Distribucija (farmakologija)
Distribucija u farmakologiji je grana farmalokinetike koja opisuje reverzibilni transfer leka sa jedne lokacije na drugu unutar tela.

Nakon što lek uđe u sistemsku cirkulaciju putem apsorpcije ili direktne administracije, on mora da bude distribuiran u interstinalne i intracelularne fluide. Svaki organ ili tkivo može da primi različite doze leka i lek može da se zadrži u različitim organima ili tkivima tokom različitih vremenskih perioda. Distribucija leka između tkiva je zavisna od vaskularne permeabilnosti, regionalnog krvnog protoka, srčanog izlaza i brzine prolaza kroz tkiva i sposobnosti leka da se veže za tkivo i proteine plazme i njegove rastvorljivosti u lipidima. pH particija takođe ima značajnu ulogu. Lek se lako distribuira u visoko propustnim organima kao što su jetra, srce i bubrezi. Za razliku od toga do distribucije dolazi u maloj meri kroz manje propustna tkiva kao što su mišići, masnoća i periferni organi. Lek može da prelazi iz plazme u tkivo dok se ne uspostavi ravnoteža (za nevezani lek prisutan u plazmi).

Koncept kompartmentalizacije organizam se mora uzeti u obzir pri razmatranju distribucije leka. Taj koncept se koristi u farmakokinetičkom modelovanju.

Faktori koji utiču na distribuciju 
Postoji mnoštvo faktora koji utiču na distribuciju leka kroz organizam. Najvažniji faktori su: fizička zapremina organizma, brzina uklanjanja i stepen u kojem se lek vezuje za proteine plazme i / ili tkiva.

Fizička zapremina organizma 
Ovaj koncept je povezan sa multikompartmentalizacijom. Svaki lek u organizmju deluje kao rastvorak, a tkiva organizma kao rastvarači. Različite specificifičnost različitih tkiva imaju za posledicu različite koncentracije leka. Stoga, hemijske karakteristike leka određuju njegovu distribuciju u organizmu. Na primer, liporastvorni lek ima tendenciju akumulacije u telesnoj masnoći, a u vodi rastvorni lekovi se akumuliraju u ekstracelularnim fluidima. Zapremina distribucije (-{VD}-) leka je svojstvo koje kvantifikuje stepen njegove distribucije. Ona se može definisati kao teoretska zapremina koju bi lek zauzeo (kad bi bio ravnomerno distribuiran), pri koncentraciji koju ima u krvnoj plazmi. Ona se može odrediti sledećom formulom:

gde je:  totalna količina leka u telu i  koncentracija leka u plazmi.

Pošto je vrednost  ekvivalentna sa dozom leka, ova formula pokazuje da postoji inverzna proporcionalnost između  i . Što je  veća, to je  manja, i vice versa. Iz toga sledi da faktori koji povišavaju , snižavaju , što ukazuje na značaj poznavanja koncentracije leka u plazmi, kao i faktora koji je menjaju.

Ako se ova formula primeni na koncepte vezane za bioraspoloživost, može se izračunati količina leka koja se treba dozirati da bi se dobila neophodna koncentracija u organizmu:

Ovaj koncept ima klinički značaj, jer je često neophodno da se dostigne određena koncentracija leka, koja je optimalna da bi se ostvario željeni efekat u organizmu.

Brzina uklanjanja 
Brzina uklanjanja leka je određena udelom leka koji je uklonjen iz cirkulacije u pojedinačnim organima, nakon što je lek dospeo do njih. Ovaj koncept se nadovezuje na ranije ideje i zavistan je od brojnih faktora:
 Karakteristika leka, uključujući njegove -{pKa}- vrednosti.
 Redistribucija širom tkiva organizma. Neki lekovi se brzo dostavljaju u pojedinim tkivima, dok ne dostigne ekvilibrijum sa koncentracijom u plazmi. Druga tkiva sa manjom brzinom distribucije će nastaviti da apsorbuju lek iz plazme tokom dužeg perioda. To znači da će koncentracija leka biti veća u prvom tkivu od koncentracije u plazmi i da će se lek vraćati u plazmu. Taj fenomen će nastaviti da uzima maha dok lek ne dostigne ekvilibrijum u celom organizmu. Najsenzitivnije tkivo će imati dve različite koncentracije leka: inicijalnu višu koncentraciju i kasniju nižu koncentraciju usled tkivne redistribucije.
 Koncentracione razlike između tkiva.
 Površina razmene.
 Prisustvo prirodnih barijera. One su prepreke difuziji leka, slično onima koje se sreću pri apsorpciji. Najvažnije su:
 Kapilarna permeabilnost, koja varira između tkiva.
 Krvno-moždana barijera. Ona je locarana između krvne plazme u moždanim krvnim sudovima i moždanog ekstracelularnog prostora. Prisustvo ove barijere otežava leku pristup mozgu.
 Placentalna barijera: ona sprečava potencijalno toksične lekove prisutne u visokim koncentracijama da dosegnu do fetusa.

