Радич Петровић
Радич Петровић (Сиоковац код Јагодине, 1738 — 1816) био је војвода из Првог српског устанка и судија београдског магистрата.

Рођење и учешће у Кочиној крајини 
Рођен је између 1738. и 1740. године у селу Сиоковцу, јагодинска нахија. Познато је да су због турског зулума, и на позив аустријске владе, многи Срби пребегли и населили пограничну област, припремајући се за рат. Радич је, међу првима из јагодинске нахије, ступио у војно-пограничну службу, и са породицом се преселио у село Јаково у Срему. Заједно са попом Николом Радомировићем под руководством аустријског мајора Лидерскрона, преобучен у турско одело, кренуо је у извиђачку мисију кроз Србију, где су првих дана пролећа 1783. године обишли Остружницу, Крагујевац, Јагодину, Ћуприју, Параћин, Ражањ, Алексинац, Ниш, Гургусовац, Видин, Неготин, Кладово, Пожаревац, Смедерево, поново Ћуприју и дошли до Београда.

Новембра 1787. године Радич је, као четовођа са 200 фрајкора, успео да из Земуна, са дунавске стране, пређе у Београд и отвори београдску капију. По уласку у Београд, чекајући аустријске лађе које су због невремена и густе магле отишле низ Дунав, једва је извукао живу главу. За овако велики и успешан подухват добио је чин фрајкорског капетана.

Аустријски цар Леополд II је Радича Петровића за учешће у аустријско-турском рату, одликовао витешком повељом коју му је доделио 1792. године. Као одличан ратник-фрајкор, ратовао је са аустријском војском против Француза и упознао се са начином ратовања француских генерала и Аустријанаца. Ово богато искуство преносио је својим сународницима Србима, учећи их најсавременијим начинима ратовања. Капетан фрајкорске чете Радич Петровић је међу првим регрутима примио Кочу и његовог брата Петра Анђелковића, као и Станка Арамбашића, Јована Новаковића и доста касније Карађорђа. За време Кочине крајине, Карађорђе је увек био уз Радича, кога је сматрао својим поочимом. Био је његов помоћник и велики пријатељ.

Учешће у Првом српском устанку 
По избијању Првог српског устанка, 1804. године, Радич се враћа у Србију. Током трајања устанка истиче се храброшћу и војним вештинама, нарочито приликом освајања Карановца (данашњег Краљева) 1805. године. Карађорђе га након тога поставља за војводу. Као командант пожешко-карановачки добио је задатак почетком 1806. године да крене уз Ибар ка Рашкој и Новом Пазару. Заједно са Танаском Рајићем и одредом Шумадинаца продро је Ибром све до манастира Студенице. Јелечку нахију позвао је писмом од 9. фебруара 1806. година на устанак, а за кратко време је подигао и села по Пазарској нахији, по Горњем Ибру, по Јошаници и по Подгорју. Фебруара 1806. године потписује се и као командант Пазарске нахије. Почетком 1806. године успоставио је комуникацију устаничких снага са Црном Гором. Марта 1806. године доживео је пораз на реци Дежеви од војске Сулејман-паше Скопљака. Априла 1806. године поражен је у боју на Будићама. У том боју погинуо је и Радичев барјактар, под којим је била подгорска нахија, Ђура Бранчанин. Приликом освајања Београда, 1806. године, као добар зналац фортификације, постављајући шанац, тешко је рањен и због тога остао погурен целог живота. Након опоравка остаје у Београду, а 1808. године постаје судија у Београдском магистрату, где је био и једно време заповедник војске. Наредне године на лето учествује у утврђивању и одбрани Ћуприје. По слому устанка, 1813. године, настанио се у Срему и живео у веома скромним условима.

Учешће у Другом српском устанку 
Радич Петровић, велики родољуб и јунак, физички јак и стасит човек, изузетне храбрости, више пута рањаван у бојевима, на себи је носио око 30 бојних рана. Женио се три пута. Из првог брака имао је два сина, а из трећег кћер.

Након избијања Другог српског устанка, Радич Петровић се 1816. године враћа у Србију. Кнезу Милошу се то није свидело, јер је добро знао за његово велико пријатељство са Карађорђем и плашио се могуће побуне. Живео је једно време код Петра Николајевића Молера али је током обрачуна књаза Милоша са Молером био ухваћен и погубљен од стране Турака прве суботе после Ђурђевдана 1816. године. У тренутку смрти имао је око осамдесет година.

