Сојуз (летелица)
{| class="wikitable infobox" style="margin: 0.5em 0 0.5em 1em; width: 22em;"
|-
|+ Сојуз
|-
! colspan="2" style="background: white;" | 
|-
! colspan="2" | Опште информације
|-
| Произвођач: || Корољов
|-
| Земља порекла:  || Совјетски Савез
|-
| Примена:  || Преноси космонауте до МСС, оригинално намењен за пут до Месеца
|-
| Орбитални режим:  || Ниска Земљина Орбита, оригинално циркумлунарни лет
|-
| Животни век:  || 6 месеци спојен на МСС
|-
| Статус:  || У производњи
|-
| Генерације:  || Сојуз (1 до 11, 1967 до 1971), Сојуз 7К-Т (12 до 40, 1973 до 1981), Сојуз Т (1976 до 1986, транспортна верзија са соларним панелима), Сојуз-ТМ (1986 до 2003), Сојуз ТМА (2003 до 2012), Сојуз ТМА-М (2010 до 2016), Сојуз МС (2016, тренутно у операцији)
|-
| ''Прво лансирање:  || Сојуз 1, 1967 (неуспешно, падобран се није отворио, Владимир Комаров је погинуо)
|}Сојуз (на руском Союз, у преводу „савез”) серија је летелица из Совјетског Савеза, и касније Русије, коју је пројектовао пројектни биро РКК Енергија Сергеја Корољова као одговор на амерички програм Аполо. Конструисана је средином 1960-их година. Првотно је Сојуз био намијењен за лет до Месеца, али након неуспеха ракете Н-1 одустало се од тог подухвата. Први лет Сојуза догодио се 28. новембра 1966. године, а први лет с људском посадом 23. априла 1967. године.

Летелица Сојуз одиграла је важну улогу у истраживању свемира. Коришћена је за многобројне експерименте и путовање до свемирских станица Саљут, Мир и данас Међународне свемирске станице. Летелица Сојуз се користи и дан данас, и тренутно је најкоришћенија руска летелица икада, такође и најсигурнија свемирска летелица. Сојуз се лансира на истоименој ракети (која је заснована на ракети Р-7) са космодрома Бајконур у Казакхстану.

 Дизајн 

Дизајн Сојуза је једноставан и веома успешан, те се незнатно мењао у протеклих 40 година употребе. Летелица се састоји од:
 сферног орбиталног модула
 аеродинамичне капсуле за повратак на Земљу
 цилиндричног сервисног модула са соларним панелама

Космонаути бораве у капсули и орбиталном модулу. Орбитални модул служи као декомпресијска комора за прелаз из једног свемирског брода у други. Такође служи као простор за обављање различитих експеримената, те за одмор посаде. Свемирски брод Сојуз има 9 m³ простора, а маса капсуле за повратак на Земљу је око 3 t. Сојуз поседује аутоматски систем за пристајање. Летелицом може управљати посада или земаљска контрола.

 Варијанте 

Кроз године летелица Сојуз је доживела низ модификације. Стога постоје различите верзије, предлози и пројекти

 Спецификације 

 Сојуз 7К-ОК (1966—1971) 

Летелице Сојуз 1 до Сојуз 11 припадале су првој генерацији. Могле су понети трочлану посаду без свемирских одела. Ова верзија Сојуза имала је за производњу електричне енергије соларне панеле облика крила, те аутоматски навигацијски систем Игла. Уређаји за спајање на свемирским бродовима Сојуз 1 до укључиво Сојуз 8 нису имали тунел за пролаз чланова посаде из једног свемирског брода у други већ се трансфер посада одвијао свемирском шетњом кроз отворени свемир (Сојуз 4 - Сојуз 5).

 Сојуз 7К-Л1 (1967—1970) 

Ова верзија свемирског брода Сојуз позната је под именом Зонд (4 до 8). Зонд је пројектован за лет око Месеца с људском посадом. За разлику од осталих свемирских бродова типа Сојуз свемирски бродови Зонд лансирани су руском четвероступањском ракетом Протон. С обзиром да је тадашња ракета носач Протон била способна да до Месеца допреми летелицу масе до највише 5.700 kg свемирски бродови Зонд нису имали орбитални одсек. Свемирски бродови Зонд 4 до 8 нису лансирани с људском посадом, јер би у већини случајева различити кварови приликом повратка на Земљу били смртоносни за посаду. Само је Зонд 7 у целости био успешан лет који би посаду сигурно довео назад на Земљу. Сврха употребе свемирских бродова Зонд је био политички престиж којим се намеравало да се преузме део славе Сједињених Америчких Држава у летовима с људском посадом око Земљиног природног сателита Месеца. Свемирски брод Зонд 4 је прва свемирска летелица која је при повратку на Земљу остварила контролисани успешан „поновни улаз с двоструким прескакањем”. Ову методу смањења брзине капсуле при повратку на Земљу користили су касније и северноамерички свемирски бродови Аполо.

