Франциско Иреник
Франциско Иреник (, од  „мирољубив“; Етлинген, 1495. — Геминген, 1553) био је историчар и теолог, присталица Мартина Лутера. Похађао је чувену латинску школу у Пфорцхајму, где му је Филип Меланхтон био школски друг од 1508. до 1509. Као патриота и хуманиста, пише о Немачкој у књизи „Објашњење Немачке“ (), која је угледала светлост дана у Хагенауу 1518. У Гемингену је као носилац предикатуре (проповедничка служба) био управник тамошње латинске школе.

Биографија 

Франциско Иреник је рођен као Франц Фриц у Етлингену 1495. Похађао је престижну латинску школу у Пфорцхајму. Филип Меланхтон му је био школски друг. Уписао је 1510. као Франциско Фриц од Етлингена студије слободних вештина на Хајделбершком универзитету. Током 1512. био је тамо бакалавр. Након што је путовао и пребивао у јужнонемачком простору уписао се маја 1516. као Франциско Фриц Етлингенски на Тибингенски универзитет. Као Меланхтон, који је исто тако студирао у Тибингену, прикључио се тамо хуманистичком кругу некарски другови (). Најкасније у јануару 1517. Иреник се вратио у Хајделберг, где је марта 1517. под именом Франциско Иреник градуиран у магистра. Вилибалд Пиркхајмер је са интересовањем пратио рад младог историчара на Објашњењу Немачке 1517. и потпомагао га са својим познавањем историје. Маркгрофска кућа је и материјално потпомогала опсежан рад. Лутерова Хајделбершка расправа априла 1518. којој је Иреник вероватно присуствовао као слушалац, учинила га је убеђеним присталицом реформације.

Коначно је посведочен у Хајделбергу јула 1519. Од октобра 1519. је каноник у Баден-Бадену и свештеник, а од 1522. дворски и путујући проповедник маркгрофа. Пратио је Филипа I до владе државних сталежа () у Еслинген и као реформаторски проповедник иступао овде у августинском манастиру против званичне забране. Папски легат Кампеђо () узалудно је улагао жалбу код надвојводе Фердинанда. Верски едикт маркгрофа Филипа из 1525. дозволио је и свештеницима у маркгрофовији Баден брак. Иреник се још исте године оженио кћерком једног грађанина Еслингена. Тројица синова проистекло је из овог брака. Под заштитом маркгрофа Иреник је беседио 1526. и на Шпајерском сабору. Овог пута је Кампеђов протест код надвојводе имао успеха. Иреник је морао да напусти Шпајер. Пред политичким притиском маркгроф Филип повукао је реформаторске новотарије које је одобрио у Бадену. Од 1530. водио се поново као присталица старе (католичке) цркве.

Марта 1531. Иреник је напустио Баден. Амброзије Бларер и Мартин и Мартин Буцер спречили су да ангажовани лутеран добије у Еслингену слободно пасторско место. На позив Волфа од Гемингена, Иреник је јесени 1531. примио предикатуру при пасторској цркви у Гемингену. У овом месту је посведочен 24. децембра 1531. Током евхаристијског сукоба теолога Иреник је у дебатама у Крајхгауу заступао лутеранско становиште. Као проповедник био је и управник латинске школе у Гемингену основане 1521. Давид Кохаф, који ће се касније звати Давид Хитреј, био је један од његових ђака. Очигледно је да се у теолошким и конфесионалним спорним питањима Иреник касније суздржавао. Тежиште своје делатности видео је у настави у латинској школи, која је под његовим руководством узела замах. Иреник није више напуштао своје пребивалиште у Гемингену. Према натпису на очуваној надгробној плочи умро је 1553.

Литература 
 -{Günther Cordes: Die Quellen der Exegesis Germaniae des Franciscus Irenicus und sein Germanenbegriff. Diss. Tübingen 1966.}-
 -{Günther Cordes: Franciscus Irenicus aus Ettlingen. – Aus dem Leben eines Humanisten und Reformators. In: Alfons Schäfer (Hrsg.): Oberrheinische Studien, Band 3, (1975). стр. 353–371.}-
 -{Anneliese Seeliger-Zeiss: Die Grabplatte des Franciscus Irenicus in Gemmingen. Ein Werk des Steinmetzen Jost Neibeck. In: Ettlinger Hefte, Nr. 29, (1995). стр. 43–46.}-
 -{Gerhard Kiesow: Von Rittern und Predigern. Die Herren von Gemmingen und die Reformation im Kraichgau. verlag regionalkultur, Ubstadt-Weiher. .}-
 -{Gernot Michael Müller, Franz Josef Worstbrock: Irenicus (Fritz, Friedlieb), Franciscus. In: Worstbrock u. a. (Hrsg.): Deutscher Humanismus 1480–1520. Verfasserlexikon. Band 1, Walter de Gruyter, Berlin/New York. , Spalte 1247–1258.}-
 -{Moritz Csáky: Irenicus, Franciscus. In: Neue Deutsche Biographie (NDB). Band 10, Duncker & Humblot.  f.}-
 -{Adalbert Horawitz: Irenicus, Franz. In: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Band 14. Duncker & Humblot, Leipzig (1881). стр. 582 f.}-
 -{Kristina Lohrmann: Irenicus, Franciscus (Friedlieb, Franz). In: Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon (BBKL). Band 2, Bautz, Hamm. }-

Напомене

Спољашње везе 
 Exegesis Historiae Germaniae, Seu Totius Germaniae Descriptio Pulcherrima Et ... Аутор: Franciscus Irenicus,Johann Adam Bernhard
 The Correspondence of Wolfgang Capito: 1524-1531 Аутор: Wolfgang Capito
 From the Greeks to the Greens: Images of the Simple Life аутор(и): Reinhold Grimm, Jost Hermand

