштва за помоћ српској академској омладини “ . За вријеме Првог свјетског рата побјегао је из аустроугарске војске с одредом Срба у Русију . По доласку у Србију распоређен је у пук српске војске „ Принц Ђорђе “ , с којим је учествовао у бројним биткама . Рањен је у борбама око Гњилана . Као инвалид , био је додијељен амбасади Краљевине Србије у Риму , затим главној комисији за пропаганду у Падови , гдје је као делегат српске владе и Југословенског одбора издавао новине Југославија . Године изабран је за посланика у травничком округу представљајући срезове Ливно и Гламоч . Исте године именован је за помоћника министра шума и рудника у влади Краљевине СХС . Три године касније постао је министар пошта , телеграфа и телефона . Од до био је бан Врбаске бановине , да би након тога обављао дужност министра шума и рудника , а потом и министра просвјете у владама Краљевине Југославије . За вријеме окупације Југославије у Другом свјетском рату дјелује као члан владе народног спаса Милана Недића . Из Београда је побјегао октобра пред Црвеном армијом и партизанима , заједно са још неколицином истакнутих колаборациониста . Нијемци су функционере Недићевог режима смјестили прво у Бечу , па у Кицбилу . Убрзо се преселио се у Швајцарску у којој је остао до краја рата . Након завршетка Другог светског рата живео је и у Италији . Покушао је да емигрира у Аргентину али је године преминуо у Кицбилу . Референце Литература Спољашње везе Novi prosvetni minister g . Bogoljub Kujundžić , Učiteljski tovariš ,1 , Stipo Manđeralo , Livanjski Kujundžići , Glasnik Zemaljskog muzeja Bosne i Hercegovine u Sarajevu : Etnologija , br.1996-1999. Рођени Умрли Ливњаци Банови Врбаске бановине Политичари Краљевине Југославије Министри Краљевине Југославије Колаборационисти у Југославији Срби у Босни и Херцеговини Сенатори Краљевине Југославије