Рајко Максимовић
Рајко Максимовић (Београд, 27. јул 1935) српски је композитор, писац и педагог. Један од најзначајнијих музичких стваралаца данашњице, Максимовић активно ствара композиције за различите саставе.

Биографија 
Рајко Максимовић је рођен 1935. године у Београду. Године 1961. дипломира композицију у класи професора Предрага Милошевића на Музичкој академији у Београду (данашњем Факултету музичке уметности). Четири године касније, 1965. магистрирао је композицију у истој класи. Након стеченог звања магистра, одлази на једногодишње усавршавање на Принстон Универзитет у Њу Џерзију (СAД), током ког се посветио медију електронске музике. Године 1963, изабран је за асистента на Катедри за композицију и оркестрацију Музичке академије у Београду, а 1967. и у звање доцента. У пензију (2001) отишао је са звањем редовног професора. Максимовић је добитник бројних награда, а дела су му извођена у земљи и иностранству. Током његове каријере, одржане су четири ауторске вечери овог композитора, а највећи део његових остварења је снимљен. Посебно треба истаћи троструки ЦД из 2002. године и још два "сингла", издата 2009. године, а такође и ДВД Пасије - све у продукцији ПГП РТС-а. Године 1995, ТВ Нови Сад је снимила педесетоминутни филм о овом композитору и његовом стваралаштву. Максимовић је и аутор аутобиографске трилогије под насловом Тако је то било (1998, 2001, 2002).

Дела 
Максимовић је аутор бројних вокално-инструменталних, оркестарских, солистичких, хорских и дела намењених деци. Од оркестарских дела, ту су: Концерт за клавир и оркестар (1961, ревидиран 2003.), Музика постајања (-{Musique de Devenir}-, 1965), Not to Be or to Be?  (1969), дилема за оркестар и Eppur si muove (1970), чинеДиптих (1970), Свита из Пасије за оркестар (2009); камерна дела обухватају: Партиту кончертанте (1965) за виолину и 13 гудача, Две Башове хаику (1966) за глас, флауту, виолину, клавир и траку, Тријалог (1968) за кларинет, гудачки трио и клавир, Игра учетворо (1977) за два клавира у осам руку, -{Concerto non Grosso}- (1978) за школске гудаче, -{Tenderly?}- (1979), за камерни ансамбл, За мирисом расцветале трешње (1985), 5 хаику, за глас и камерни ансамбл, Аве Марија (1985, ревидирано 2004), Можда спава (1992), соло-кантата за мецо сопран и камерни оркестар, Прелид за преподне једног фауна (1994, ревидирано 2011), за флауту и гудаче, Пословице из Фениса (1995, ревидирано 2010), за четири гласа и ансамбл старих инструмената, Руковет (2003), за флауту, виолину и гудаче, Игра удвоје (2006), за два клавира. Хорска и вокално-инстурментална дела: Кад су живи завидели мртвима (1963), епска партита за мешовити хор, групу инструмената и гудачки оркестар, Три хаику (1966), за женски хор и 24 инструмента, Из тмине појање (1975), 6 мадригала, драмски ораторијум Буна против дахија (1978), Речи у камену (1980) за мешовити хор, Тестаменат владике црногорског Петра Петровића Његоша (1984/86) за бас соло, мешовити хор и оркестар, Прометеј (1985), за мешовити хор -{a cappella}-, Пасија Светога кнеза Лазара (1989) за казивача, солисте, два хора и оркестар, Судба (1993) за мешовити хор, Искушење, подвиг и смрт Светог Петра Коришког (1994), Оче наш (1994) за мешовити хор -{a cappella}-, О-ТРИМ-ПAРA (2004) за мешовити хор. У опусу Рајка Максимовића се могу наћи и композиције за децу као што су: Слонче (1972) за баритон, дечји хор и ансамбл, Гњави ме теча (1972) за (дечји) сопран, дечји хор и ансамбл, Лепа Ката (1974) за глас и клавир, Плави мрав (1974) за глас, хор и клавир, "Туђи гости" (1975) за дечји хор и клавир, "Болесник на три спрата" (1975) за дечји хор и клавир, музичка представа за децу Сврбећа брда (Коприве) (1980, прерађено 2008).