Извори

Литература 

 

 Д. Пантелић: Кочина крајина, Београд 1930; 
 Радмило Стефановић: Кочина крајина, Београд: Просвета, 1956 
 Познате личности Јагодине — Радич Петровић

Рођени 1738.
Умрли 1816.
Јагодинци
Кочина крајина
Учесници Првог српског устанка
Радич Петровић ( Сиоковац код Јагодине,—био је војвода из Првог српског устанка и судија београдског магистрата . Рођење и учешће у Кочиној крајини Рођен је између и године у селу Сиоковцу , јагодинска нахија . Познато је да су због турског зулума , и на позив аустријске владе , многи Срби пребегли и населили пограничну област , припремајући се за рат . Радич је , међу првима из јагодинске нахије , ступио у војно-пограничну службу , и са породицом се преселио у село Јаково у Срему . Заједно са попом Николом Радомировићем под руководством аустријског мајора Лидерскрона , преобучен у турско одело , кренуо је у извиђачку мисију кроз Србију , где су првих дана пролећа године обишли Остружницу , Крагујевац , Јагодину , Ћуприју , Параћин , Ражањ , Алексинац , Ниш , Гургусовац , Видин , Неготин , Кладово , Пожаревац , Смедерево , поново Ћуприју и дошли до Београда . Новембра године Радич је , као четовођа сафрајкора , успео да из Земуна , са дунавске стране , пређе у Београд и отвори београдску капију . По уласку у Београд , чекајући аустријске лађе које су због невремена и густе магле отишле низ Дунав , једва је извукао живу главу . За овако велики и успешан подухват добио је чин фрајкорског капетана . Аустријски цар Леополд II је Радича Петровића за учешће у аустријско-турском рату , одликовао витешком повељом коју му је доделио године . Као одличан ратник-фрајкор , ратовао је са аустријском војском против Француза и упознао се са начином ратовања француских генерала и Аустријанаца . Ово богато искуство преносио је својим сународницима Србима , учећи их најсавременијим начинима ратовања . Капетан фрајкорске чете Радич Петровић је међу првим регрутима примио Кочу и његовог брата Петра Анђелковића , као и Станка Арамбашића , Јована Новаковића и доста касније Карађорђа . За време Кочине крајине , Карађорђе је увек био уз Радича , кога је сматрао својим поочимом . Био је његов помоћник и велики пријатељ . Учешће у Првом српском устанку По избијању Првог српског устанка , године , Радич се враћа у Србију . Током трајања устанка истиче се храброшћу и војним вештинама , нарочито приликом освајања Карановца ( данашњег Краљева ) године . Карађорђе га након тога поставља за војводу . Као командант пожешко-карановачки добио је задатак почетком године да крене уз Ибар ка Рашкој и Новом Пазару . Заједно са Танаском Рајићем и одредом Шумадинаца продро је Ибром све до манастира Студенице . Јелечку нахију позвао је писмом од фебруара година на устанак , а за кратко време је подигао и села по Пазарској нахији , по Горњем Ибру , по Јошаници и по Подгорју . Фебруара године потписује се и као командант Пазарске нахије . Почетком године успоставио је комуникацију устаничких снага са Црном Гором . Марта године доживео је пораз на реци Дежеви од војске Сулејман-паше Скопљака . Априла године поражен је у боју на Будићама . У том боју погинуо је и Радичев барјактар , под којим је била подгорска нахија , Ђура Бранчанин . Приликом освајања Београда , године , као добар зналац фортификације , постављајући шанац , тешко је рањен и због тога остао погурен целог живота . Након опоравка остаје у Београду , а године постаје судија у Београдском магистрату , где је био и једно време заповедник војске . Наредне године на лето учествује у утврђивању и одбрани Ћуприје . По слому устанка , године , настанио се у Срему и живео у веома скромним условима . Учешће у Другом српском устанку Радич Петровић , велики родољуб и јунак , физички јак и стасит човек , изузетне храбрости , више пута рањаван у бојевима , на себи је носио окобојних рана . Женио се три пута . Из првог брака имао је два сина , а из трећег кћер . Након избијања Другог српског устанка , Радич Петровић се године враћа у Србију . Кнезу Милошу се то није свидело , јер је добро знао за његово велико пријатељство са Карађорђем и плашио се могуће побуне . Живео је једно време код Петра Николајевића Молера али је током обрачуна књаза Милоша са Молером био ухваћен и погубљен од стране Турака прве суботе после Ђурђевдана године . У тренутку смрти имао је око осамдесет година . Извори Литература Д . Пантелић : Кочина крајина , Београд Радмило Стефановић : Кочина крајина , Београд : Просвета , Познате личности Јагодине — Радич Петровић Рођени Умрли Јагодинци Кочина крајина Учесници Првог српског устанка