Радомир Вујовић
Радомир Вујовић (Пожаревац, 8. септембар 1895 – Москва, 1938) је био публициста, револуционар и политичар.

Биографија 
Рођен је 8. септембра 1895. године у Пожаревцу. Отац Димитрије био је ковач, а мајка Ангелина домаћица. Основну школу и гимназију завршио је у Пожаревцу. Почетком Првог светског рата био је у ђачком батаљону у Скопљу, али је због болести ослобођен и остатак рата провео је као апотекарски помоћник у немачкој војној болници у Смедереву. У то време је под његовим утицајем и најмлађи брат Гргур постао је привржен идејама социјализма.

По завршетку рата наставио је студије на медицинском факултету у Паризу (1919–1920) и Бечу (1921–1924), али их није завршио. Током студија 1923. оженио се Елизабетом-Лизом Арвал, мађарском Јеврејком која је учествовала у стварању Мађарске Совјетске Републике 1919. године. Са њом је имао сина Владимира.

Функционер Коминтерне постао је још у Паризу где је радио у француском савезу социјалистичке омладине. У Беч је дошао септембра 1921. и до августа 1924. радио на задатку Извршног комитета комунистичке инернационале Москве, као секретар Балканског секретаријата Коминтерне младих, са прекидом у 1923. када је био ухапшен у Југославији.

Учествовао је 1925. у раду Коминтерне у Москви и био кооптиран за члана Централног комитета КПЈ. На Трећем конгресу КПЈ 1926. био је изабран за члана ЦК КПЈ, а потом за члана Политбироа као организациони секретар КПЈ. Почетком 1927. године, путовао је по земљи (Загреб, Љубљана, Ниш, Нови Сад) и радио на спровођењу закључака пленума ЦК. Као организациони секретар КПЈ, борио се против групашења и фракционаштва.

Био је ухапшен јула 1927. године. На робији је провео пет година, најпре у сремскомитровачкој казниони (1927–1930), а потом у мариборској (1930–1932). По изласку са робије кратко се задржао у Пожаревцу и већ 1933. отишао је на кратко у Беч, а потом у Москву, где је по одлуци ЦК КПЈ био именован за вршилац дужностивршиоца дужности представника КПЈ у Извршном комитету Коминтерне.

У Стаљиновим чисткама најпре су му била ухапшена браћа Војислав и Гргур (1901–1937), а 1938. ухапшен је и он под оптужбом да је припадао „троцкистичко-зиновјевској групи“. Исте је године страдао у Лефторовки, Москва.

Одлуком Војног колегијума Врховног суда Совјетског Савеза рехабилитован је 10. јуна 1958, а брат Гргур годину дана касније.

Као новинар сарадник радио је у „Радничким новинама“, у редакцији француског омладинског листа „Л'авангард“, илегалног листа СКОЈ-а „Млади бољшевик“ чији је био оснивач, листовима „Л'иманите“, „Борби“ и у „Новој Европи“. На робији је превео Енгелсов „Анти-Диринг“.

Поред српског језика говорио је добро немачки, руски и француски, а читао словеначки, бугарски, енглески и италијански. Користио је псеудоним Франц Лихт.

Литература 
 Српски биографски речник (књига друга). „Матица српска“, Нови Сад 2006. година.

Спољашње везе 
 Револуционар („Политика”, 12. октобар 2019)

Рођени 1895.
Умрли 1938.
Политичари из Пожаревца
Српски публицисти
Комунисти Србије
Совјетски комунисти
Личности радничког покрета Југославије
Чланови ЦК КПЈ/СКЈ
Политички затвореници (комунисти)
Југословени жртве Велике чистке‎
Радомир Вујовић ( Пожаревац , септембар– Москва,је био публициста , револуционар и политичар . Биографија Рођен је септембра године у Пожаревцу . Отац Димитрије био је ковач , а мајка Ангелина домаћица . Основну школу и гимназију завршио је у Пожаревцу . Почетком Првог светског рата био је у ђачком батаљону у Скопљу , али је због болести ослобођен и остатак рата провео је као апотекарски помоћник у немачкој војној болници у Смедереву . У то време је под његовим утицајем и најмлађи брат Гргур постао је привржен идејама социјализма . По завршетку рата наставио је студије на медицинском факултету у Паризу1920 ) и Бечу1924 ) , али их није завршио . Током студија оженио се Елизабетом-Лизом Арвал , мађарском Јеврејком која је учествовала у стварању Мађарске Совјетске Републике године . Са њом је имао сина Владимира . Функционер Коминтерне постао је још у Паризу где је радио у француском савезу социјалистичке омладине . У Беч је дошао септембра и до августа радио на задатку Извршног комитета комунистичке инернационале Москве , као секретар Балканског секретаријата Коминтерне младих , са прекидом у када је био ухапшен у Југославији . Учествовао је у раду Коминтерне у Москви и био кооптиран за члана Централног комитета КПЈ . На Трећем конгресу КПЈ био је изабран за члана ЦК КПЈ , а потом за члана Политбироа као организациони секретар КПЈ . Почетком године , путовао је по земљи ( Загреб , Љубљана , Ниш , Нови Сад ) и радио на спровођењу закључака пленума ЦК . Као организациони секретар КПЈ , борио се против групашења и фракционаштва . Био је ухапшен јула године . На робији је провео пет година , најпре у сремскомитровачкој казниони1930 ) , а потом у мариборској1932 ) . По изласку са робије кратко се задржао у Пожаревцу и већ отишао је на кратко у Беч , а потом у Москву , где је по одлуци ЦК КПЈ био именован за вршилац дужностивршиоца дужности представника КПЈ у Извршном комитету Коминтерне . У Стаљиновим чисткама најпре су му била ухапшена браћа Војислав и Гргур1937 ) , а ухапшен је и он под оптужбом да је припадао „ троцкистичко-зиновјевској групи “ . Исте је године страдао у Лефторовки , Москва . Одлуком Војног колегијума Врховног суда Совјетског Савеза рехабилитован је јуна а брат Гргур годину дана касније . Као новинар сарадник радио је у „ Радничким новинама “ , у редакцији француског омладинског листа „ Л' авангард “ , илегалног листа СКОЈ-а „ Млади бољшевик “ чији је био оснивач , листовима „ Л' иманите “ , „ Борби “ и у „ Новој Европи “ . На робији је превео Енгелсов „ Анти-Диринг “ . Поред српског језика говорио је добро немачки , руски и француски , а читао словеначки , бугарски , енглески и италијански . Користио је псеудоним Франц Лихт . Литература Српски биографски речник ( књига друга ) . „ Матица српска “ , Нови Сад година . Спољашње везе Револуционар ( „ Политика ” , октобар 2019 ) Рођени Умрли Политичари из Пожаревца Српски публицисти Комунисти Србије Совјетски комунисти Личности радничког покрета Југославије Чланови ЦК КПЈ / СКЈ Политички затвореници ( комунисти ) Југословени жртве Велике чистке‎