Написи 
Максимовић је, поред тротомне аутобиографије објавио и књиге Шире о модусима, Основи нотног писма, Путовање по Северној Америци (2008), Друго поутовање по Северној Америци (2009) и Говор музике (2008), у сарадњи са Милошем Јевтићем (питања и одговори).

Музички језик 

Током студија на Музичкој академији у Београду, Максимовић је компоновао дела неокласичне провинијенције, у складу са захтевима студијског програма на Катедри за композицију и оркестрацију. Након стечене дипломе, Максимовић је упознао стваралачке концепте композитора такозване Пољске школе. Посебну привлачност, за композитора у овом периоду представља стваралаштво Витолда Лутославског (), прецизније, његове композиције писане по алеаторичком принципу, те употреба кластера. Након упознавања са делима пољских композитора и њиховим композиционим техникама, које је користио у својим делима, Максимовић је 1975. године мењао свој музички језик, инспиришући се (српском) традицијом, ’враћајући’ се тоналности/модалности и једноставности, уз повремено заоштравање музичког језика. Ова стилска оријентација остаје доминантна у Максимовићевом стваралаштву до данас.

Музика постајања (1965) 
Овом оркестарском композицијом, Максимовић је „завршио студије III степена на Музичкој академији“ (Перичић, 1969: 239). Може се рећи да дело представља „први алеаторички запис (у Србији) на принципима пољске школе“ (Веселиновић-Хофман, 1983: 360). Желећи да прикаже постепено настајање музичке идеје, Максимовић је, за основу дела ’поставио’ мотив -{b-а-c-h}-, који се постепено шири до дванаесттонског ’грозда’. Ритмичка структура је алеаторичка, док су тонске висине фиксиране.

Три хаику (1967) 
Инспирисан старом јапанском поезијом, Максимовић у овом делу ’слика’ далеке пределе Јапана. За разлику од Музике постајања, у којој је алеаторички принцип употребљен само делимично (Перичић 1969: 242), Три хаику представљају композицију чијим током овај принцип у потпуности доминира. ’Звук Јапана’ призван је у овом делу помоћу специфичне боје оркестра, те посебног третмана женског хора чији се гласови крећу најчешће у размаку секундног интервала, а чија деоница обилује непрезицно забележеним шапутањем и парландом. У делу је честа и употреба кластера који се граде алеаторичким наслојавањем инструмената, чиме је постигнуто специфично ’бојење’ сазвучја.

Из тмине појање (1975) 
Збирка од 6 мадригала компонованих за хор -{А капела|a capella}-. Као литерарни предложак, Максимовић је користио текстове из 16. века које су стварали махом анонимни аутори са ових простора. У делу се евоцира пре свега форма италијанског мадригала, те се оно често тумачи као Максмовићев повратак традицији. Неке од основних карактеристика композиије јесу пре свега тонална центрираност и тонско сликање, карактеристично за мадригале, те линеаран начин конципирања мелодијске линије и усресређеност на значењску димензију текста, уз повремене појаве дисонанци и „трења у вертикали“ (Веселиновић-Хофман, 1997: 63).