Рођени 1495.
Умрли 1553.
Немачки историчари
Немачки теолози
Протестантизам у Немачкој
Франциско Иреник ( , од „ мирољубив “ ; Етлинген , — Геминген,био је историчар и теолог , присталица Мартина Лутера . Похађао је чувену латинску школу у Пфорцхајму , где му је Филип Меланхтон био школски друг од до Као патриота и хуманиста , пише о Немачкој у књизи „ Објашњење Немачке “ ( ) , која је угледала светлост дана у Хагенауу У Гемингену је као носилац предикатуре ( проповедничка служба ) био управник тамошње латинске школе . Биографија Франциско Иреник је рођен као Франц Фриц у Етлингену Похађао је престижну латинску школу у Пфорцхајму . Филип Меланхтон му је био школски друг . Уписао је као Франциско Фриц од Етлингена студије слободних вештина на Хајделбершком универзитету . Током био је тамо бакалавр . Након што је путовао и пребивао у јужнонемачком простору уписао се маја као Франциско Фриц Етлингенски на Тибингенски универзитет . Као Меланхтон , који је исто тако студирао у Тибингену , прикључио се тамо хуманистичком кругу некарски другови ( ) . Најкасније у јануару Иреник се вратио у Хајделберг , где је марта под именом Франциско Иреник градуиран у магистра . Вилибалд Пиркхајмер је са интересовањем пратио рад младог историчара на Објашњењу Немачке и потпомагао га са својим познавањем историје . Маркгрофска кућа је и материјално потпомогала опсежан рад . Лутерова Хајделбершка расправа априла којој је Иреник вероватно присуствовао као слушалац , учинила га је убеђеним присталицом реформације . Коначно је посведочен у Хајделбергу јула Од октобра је каноник у Баден-Бадену и свештеник , а од дворски и путујући проповедник маркгрофа . Пратио је Филипа I до владе државних сталежа ( ) у Еслинген и као реформаторски проповедник иступао овде у августинском манастиру против званичне забране . Папски легат Кампеђо ( ) узалудно је улагао жалбу код надвојводе Фердинанда . Верски едикт маркгрофа Филипа из дозволио је и свештеницима у маркгрофовији Баден брак . Иреник се још исте године оженио кћерком једног грађанина Еслингена . Тројица синова проистекло је из овог брака . Под заштитом маркгрофа Иреник је беседио и на Шпајерском сабору . Овог пута је Кампеђов протест код надвојводе имао успеха . Иреник је морао да напусти Шпајер . Пред политичким притиском маркгроф Филип повукао је реформаторске новотарије које је одобрио у Бадену . Од водио се поново као присталица старе ( католичке ) цркве . Марта Иреник је напустио Баден . Амброзије Бларер и Мартин и Мартин Буцер спречили су да ангажовани лутеран добије у Еслингену слободно пасторско место . На позив Волфа од Гемингена , Иреник је јесени примио предикатуру при пасторској цркви у Гемингену . У овом месту је посведочен децембра Током евхаристијског сукоба теолога Иреник је у дебатама у Крајхгауу заступао лутеранско становиште . Као проповедник био је и управник латинске школе у Гемингену основане Давид Кохаф , који ће се касније звати Давид Хитреј , био је један од његових ђака . Очигледно је да се у теолошким и конфесионалним спорним питањима Иреник касније суздржавао . Тежиште своје делатности видео је у настави у латинској школи , која је под његовим руководством узела замах . Иреник није више напуштао своје пребивалиште у Гемингену . Према натпису на очуваној надгробној плочи умро је Литература -{ Günther Cordes : Die Quellen der Exegesis Germaniae des Franciscus Irenicus und sein Germanenbegriff . Diss . Tübingen }- -{ Günther Cordes : Franciscus Irenicus aus Ettlingen. – Aus dem Leben eines Humanisten und Reformators . In : Alfons Schäfer ( Hrsg . ) : Oberrheinische Studien , Band стр.371. }- -{ Anneliese Seeliger-Zeiss : Die Grabplatte des Franciscus Irenicus in Gemmingen . Ein Werk des Steinmetzen Jost Neibeck . In : Ettlinger Hefte , Nr. стр.46. }- -{ Gerhard Kiesow : Von Rittern und Predigern . Die Herren von Gemmingen und die Reformation im Kraichgau. verlag regionalkultur , Ubstadt-Weiher . \ . }- -{ Gernot Michael Müller , Franz Josef Worstbrock : Irenicus ( Fritz , Friedlieb ) , Franciscus . In : Worstbrock u. a . ( Hrsg . ) : Deutscher Humanismus1520. Verfasserlexikon . Band Walter de Gruyter , Berlin / New York . , Spalte1258. }- -{ Moritz Csáky : Irenicus , Franciscus . In : Neue Deutsche Biographie ( NDB ) . Band Duncker & Humblot. f . }- -{ Adalbert Horawitz : Irenicus , Franz . In : Allgemeine Deutsche Biographie ( ADB ) . Band Duncker & Humblot , Leipzig стр.f . }- -{ Kristina Lohrmann : Irenicus , Franciscus ( Friedlieb , Franz ) . In : Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon ( BBKL ) . Band Bautz , Hamm . }- Напомене Спољашње везе Exegesis Historiae Germaniae , Seu Totius Germaniae Descriptio Pulcherrima Et \ ... Аутор : Franciscus Irenicus , Johann Adam Bernhard The Correspondence of Wolfgang Capito:Аутор : Wolfgang Capito From the Greeks to the Greens : Images of the Simple Life аутор( и ) : Reinhold Grimm , Jost Hermand Рођени Умрли Немачки историчари Немачки теолози Протестантизам у Немачкој