 Сојуз 7К-Л3 

Ова варијанта Сојуза била је наменски дизајнирана за лет око Месеца. Позната је и под именом Месечев орбитални брод. Летелица је требало да послужи као прикључак за ландер на Месец.

 Сојуз 7К-ОКС (1971.) 

Верзија 7К-ОКС била је дизајнирана за лет до свемирских станица и имала је док за спајање с другим летелицама.

 Сојуз 7К-Т (1973. - 1981.) 

Друга генерација Сојуза користила се на летовима од Сојуз 12 до Сојуз 45. Користила је навигацијски систем Игла, није имала соларне панеле већ батерије и посада је смањена на два члана, због чега су могли носити свемирска одела. Због изостанка соларних панела, летелица је имала раздобље аутономије од два дана.

 Сојуз-Т (1976. - 1986.) 

Пројект Аполо-Сојуз служио је као полигон за многе нове технологије из којих је настала трећа генерација Сојуза. Сојуз Т користио је соларне панеле што је омогућило дуже мисије, редизајнирани навигацијски систем Игла и нови систем потисника. Могао је носити трочлану посаду у оделима.

Сојуз АСТП је била верзија Сојуза за употребу у Аполо-Сојуз пројекту. Сојуз АСТП имао је неколико прилагођавања која је захтевала НАСА ради повећања сигурности, користио је побољшане соларне панеле ради веће аутономије, нови универзални систем за спајање и смањени притисак атмосфере на 69 -{kPa}-. Задњи лет ове верзије летелице је био лет Сојуза 22.

 Сојуз-ТМ (1976. - 2003.) 

Сојуз-ТМ је четврта генерација Сојуза. Кориштена је за превоз до свемирских станица Саљут, Мир и -{ISS}-. Побољшани су системи за пристајање, за комуникацију, системи у случају нужде, падобрани и мотори за слетање. Нови систем за аутоматско спајање „Курс” омогућио је потпуно независно маневрисање летелице у близини свемирских станица.

 Сојуз-ТМА (од 2003.) 

Тренутно се за летове користи летелица Сојуз-ТМА. Ова летелица поседује низ побољшања ради испуњавања сигурносних захтева НАСА-е, који укључују могућност транспорта виших и тежих астронаута и нови падобрански систем. Сојуз-ТМА је уједно и прва „потрошна” летелица која користи „стаклену пилотску кабину”. Споља је Сојуз-ТМА идентичан Сојузу-ТМ.

 Сојуз-ТМА-М (од 2010.) 

Сојуз ТМА-М је задња верзија летелице Сојуз. У овој верзији смањена је маса летелице за 70 -{kg}- заменом навигацијског рачунара Аргон''' с новим, потпуно дигиталним рачунаром. Тиме је уједно и значајно смањена потрошња електричне енергије. И сама структура летелице је измењена па се уместо легура магнезијума користи алуминијум, што олакшава производни процес.

Сродне летелице 

Беспилотна летелица Прогрес настала је на основи летелице Сојуз и служи за снабдевање свемирских станица.

Дизајн кинеске летелице с посадом Шензоу је инспирисан Сојузом.

Смртни случајеви 
Сојуз је имао само два смртна случаја, Сојуз 1 и Сојуз 11.

Сојуз 1 
Сојуз 1 је била прва мисија и први лет Сојуза. У њему је погинуо Владимир Комаров, пријатељ Јурија Гагарина. Проблеми су се јавили одмах када је летелица ушла у орбиту око Земље. Соларни панел се није отворио, и летелица је почела да се прегрева. Мисија је отказана и Владимир је ручно оријентисао летелицу за поновни улазак у атмосферу. Погинуо је када се падобран заглавио у туби (наводно јер је био превелики за тубу) и летелица је ударила у земљу и дезинтегрисала се.

Сојуз 11 
Сојуз 11 је била прва мисија на свемирску станицу Саљут 1. Након одвајања од станице, вентил је отворен и атмосфера из летелице је исцурела. Космонаути Георгиј Добровољски, Владислав Волков и Виктор Патсајев су пронађени мртви, а узрок смрти је гушење.