Пасија Светога Кнеза Лазара (1989) 
Дело је настало 1989. године, и за њега је аутор добио Октобарску награду града Београда. Свакако је најзначајнија Максимовићева композиција не само из вокално-инструменталног већ и његовог целокупног опуса. О овој композицији Максимовић каже: „Пасију сам замислио – а, верујем, и остварио – као драму, тј. акционо. Слушаоца Пасије замишљам као путника који долази на поље Косово, где се сусреће с Косовским стубом. Путник чита Натпис, односно Стуб му приповеда и уводи га у радњу. Чак, у једном тренутку, проговара и Кнез Лазар (с текстом натписа). Посетилац се осврће и гледа на Косово поље „пуно костију мртвих“ и тако започиње прича. Најпре мирнодопско благостање, срећа и лепота (РAВAНИЦA), али ускоро затим појављује се злослутно знамење (помрачење Сунца, звезда-репатица) које ПРЕДСКAЗУЈЕ разне несреће и пошасти (земљотрес, кугу, глад, пустошења). Права катастрофа се дешава 1371. када се „Господ разгневи“ на Србе и дозволи њихову погибију на Марици. Од тада Лазарева Србија добија врло злог суседа који, у мањим или већим пљачкашким налетима и упадима на нашу територију – плени, убија, злоставља, одводи у ропство…(НAПAСТ). Видевши да се приближио дан одлучног и коначног обрачуна, кнез Лазар се најпре обраћа Богу за помоћ (МОЛИТВA), а затим дозива своје племиће, велможе, војводе и уопште ратнике, које својом узвишеном и надахнутом, родољубивом БЕСЕДОМ позива у храбру али поносну смрт, на свесну и достојанствену жртву, дакле, у царство небеско – а у име једне више моралности, хуманости и правде. С обзиром на то да се у том тренутку Кнез поистовећује са својим народом (а ускоро ћемо видети: и народ с Кнезом) ову БЕСЕДУ сложно певају Лазар и хор. После беседе, наравно, ратници се ЗAВЕТУЈУ свом Кнезу на верност, а испред њих је најхрабрији међу њима витез – будући херој и национална легенда - Милош. Борбене и родољубиве заклетве нижу се једна за другом, да би се на крају све сублимирале у оној (умримо да увек живи будемо), која – у фугату – у ствари, представља поклич и почетак јуриша. У БОЈУ учествују два хора, и то тако да звук и покрет брзих осмина прелази из једног хора у други (лево-десно), па ће део слушалаца (на погодним местима, а у зависности од изведбеног простора) имати утисак да се налази у средишту саме битке! После три велика градациона „таласа“, на кулминаторној тачки, музика се прекида а Казивач саопштава злу судбину Лазареву и његове гарде – сви до једнога беху посечени! Потом, у једној мало дужој реплици (која је као одмориште од „огњених трескова, звекета оружја, вапаја људи и њиштања коња"), Казивач нас доводи на Кнежеву СAХРAНУ. Најпре се кнегиња Милица у једном екстатичном ПЛAЧУ опрашта од свога супруга, а затим свештеници и цео окупљени народ певају завршни погребни корал. Наш путник (слушалац Пасије) – чувши, видевши и доживевши целу причу – полако се удаљава, све тише се чује певање погребне поворке, а Стуб га испраћа истим речима којима га је и дочекао (ЕПИЛОГ), али га сада, на крају, још три пута опомиње: „да не проминеш и да не превидиш!", тј. да не заборави.“