Vidi još 
 Farmacija
 Generički lek
 Farmakokinetika
 Farmakodinamika
 ADME

Reference

Spoljašnje veze 
 -{Distribution of Drugs}-

Фармакологија
Фармакокинетика
Фармација
Distribucija u farmakologiji je grana farmalokinetike koja opisuje reverzibilni transfer leka sa jedne lokacije na drugu unutar tela . Nakon što lek uđe u sistemsku cirkulaciju putem apsorpcije ili direktne administracije , on mora da bude distribuiran u interstinalne i intracelularne fluide . Svaki organ ili tkivo može da primi različite doze leka i lek može da se zadrži u različitim organima ili tkivima tokom različitih vremenskih perioda . Distribucija leka između tkiva je zavisna od vaskularne permeabilnosti , regionalnog krvnog protoka , srčanog izlaza i brzine prolaza kroz tkiva i sposobnosti leka da se veže za tkivo i proteine plazme i njegove rastvorljivosti u lipidima. pH particija takođe ima značajnu ulogu . Lek se lako distribuira u visoko propustnim organima kao što su jetra , srce i bubrezi . Za razliku od toga do distribucije dolazi u maloj meri kroz manje propustna tkiva kao što su mišići , masnoća i periferni organi . Lek može da prelazi iz plazme u tkivo dok se ne uspostavi ravnoteža ( za nevezani lek prisutan u plazmi ) . Koncept kompartmentalizacije organizam se mora uzeti u obzir pri razmatranju distribucije leka . Taj koncept se koristi u farmakokinetičkom modelovanju . Faktori koji utiču na distribuciju Postoji mnoštvo faktora koji utiču na distribuciju leka kroz organizam . Najvažniji faktori su : fizička zapremina organizma , brzina uklanjanja i stepen u kojem se lek vezuje za proteine plazme i / ili tkiva . Fizička zapremina organizma Ovaj koncept je povezan sa multikompartmentalizacijom . Svaki lek u organizmju deluje kao rastvorak , a tkiva organizma kao rastvarači . Različite specificifičnost različitih tkiva imaju za posledicu različite koncentracije leka . Stoga , hemijske karakteristike leka određuju njegovu distribuciju u organizmu . Na primer , liporastvorni lek ima tendenciju akumulacije u telesnoj masnoći , a u vodi rastvorni lekovi se akumuliraju u ekstracelularnim fluidima . Zapremina distribucije ( -{ VD }- ) leka je svojstvo koje kvantifikuje stepen njegove distribucije . Ona se može definisati kao teoretska zapremina koju bi lek zauzeo ( kad bi bio ravnomerno distribuiran ) , pri koncentraciji koju ima u krvnoj plazmi . Ona se može odrediti sledećom formulom : gde je : totalna količina leka u telu i koncentracija leka u plazmi . Pošto je vrednost ekvivalentna sa dozom leka , ova formula pokazuje da postoji inverzna proporcionalnost između i \ . Što je veća , to je manja , i vice versa . Iz toga sledi da faktori koji povišavaju , snižavaju , što ukazuje na značaj poznavanja koncentracije leka u plazmi , kao i faktora koji je menjaju . Ako se ova formula primeni na koncepte vezane za bioraspoloživost , može se izračunati količina leka koja se treba dozirati da bi se dobila neophodna koncentracija u organizmu : Ovaj koncept ima klinički značaj , jer je često neophodno da se dostigne određena koncentracija leka , koja je optimalna da bi se ostvario željeni efekat u organizmu . Brzina uklanjanja Brzina uklanjanja leka je određena udelom leka koji je uklonjen iz cirkulacije u pojedinačnim organima , nakon što je lek dospeo do njih . Ovaj koncept se nadovezuje na ranije ideje i zavistan je od brojnih faktora : Karakteristika leka , uključujući njegove -{ pKa }- vrednosti . Redistribucija širom tkiva organizma . Neki lekovi se brzo dostavljaju u pojedinim tkivima , dok ne dostigne ekvilibrijum sa koncentracijom u plazmi . Druga tkiva sa manjom brzinom distribucije će nastaviti da apsorbuju lek iz plazme tokom dužeg perioda . To znači da će koncentracija leka biti veća u prvom tkivu od koncentracije u plazmi i da će se lek vraćati u plazmu . Taj fenomen će nastaviti da uzima maha dok lek ne dostigne ekvilibrijum u celom organizmu . Najsenzitivnije tkivo će imati dve različite koncentracije leka : inicijalnu višu koncentraciju i kasniju nižu koncentraciju usled tkivne redistribucije . Koncentracione razlike između tkiva . Površina razmene . Prisustvo prirodnih barijera . One su prepreke difuziji leka , slično onima koje se sreću pri apsorpciji . Najvažnije su : Kapilarna permeabilnost , koja varira između tkiva . Krvno-moždana barijera . Ona je locarana između krvne plazme u moždanim krvnim sudovima i moždanog ekstracelularnog prostora . Prisustvo ove barijere otežava leku pristup mozgu . Placentalna barijera : ona sprečava potencijalno toksične lekove prisutne u visokim koncentracijama da dosegnu do fetusa . Vidi još Farmacija Generički lek Farmakokinetika Farmakodinamika ADME Reference Spoljašnje veze -{ Distribution of Drugs }- Фармакологија Фармакокинетика Фармација