Референце

Спољашње везе 

 Сојуз - предвиђање и планирање путање и пристајање на МСС (ЕСА свемирска агенција - Званични јутјуб канал) 
 Сојуз - одвајање од МСС - а и повратак посаде на Земљу (ЕСА свемирска агенција - Званични јутјуб канал) 
 -{News page  from the Energia (corporation) which launches the Soyuz spacecraft}-
 -{Soyuz at the Encyclopedia Astronautica}-
 -{Soyuz TMA spacecraft details  at NASA.gov}-
 
 
 -{Journey to ISS by the European Space Agency, a series of videos about Soyuz launch, docking and reentry}-
 

Свемирске летелице
Совјетски свемирски програм
Руски свемирски програм
{ | class=" wikitable infobox " style=" margin:5em0.5emm ; width:m ; " |- |+ Сојуз |- ! colspan=" 2 " style=" background : white ; " | |- ! colspan=" 2 " | Опште информације |- | Произвођач : || Корољов |- | Земља порекла : || Совјетски Савез |- | Примена : || Преноси космонауте до МСС , оригинално намењен за пут до Месеца |- | Орбитални режим : || Ниска Земљина Орбита , оригинално циркумлунарни лет |- | Животни век : ||месеци спојен на МСС |- | Статус : || У производњи |- | Генерације : || Сојуздодо Сојуз-Тдодо Сојуз Тдо транспортна верзија са соларним панелима ) , Сојуз-ТМдо Сојуз ТМАдо Сојуз ТМА-Мдо Сојуз МС тренутно у операцији ) |- | '' Прво лансирање : || Сојуз( неуспешно , падобран се није отворио , Владимир Комаров је погинуо ) | } Сојуз ( на руском Союз , у преводу „ савез ” ) серија је летелица из Совјетског Савеза , и касније Русије , коју је пројектовао пројектни биро РКК Енергија Сергеја Корољова као одговор на амерички програм Аполо . Конструисана је срединомих година . Првотно је Сојуз био намијењен за лет до Месеца , али након неуспеха ракете Н-1 одустало се од тог подухвата . Први лет Сојуза догодио се новембра године , а први лет с људском посадом априла године . Летелица Сојуз одиграла је важну улогу у истраживању свемира . Коришћена је за многобројне експерименте и путовање до свемирских станица Саљут , Мир и данас Међународне свемирске станице . Летелица Сојуз се користи и дан данас , и тренутно је најкоришћенија руска летелица икада , такође и најсигурнија свемирска летелица . Сојуз се лансира на истоименој ракети ( која је заснована на ракети Р-7 ) са космодрома Бајконур у Казакхстану . Дизајн Дизајн Сојуза је једноставан и веома успешан , те се незнатно мењао у протеклихгодина употребе . Летелица се састоји од : сферног орбиталног модула аеродинамичне капсуле за повратак на Земљу цилиндричног сервисног модула са соларним панелама Космонаути бораве у капсули и орбиталном модулу . Орбитални модул служи као декомпресијска комора за прелаз из једног свемирског брода у други . Такође служи као простор за обављање различитих експеримената , те за одмор посаде . Свемирски брод Сојуз имаm³ простора , а маса капсуле за повратак на Земљу је окоt . Сојуз поседује аутоматски систем за пристајање . Летелицом може управљати посада или земаљска контрола . Варијанте Кроз године летелица Сојуз је доживела низ модификације . Стога постоје различите верзије , предлози и пројекти Спецификације Сојуз-ОК1971 ) Летелице Сојуздо Сојузприпадале су првој генерацији . Могле су понети трочлану посаду без свемирских одела . Ова верзија Сојуза имала је за производњу електричне енергије соларне панеле облика крила , те аутоматски навигацијски систем Игла . Уређаји за спајање на свемирским бродовима Сојуздо укључиво Сојузнису имали тунел за пролаз чланова посаде из једног свемирског брода у други већ се трансфер посада одвијао свемирском шетњом кроз отворени свемир ( Сојуз- Сојуз Сојуз-Л11970 ) Ова верзија свемирског брода Сојуз позната је под именом Зонддо Зонд је пројектован за лет око Месеца с људском посадом . За разлику од осталих свемирских бродова типа Сојуз свемирски бродови Зонд лансирани су руском четвероступањском ракетом Протон . С обзиром да је тадашња ракета носач Протон била способна да до Месеца допреми летелицу масе до највише700 kg свемирски бродови Зонд нису имали орбитални одсек . Свемирски бродови Зонддонису лансирани с људском посадом , јер би у већини случајева различити кварови приликом повратка на Земљу били смртоносни за посаду . Само је Зонду целости био успешан лет који би посаду сигурно довео назад на Земљу . Сврха употребе свемирских бродова Зонд је био политички престиж којим се намеравало да се преузме део славе Сједињених Америчких Држава у летовима