Списак значајнијих дела 

Хорска и вокално-инстурментална дела: 
 Кад су живи завидели мртвима (1963), епска партита за мешовити хор, групу инструмената и гудачки оркестар
 Три хаику (1966), за женски хор и 24 инструмента
 Из тмине појање (1975), 6 мадригала (2 за мешовити хор, 3 за женски и 1 за мушки)
 Буна против дахија (1978), драмски ораторијум за 4 глумца, хор, дечји хор и оркестар
 Речи у камену (1980) за мешовити хор
 Тестаменат владике црногорског Петра Петровића Његоша (1984/86) за бас соло, мешовити хор и оркестар
 Прометеј (1985), за мешовити хор a cappella
 Пасија Светога кеза Лазара (1989) за казивача, 4 солиста, два хора и оркестар
 Судба (1993) за мешовити хор
 Искушење, подвиг и смрт Светог Петра Коришког (1994) за казивача, 3 солиста, хор и оркестар
 Оче наш (1994) за мешовити хор a cappella
 "Ово и оно" (1995) за мешовити хор a cappella
 "Ћеранција" (1996) за женски хор, удараљке и клавир
 "Colored" (1996) за мешовити хор и контрабас
 О-ТРИМ-ПAРA (2004) за мешовити хор
 "Псалм 90" (2005) за мешовити и дечји хор, флауту, трубу и хорну
 "Песма на песмама"/"Hohes Lied" (2007) за мешовити хор
 "Тебе Бога хвалим" (2008) за мешовити хор
 "Молитва Арсенијева" (2008) за појца (тен), мешовити хор, флауту и вибрафон
 "Лама" (2012) за мешовити хор

Оркестарска дела: 
 Концерт за клавир и оркестар (1961, ревидиран 2003.)
 Музика постајања (-{Musique de Devenir}-, 1965)
 Диптих, за оркестар (1970) ("Not to Be or to Be?", 1969 + "Eppur si muove", 1970)
 Свита из Пасије, за оркестар (2009)

Камерна дела: 
 Партита кончертанте (1965) за виолину и 13 гудача
 Две Башове хаику (1966) за глас, флауту, виолину, клавир и траку
 Тријалог (1968) за кларинет, гудачки трио и клавир
 Игра учетворо (1977) за два клавира у осам руку 
 -{Concerto non Grosso}- (1978) за школске гудаче 
 -{Tenderly?}- (1979), за камерни ансамбл
 За мирисом расцветале трешње (1985), 5 хаику, за глас и камерни ансамбл
 Аве Марија (1985, ревидирано 2004), за хор, флауту, клавир и гудаче
 Можда спава (1992), соло кантата за мецо-сопран и камерни оркестар / за глас, флауту и клавир
 Прелид за преподне једног фауна (1994, ревидирано 2011) за флауту и гудаче / за флауту, виолину и клавир
 Пословице из Фениса (1995, ревидирано 2010), за четири гласа и ансамбл старих инструмената
 Руковет (2003), за флауту, виолину и гудаче / за флауту, виолину и клавир
 Игра удвоје (2006), за два клавира 
 Свита из Пасије, за виолину и гудаче; за гудачки квартет (2009)

Композиције за децу: 
 Слонче (1972) за баритон, дечји хор и ансамбл
 Гњави ме теча (1972) за (дечји) сопран, дечји хор и ансамбл
 "Звезде" (1973) за мецосопран, женски хор и ансамбл
 "Да није звезда" (1973) за мецосопран, женски хор и ансамбл
 Лепа Ката (1974) за глас и клавир
 Плави мрав (1974) за глас хор и клавир
 "Алас и шкољка" (1974) за баритон и клавир
 "Кад је био мрак" (1975) за 2-гласни дечји хор и клавир
 "Туђи гости" (1975/2014) за 2-гласни дечји хор и камерни оркестар
 "Болесник на три спрата" (1975), за 2-гласни дечји хор
 Сврбећа брда (Коприве), музичка представа за децу, (1980/2008), за 2-гласни дечји хор и камерни оркестар
 "A l'ecole des animaux" (2009) за 2-гласни дечји хор, флауту и клавир

Нотна издања 

Ауторова нотна издања су доступна на 
 http://www.rajko-maksimovic.net/index.php?page=scores
 http://alexanderstreet.com/products/music
 http://www.musicanet.org - за хорске/хорско-оркестарске композиције

Дискографија (избор) 
 Кад су живи завидели мртвима, Буна против дахија, оркестарска и камерна музика (1965-1977), Пасија Светога кнеза Лазара, ПГП РТС, 3CD 341388.
 Тестаменат и вокална музика, ПГП РТС, CD 431951.
 Искушење, подвиг и смрт Светог Петра Коришког, Из тмине појање, ПГП РТС, CD 432095.
 Пасија Светога кнеза Лазара, ДВД РТС 491733

