Dunit
Dunit, je poznat kao Eksploziv D ili sistematski kao Amonijum pikrat, smatra se sigurnim eksplozivom, jer zahteva značajno električno pražnjenje da bi detonirao i bezbedniji je od pikrinske kiseline.

Razvio ga je major američke vojske Beverli V. Dan 1906.  koji je kasnije služio kao glavni inspektor Biroa za transport eksploziva.  Amonijum pikrat je so nastala reakcijom pikrinske kiseline i amonijaka. Hemijski je povezan sa stabilnijim eksplozivnim trinitrotoluenom (TNT).

Dunit je takođe i organsko jedinjenje, koje sadrži 6 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 246,134 -{Da}-.

Istorija 

Bio je to prvi eksploziv upotrebljen u operaciji vazdušnog bombardovanja u vojnoj istoriji, koji su izveli italijanski piloti u Libiji 1911.  U velikoj meri ga je koristila mornarica Sjedinjenih Država tokom Prvog svetskog rata. 

Iako se Dunit generalno smatrao neosetljivom supstancom, do 1911. godine vojska Sjedinjenih Država je napustila njegovu upotrebu u korist drugih alternativa.  Mornarica ga je, međutim, koristila u oklopnim artiljerijskim granatama i projektilima, kao i u obalskoj odbrani. Obično ne detoniraju pri udaru oklopnom granatom. Nasuprot tome, granata može da probije oklop, nakon čega se punjenje detonira vremenskim upaljačom. Ovo je bio nedostatak od kojeg su patili prvi oklopni projektili, punjenje je detoniralo pri udaru, a oklop je rasipao energiju izvan sebe.

Godine 2008. skrovišta odbačenog Dunita na udaljenim lokacijama pogrešno su zahvaćena zarđalim stenama u Cape Porcupine, Njufaundlendu i Labradoru, Kanada. 

Dunit se može koristiti kao prekursor visoko stabilnog eksploziva TATB (1,3,5-triamino-2,4,6-trinitrobenzen), tako što se prvo dehidrira da bi se formirao piramid (vezivanje amonijaka kao aminske grupe umesto jona), a zatim ga dalje aminira.

Proizvodnja 

Dunit je lako napraviti kao na primer ako uzmemo jedan gram pikrinske kiseline koja se stavi u staklenu posudu i rastvori u 100 ml amonijaka i zagreje na približno  i pustite da višak amonijaka ispari. Dobijeni rastvor se osuši, a preostali kristali su kristali amonijum pikrata.

Sastav 

Pravljenje pirotehničke smeše:

 72,5% amonijum nitrata i 27,5% amonijum pikrata (mešavina JM Czelcovija iz kasnog 19. veka)
 57% kalijum nitrata i 43% amonijum pikrata (pikrinski prah)
 55% amonijum pikrata, 25% kalijum pikrata i 20% amonijum dihromata (zlatni prah ili zlatna prašina)

Sinteza 

Dobija se dejstvom pikrinske kiseline na rastvore amonijum hidroksida prema sledećoj reakciji:

 C6H3N3O7 + NH4OH -> C6H6N4O7 + H2O

Prednost amonijum pikrata je u tome što je manje korozivan od pikrinske kiseline prema metalnim omotačima u kojima se nalazi.

Osobine

Karakteristike

Vidi još 

 Pikrinska kiselina
 Kalijum pikrat

Reference

Literatura

Dodatna literatura 

 J. Köhler, R. Meyer, A. Homburg: Explosivstoffe. 10., vollst. überarb. Auflage. Wiley-VCH, Weinheim 2008, ISBN 978-3-527-32009-7, S. 20.

Spoljašnje veze 

 

Феноли 
Нитробензени
Амонијум једињења
Експлозиви
TNT
Dunit , je poznat kao Eksploziv D ili sistematski kao Amonijum pikrat , smatra se sigurnim eksplozivom , jer zahteva značajno električno pražnjenje da bi detonirao i bezbedniji je od pikrinske kiseline . Razvio ga je major američke vojske Beverli V . Dan koji je kasnije služio kao glavni inspektor Biroa za transport eksploziva . Amonijum pikrat je so nastala reakcijom pikrinske kiseline i amonijaka . Hemijski je povezan sa stabilnijim eksplozivnim trinitrotoluenom ( TNT ) . Dunit je takođe i organsko jedinjenje , koje sadržiatoma ugljenika i ima molekulsku masu od134 -{ Da }- . Istorija Bio je to prvi eksploziv upotrebljen u operaciji vazdušnog bombardovanja u vojnoj istoriji , koji su izveli italijanski piloti u Libiji U velikoj meri ga je koristila mornarica Sjedinjenih Država tokom Prvog svetskog rata . Iako se Dunit generalno smatrao neosetljivom supstancom , do godine vojska Sjedinjenih Država je napustila njegovu upotrebu u korist drugih alternativa . Mornarica ga je , međutim , koristila u oklopnim artiljerijskim granatama i projektilima , kao i u obalskoj odbrani . Obično ne detoniraju pri udaru oklopnom granatom . Nasuprot tome , granata može da probije oklop , nakon čega se punjenje detonira vremenskim upaljačom . Ovo je bio nedostatak od kojeg su patili prvi oklopni projektili , punjenje je detoniralo pri udaru , a oklop je rasipao energiju izvan sebe . Godine skrovišta odbačenog Dunita na udaljenim lokacijama pogrešno su zahvaćena zarđalim stenama u Cape Porcupine , Njufaundlendu i Labradoru , Kanada . Dunit se može koristiti kao prekursor visoko stabilnog eksploziva TATB3,5-triamino-2,4,6-trinitrobenzen ) , tako što se prvo dehidrira da bi se formirao piramid ( vezivanje amonijaka kao aminske grupe umesto jona ) , a zatim ga dalje aminira . Proizvodnja Dunit je lako napraviti kao na primer ako uzmemo jedan gram pikrinske kiseline koja se stavi u staklenu posudu i rastvori uml amonijaka i zagreje na približno i pustite da višak amonijaka ispari . Dobijeni rastvor se osuši , a preostali kristali su kristali amonijum pikrata . Sastav Pravljenje pirotehničke smeše : 5% amonijum nitrata i5% amonijum pikrata ( mešavina JM Czelcovija iz kasnog veka ) kalijum nitrata i amonijum pikrata ( pikrinski prah ) amonijum pikrata , kalijum pikrata i amonijum dihromata ( zlatni prah ili zlatna prašina ) Sinteza Dobija se dejstvom pikrinske kiseline na rastvore amonijum hidroksida prema sledećoj reakciji : C6H3N3O7 + NH4OH -> C6H6N4O7 + H2O Prednost amonijum pikrata je u tome što je manje korozivan od pikrinske kiseline prema metalnim omotačima u kojima se nalazi . Osobine Karakteristike Vidi još Pikrinska kiselina Kalijum pikrat Reference Literatura Dodatna literatura J . Köhler , R . Meyer , A . Homburg : Explosivstoffe . , vollst. überarb . Auflage. Wiley-VCH , Weinheim ISBN527-32009-7 , S . Spoljašnje veze Феноли Нитробензени Амонијум једињења Експлозиви TNT