с људском посадом око Земљиног природног сателита Месеца . Свемирски брод Зондје прва свемирска летелица која је при повратку на Земљу остварила контролисани успешан „ поновни улаз с двоструким прескакањем ” . Ову методу смањења брзине капсуле при повратку на Земљу користили су касније и северноамерички свемирски бродови Аполо . Сојуз-Л3 Ова варијанта Сојуза била је наменски дизајнирана за лет око Месеца . Позната је и под именом Месечев орбитални брод . Летелица је требало да послужи као прикључак за ландер на Месец . Сојуз-ОКС ) Верзија-ОКС била је дизајнирана за лет до свемирских станица и имала је док за спајање с другим летелицама . Сојуз-Т - ) Друга генерација Сојуза користила се на летовима од Сојуздо Сојуз Користила је навигацијски систем Игла , није имала соларне панеле већ батерије и посада је смањена на два члана , због чега су могли носити свемирска одела . Због изостанка соларних панела , летелица је имала раздобље аутономије од два дана . Сојуз-Т - ) Пројект Аполо-Сојуз служио је као полигон за многе нове технологије из којих је настала трећа генерација Сојуза . Сојуз Т користио је соларне панеле што је омогућило дуже мисије , редизајнирани навигацијски систем Игла и нови систем потисника . Могао је носити трочлану посаду у оделима . Сојуз АСТП је била верзија Сојуза за употребу у Аполо-Сојуз пројекту . Сојуз АСТП имао је неколико прилагођавања која је захтевала НАСА ради повећања сигурности , користио је побољшане соларне панеле ради веће аутономије , нови универзални систем за спајање и смањени притисак атмосфере на-{ kPa }- . Задњи лет ове верзије летелице је био лет Сојуза Сојуз-ТМ - ) Сојуз-ТМ је четврта генерација Сојуза . Кориштена је за превоз до свемирских станица Саљут , Мир и -{ ISS }- . Побољшани су системи за пристајање , за комуникацију , системи у случају нужде , падобрани и мотори за слетање . Нови систем за аутоматско спајање „ Курс ” омогућио је потпуно независно маневрисање летелице у близини свемирских станица . Сојуз-ТМА ( од ) Тренутно се за летове користи летелица Сојуз-ТМА . Ова летелица поседује низ побољшања ради испуњавања сигурносних захтева НАСА-е , који укључују могућност транспорта виших и тежих астронаута и нови падобрански систем . Сојуз-ТМА је уједно и прва „ потрошна ” летелица која користи „ стаклену пилотску кабину ” . Споља је Сојуз-ТМА идентичан Сојузу-ТМ . Сојуз-ТМА-М ( од ) Сојуз ТМА-М је задња верзија летелице Сојуз . У овој верзији смањена је маса летелице за-{ kg }- заменом навигацијског рачунара Аргон ' ' ' с новим , потпуно дигиталним рачунаром . Тиме је уједно и значајно смањена потрошња електричне енергије . И сама структура летелице је измењена па се уместо легура магнезијума користи алуминијум , што олакшава производни процес . Сродне летелице Беспилотна летелица Прогрес настала је на основи летелице Сојуз и служи за снабдевање свемирских станица . Дизајн кинеске летелице с посадом Шензоу је инспирисан Сојузом . Смртни случајеви Сојуз је имао само два смртна случаја , Сојузи Сојуз Сојуз Сојузје била прва мисија и први лет Сојуза . У њему је погинуо Владимир Комаров , пријатељ Јурија Гагарина . Проблеми су се јавили одмах када је летелица ушла у орбиту око Земље . Соларни панел се није отворио , и летелица је почела да се прегрева . Мисија је отказана и Владимир је ручно оријентисао летелицу за поновни улазак у атмосферу . Погинуо је када се падобран заглавио у туби ( наводно јер је био превелики за тубу ) и летелица је ударила у земљу и дезинтегрисала се . Сојуз Сојузје била прва мисија на свемирску станицу Саљут Након одвајања од станице , вентил је отворен и атмосфера из летелице је исцурела . Космонаути Георгиј Добровољски , Владислав Волков и Виктор Патсајев су пронађени мртви , а узрок смрти је гушење . Референце Спољашње везе Сојуз - предвиђање и планирање путање и пристајање на МСС ( ЕСА свемирска агенција - Званични јутјуб канал ) Сојуз - одвајање од МСС - а и повратак посаде на Земљу ( ЕСА свемирска агенција - Званични јутјуб канал ) -{ News page from the Energia ( corporation ) which launches the Soyuz spacecraft }- -{ Soyuz at the Encyclopedia Astronautica }- -{ Soyuz TMA spacecraft details at NASA.gov }- -{ Journey to ISS by the European Space Agency , a series of videos about Soyuz launch , docking and reentry }- Свемирске летелице Совјетски свемирски програм Руски свемирски програм