Литература 
 Bergamo Marija (1980): Еlementi ekspresionističke orijentacije u srpskoj muzici, Beograd: Univerzitet umetnosti. 
 Marinković, Sonja (2009): Istorija srpske muzike, Beograd: Zavod za udžbenike i nastavna sredstva 
 Микић Весна, „Неокласичне тенденције“, у: Историја српске музике, Завод за уџбенике, Београд, 2007.
 Перичић, Властимир (1969): Музички ствараоци у Србији, Београд: Просвета
 Стојановић-Новичић, Драгана, Марија Масникоса, „Оркестарска музика“, у: Историја српске музике, Завод за уџбенике, Београд, 2007. 
 Рајко Максимовић - званична презентација

Рођени 1935.
Књижевници из Београда
Српски композитори
Југословенски композитори
Хаику
Добитници Вукове награде
Музичари из Београда
Рајко Максимовић ( Београд , јулсрпски је композитор , писац и педагог . Један од најзначајнијих музичких стваралаца данашњице , Максимовић активно ствара композиције за различите саставе . Биографија Рајко Максимовић је рођен године у Београду . Године дипломира композицију у класи професора Предрага Милошевића на Музичкој академији у Београду ( данашњем Факултету музичке уметности ) . Четири године касније , магистрирао је композицију у истој класи . Након стеченог звања магистра , одлази на једногодишње усавршавање на Принстон Универзитет у Њу Џерзију ( СAД ) , током ког се посветио медију електронске музике . Године изабран је за асистента на Катедри за композицију и оркестрацију Музичке академије у Београду , а и у звање доцента . У пензијуотишао је са звањем редовног професора . Максимовић је добитник бројних награда , а дела су му извођена у земљи и иностранству . Током његове каријере , одржане су четири ауторске вечери овог композитора , а највећи део његових остварења је снимљен . Посебно треба истаћи троструки ЦД из године и још два " сингла " , издата године , а такође и ДВД Пасије - све у продукцији ПГП РТС-а . Године ТВ Нови Сад је снимила педесетоминутни филм о овом композитору и његовом стваралаштву . Максимовић је и аутор аутобиографске трилогије под насловом Тако је то било Дела Максимовић је аутор бројних вокално-инструменталних , оркестарских , солистичких , хорских и дела намењених деци . Од оркестарских дела , ту су : Концерт за клавир и оркестар ревидиран ) , Музика постајања ( -{ Musique de Devenir }- , Not to Be or to Be ? дилема за оркестар и Eppur si muove чинеДиптих Свита из Пасије за оркестар камерна дела обухватају : Партиту кончертантеза виолину игудача , Две Башове хаикуза глас , флауту , виолину , клавир и траку , Тријалогза кларинет , гудачки трио и клавир , Игра учетвороза два клавира у осам руку , -{ Concerto non Grosso } -за школске гудаче , -{ Tenderly ? }- за камерни ансамбл , За мирисом расцветале трешњехаику , за глас и камерни ансамбл , Аве Марија ревидирано Можда спава соло-кантата за мецо сопран и камерни оркестар , Прелид за преподне једног фауна ревидирано за флауту и гудаче , Пословице из Фениса ревидирано за четири гласа и ансамбл старих инструмената , Руковет за флауту , виолину и гудаче , Игра удвоје за два клавира . Хорска и вокално-инстурментална дела : Кад су живи завидели мртвима епска партита за мешовити хор , групу инструмената и гудачки оркестар , Три хаику за женски хор иинструмента , Из тмине појањемадригала , драмски ораторијум Буна против дахија Речи у каменуза мешовити хор , Тестаменат владике црногорског Петра Петровића Његоша86 ) за бас соло , мешовити хор и оркестар , Прометеј за мешовити хор -{ a cappella }- , Пасија Светога кнеза Лазараза казивача , солисте , два хора и оркестар , Судбаза мешовити хор , Искушење , подвиг и смрт Светог Петра Коришког Оче нашза мешовити хор -{ a cappella }- , О-ТРИМ-ПAРAза мешовити хор . У опусу Рајка Максимовића се могу наћи и композиције за децу као што су : Слончеза баритон , дечји хор и ансамбл , Гњави ме течаза ( дечји ) сопран , дечји хор и ансамбл , Лепа Катаза глас и клавир , Плави мравза глас , хор и клавир , " Туђи гости" за дечји хор и клавир , " Болесник на три спрата" за дечји хор и клавир , музичка представа за децу Сврбећа брда ( Коприве ) прерађено Написи Максимовић је , поред тротомне аутобиографије објавио и књиге Шире о модусима , Основи нотног писма , Путовање по Северној Америци Друго поутовање по Северној Америции Говор музике у сарадњи са Милошем Јевтићем ( питања и одговори ) . Музички језик Током студија на Музичкој академији у Београду , Максимовић је компоновао дела неокласичне провинијенције , у складу са захтевима студијског програма на Катедри за композицију и оркестрацију . Након стечене дипломе , Максимовић је упознао стваралачке концепте композитора такозване Пољске школе . Посебну привлачност , за композитора у овом периоду представља стваралаштво Витолда Лутославског ( ) , прецизније , његове композиције писане по алеаторичком принципу , те употреба кластера . Након упознавања са делима пољских композитора и њиховим композиционим техникама , које је користио у својим делима , Максимовић је године мењао свој музички језик , инспиришући се ( српском ) традицијом , ’ враћајући ’ се тоналности / модалности и једноставности , уз повремено заоштравање музичког језика . Ова стилска оријентација остаје доминантна у Максимовићевом стваралаштву до данас . Музика постајања Овом оркестарском композицијом , Максимовић је „ завршио студије III степена на Музичкој академији “ ( Перичић , Може се рећи да дело представља „ први алеаторички запис ( у Србији ) на принципима пољске школе “ ( Веселиновић-Хофман , Желећи да прикаже постепено настајање музичке идеје , Максимовић је , за основу дела ’ поставио ’ мотив -{ b-а-c-h }- , који се постепено шири до дванаесттонског ’ грозда ’ . Ритмичка структура је алеаторичка , док су тонске висине фиксиране . Три хаику Инспирисан старом јапанском поезијом , Максимовић у овом делу ’ слика ’ далеке пределе Јапана . За разлику од Музике постајања , у којој је алеаторички принцип употребљен само делимично ( Перичић Три хаику представљају композицију чијим током овај принцип у потпуности доминира . ’ Звук Јапана ’ призван је у овом делу помоћу специфичне боје оркестра , те посебног третмана женског хора чији се гласови крећу најчешће у размаку секундног интервала , а чија деоница обилује непрезицно забележеним шапутањем и парландом . У делу је честа и употреба кластера који се граде алеаторичким наслојавањем инструмената , чиме је постигнуто специфично ’ бојење ’ сазвучја . Из тмине појање Збирка одмадригала компонованих за хор -{ А капела|a capella }- . Као литерарни предложак , Максимовић је користио текстове из века које су стварали махом анонимни аутори са ових простора . У делу се евоцира пре свега форма италијанског мадригала , те се оно често тумачи као Максмовићев повратак традицији . Неке од основних карактеристика композиије јесу пре свега тонална центрираност и тонско сликање , карактеристично за мадригале , те линеаран начин конципирања мелодијске линије и усресређеност на значењску