Милоје Тодоровић
Милоје Тодоровић (Црнче код Јагодине, 1762 — 1832) био је левачки кнез из Првог српског устанка и Председник владе Кнежевине Србије 1826. године.

Рођење и учешће у Кочиној крајини 
Рођен је 1762. године у селу Црнчу, недалеко од Јагодине, а крштен је у оближњем манастиру Јошаници.
Након избијања аустријско-турског рата 1788. године, приступио је добровољачком одреду аустријског официра Михаила Михаљевића, где је заједно са Карађорђем и осталим саборцима, остао до краја Кочине Крајине. За показану храброст добио је капларски чин, а касније и чин капетана. После Свиштовског мира, потписаног 1791. године, Милоје напушта фрајкор и враћа се у завичај, где наставља да се бави трговином. Око 1803. године, као угледан човек, бива изабран за левачког кнеза, под чијом је влашћу била и област Белица.

Учешће у Првом српском устанку 
Активно учествује у припремама за Први српски устанак, а од велике користи му је одлично познавање турског језика. Током Првог српског устанка предводи устанике из своје кнежине. Заједно Станојем Главашом и Младеном Миловановићем, Стеваном Јаковљевићем, Вулом Коларцем и Јевтом из Обрежа, кнез Милоје је после петодневних борби потукао Турке на Јовањдан 1806. године испред Крушевца. Крајем јануара 1806. године устаничка војска ушла је у Крушевац. Због изузетних заслуга Карађорђе га је 1811. године прогласио војводом. Након слома устанка, са Карађорђем и осталим устаницима, одлази у манастир Фенек на Фрушкој гори. Као успомену на његов боравак остала је Милојева чесма, коју је подарио манастиру.

Учешће у Другом српском устанку 

У Србију се враћа 1814. године и скрива по родном Црном врху, припремајући се за Други српски устанак. Априла 1815. кнежеви браћа Милоје и Панта Тодоровић, предводећи устанике Јагодинске нахије, потукли су у два наврата турску војску на Таборишту, код села Белице. Овим успехом устаници су заузели положаје према Ћуприји и Баточини, штитећи пролаз од Ниша према Београду.
Јуна 1814. године отпочели су први преговори устаничких и турских делегата који су вођени у манастиру Јошаници и селу Белици. Устанике заступа Јован Обреновић, у име кнеза Милоша, јагодински кнез Милоје Тодоровић и каленићки калуђер Неофит. Августа наредне године, преговоре са Марашли Али-пашом, повољно је окончао управо кнез Милоје. У циљу потврђивања услова примирја, кнез Милош Обреновић је, средином августа 1815. године, послао у Цариград депутацију коју је предводио кнез Милоје Тодоровић и Неофит, калуђер манастира Каленић. Султан Махмуд II по коначно утврђеном миру, је даровао кнезу Милоју сребрну сабљу димискију и златом извезену ашу (прекривач за коња) који се чувају у Војном музеју у Београду.

Каријера у Кнежевини Србији 
Кнез Милоје Тодоровић је у миру био совјетник Српске народне канцеларије за јагодинску нахију, потом председник Београдског суда и председник Народног суда у Крагујевцу. Веома се залагао за школство и о трошку је издржавао прву Народну школу у околини Јагодине.
По завршетку државних послова вратио се и живео у свом родном Црнчу. Умро је 1832. године и сахрањен је, по својој жељи, у порти манастира Јошанице.

Извори

Литература 

 

 

Рођени 1762.
Умрли 1832.
Јагодинци
Кочина крајина
Учесници Првог српског устанка
Милоје Тодоровић ( Црнче код Јагодине,—био је левачки кнез из Првог српског устанка и Председник владе Кнежевине Србије године . Рођење и учешће у Кочиној крајини Рођен је године у селу Црнчу , недалеко од Јагодине , а крштен је у оближњем манастиру Јошаници . Након избијања аустријско-турског рата године , приступио је добровољачком одреду аустријског официра Михаила Михаљевића , где је заједно са Карађорђем и осталим саборцима , остао до краја Кочине Крајине . За показану храброст добио је капларски чин , а касније и чин капетана . После Свиштовског мира , потписаног године , Милоје напушта фрајкор и враћа се у завичај , где наставља да се бави трговином . Око године , као угледан човек , бива изабран за левачког кнеза , под чијом је влашћу била и област Белица . Учешће у Првом српском устанку Активно учествује у припремама за Први српски устанак , а од велике користи му је одлично познавање турског језика . Током Првог српског устанка предводи устанике из своје кнежине . Заједно Станојем Главашом и Младеном Миловановићем , Стеваном Јаковљевићем , Вулом Коларцем и Јевтом из Обрежа , кнез Милоје је после петодневних борби потукао Турке на Јовањдан године испред Крушевца . Крајем јануара године устаничка војска ушла је у Крушевац . Због изузетних заслуга Карађорђе га је године прогласио војводом . Након слома устанка , са Карађорђем и осталим устаницима , одлази у манастир Фенек на Фрушкој гори . Као успомену на његов боравак остала је Милојева чесма , коју је подарио манастиру . Учешће у Другом српском устанку У Србију се враћа године и скрива по родном Црном врху , припремајући се за Други српски устанак . Априла кнежеви браћа Милоје и Панта Тодоровић , предводећи устанике Јагодинске нахије , потукли су у два наврата турску војску на Таборишту , код села Белице . Овим успехом устаници су заузели положаје према Ћуприји и Баточини , штитећи пролаз од Ниша према Београду . Јуна године отпочели су први преговори устаничких и турских делегата који су вођени у манастиру Јошаници и селу Белици . Устанике заступа Јован Обреновић , у име кнеза Милоша , јагодински кнез Милоје Тодоровић и каленићки калуђер Неофит . Августа наредне године , преговоре са Марашли Али-пашом , повољно је окончао управо кнез Милоје . У циљу потврђивања услова примирја , кнез Милош Обреновић је , средином августа године , послао у Цариград депутацију коју је предводио кнез Милоје Тодоровић и Неофит , калуђер манастира Каленић . Султан Махмуд II по коначно утврђеном миру , је даровао кнезу Милоју сребрну сабљу димискију и златом извезену ашу ( прекривач за коња ) који се чувају у Војном музеју у Београду . Каријера у Кнежевини Србији Кнез Милоје Тодоровић је у миру био совјетник Српске народне канцеларије за јагодинску нахију , потом председник Београдског суда и председник Народног суда у Крагујевцу . Веома се залагао за школство и о трошку је издржавао прву Народну школу у околини Јагодине . По завршетку државних послова вратио се и живео у свом родном Црнчу . Умро је године и сахрањен је , по својој жељи , у порти манастира Јошанице . Извори Литература Рођени Умрли Јагодинци Кочина крајина Учесници Првог српског устанка