димензију текста , уз повремене појаве дисонанци и „ трења у вертикали “ ( Веселиновић-Хофман , Пасија Светога Кнеза Лазара Дело је настало године , и за њега је аутор добио Октобарску награду града Београда . Свакако је најзначајнија Максимовићева композиција не само из вокално-инструменталног већ и његовог целокупног опуса . О овој композицији Максимовић каже : „ Пасију сам замислио – а , верујем , и остварио – као драму , тј. акционо . Слушаоца Пасије замишљам као путника који долази на поље Косово , где се сусреће с Косовским стубом . Путник чита Натпис , односно Стуб му приповеда и уводи га у радњу . Чак , у једном тренутку , проговара и Кнез Лазар ( с текстом натписа ) . Посетилац се осврће и гледа на Косово поље „ пуно костију мртвих “ и тако започиње прича . Најпре мирнодопско благостање , срећа и лепота ( РAВAНИЦA ) , али ускоро затим појављује се злослутно знамење ( помрачење Сунца , звезда-репатица ) које ПРЕДСКAЗУЈЕ разне несреће и пошасти ( земљотрес , кугу , глад , пустошења ) . Права катастрофа се дешава када се „ Господ разгневи “ на Србе и дозволи њихову погибију на Марици . Од тада Лазарева Србија добија врло злог суседа који , у мањим или већим пљачкашким налетима и упадима на нашу територију – плени , убија , злоставља , одводи у ропство …( НAПAСТ ) . Видевши да се приближио дан одлучног и коначног обрачуна , кнез Лазар се најпре обраћа Богу за помоћ ( МОЛИТВA ) , а затим дозива своје племиће , велможе , војводе и уопште ратнике , које својом узвишеном и надахнутом , родољубивом БЕСЕДОМ позива у храбру али поносну смрт , на свесну и достојанствену жртву , дакле , у царство небеско – а у име једне више моралности , хуманости и правде . С обзиром на то да се у том тренутку Кнез поистовећује са својим народом ( а ускоро ћемо видети : и народ с Кнезом ) ову БЕСЕДУ сложно певају Лазар и хор . После беседе , наравно , ратници се ЗAВЕТУЈУ свом Кнезу на верност , а испред њих је најхрабрији међу њима витез – будући херој и национална легенда - Милош . Борбене и родољубиве заклетве нижу се једна за другом , да би се на крају све сублимирале у оној ( умримо да увек живи будемо ) , која – у фугату – у ствари , представља поклич и почетак јуриша . У БОЈУ учествују два хора , и то тако да звук и покрет брзих осмина прелази из једног хора у други ( лево-десно ) , па ће део слушалаца ( на погодним местима , а у зависности од изведбеног простора ) имати утисак да се налази у средишту саме битке ! После три велика градациона „ таласа “ , на кулминаторној тачки , музика се прекида а Казивач саопштава злу судбину Лазареву и његове гарде – сви до једнога беху посечени ! Потом , у једној мало дужој реплици ( која је као одмориште од „ огњених трескова , звекета оружја , вапаја људи и њиштања коња " ) , Казивач нас доводи на Кнежеву СAХРAНУ . Најпре се кнегиња Милица у једном екстатичном ПЛAЧУ опрашта од свога супруга , а затим свештеници и цео окупљени народ певају завршни погребни корал . Наш путник ( слушалац Пасије ) – чувши , видевши и доживевши целу причу – полако се удаљава , све тише се чује певање погребне поворке , а Стуб га испраћа истим речима којима га је и дочекао ( ЕПИЛОГ ) , али га сада , на крају , још три пута опомиње : „ да не проминеш и да не превидиш ! " , тј. да не заборави . “ Списак значајнијих дела Хорска и вокално-инстурментална дела : Кад су живи завидели мртвима епска партита за мешовити хор , групу инструмената и гудачки оркестар Три хаику за женски хор иинструмента Из тмине појањемадригалаза мешовити хор,за женски иза мушки ) Буна против дахија драмски ораторијум заглумца , хор , дечји хор и оркестар Речи у каменуза мешовити хор Тестаменат владике црногорског Петра Петровића Његоша86 ) за бас соло , мешовити хор и оркестар Прометеј за мешовити хор a cappella Пасија Светога кеза Лазараза казивача,солиста , два хора и оркестар Судбаза мешовити хор Искушење , подвиг и смрт Светог Петра Коришкогза казивача,солиста , хор и оркестар Оче нашза мешовити хор a cappella " Ово и оно" за мешовити хор a cappella " Ћеранција" за женски хор , удараљке и клавир " Colored" за мешовити хор и контрабас О-ТРИМ-ПAРAза мешовити хор " Псалмза мешовити и дечји хор , флауту , трубу и хорну " Песма на песмама " / " Hohes Lied" за мешовити хор " Тебе Бога хвалим" за мешовити хор " Молитва Арсенијева" за појца ( тен ) , мешовити хор , флауту и вибрафон " Лама" за мешовити хор Оркестарска дела : Концерт за клавир и оркестар ревидиран ) Музика постајања ( -{ Musique de Devenir }- , Диптих , за оркестар( " Not to Be or to Be ? " ,+ " Eppur si muove " , Свита из Пасије , за оркестар Камерна дела : Партита кончертантеза виолину игудача Две Башове хаикуза глас , флауту , виолину , клавир и траку Тријалогза кларинет , гудачки трио и клавир Игра учетвороза два клавира у осам руку -{ Concerto non Grosso } -за школске гудаче -{ Tenderly ? }- за камерни ансамбл За мирисом расцветале трешњехаику , за глас и камерни ансамбл Аве Марија ревидирано за хор , флауту , клавир и гудаче Можда спава соло кантата за мецо-сопран и камерни оркестар / за глас , флауту и клавир Прелид за преподне једног фауна ревидираноза флауту и гудаче / за флауту , виолину и клавир Пословице из Фениса ревидирано за четири гласа и ансамбл старих инструмената Руковет за флауту , виолину и гудаче / за флауту , виолину и клавир Игра удвоје за два клавира Свита из Пасије , за виолину и гудаче ; за гудачки квартет Композиције за децу : Слончеза баритон , дечји хор и ансамбл Гњави ме течаза ( дечји ) сопран , дечји хор и ансамбл " Звезде" за мецосопран , женски хор и ансамбл " Да није звезда" за мецосопран , женски хор и ансамбл Лепа Катаза глас и клавир Плави мравза глас хор и клавир " Алас и шкољка" за баритон и клавир " Кад је био мрак" загласни дечји хор и клавир " Туђи гости" 2014 ) загласни дечји хор и камерни оркестар " Болесник на три спрата " загласни дечји хор Сврбећа брда ( Коприве ) , музичка представа за децу ,2008 ) , загласни дечји хор и камерни оркестар " A l' ecole des animaux" загласни дечји хор , флауту и клавир Нотна издања Ауторова нотна издања су доступна на http://www.rajko-maksimovic.net/index.php?page=scores http://alexanderstreet.com/products/music http://www.musicanet.org - за хорске / хорско-оркестарске композиције Дискографија ( избор ) Кад су живи завидели мртвима , Буна против дахија , оркестарска и камерна музика Пасија Светога кнеза Лазара , ПГП РТС ,D Тестаменат и вокална музика , ПГП РТС , CD Искушење , подвиг и смрт Светог Петра Коришког , Из тмине појање , ПГП РТС , CD Пасија Светога кнеза Лазара , ДВД РТС Литература Bergamo Marija Еlementi ekspresionističke orijentacije u srpskoj muzici , Beograd : Univerzitet umetnosti . Marinković , Sonja Istorija srpske muzike , Beograd : Zavod za udžbenike i nastavna sredstva Микић Весна , „ Неокласичне тенденције “ , у : Историја српске музике , Завод за уџбенике , Београд , Перичић , Властимир Музички ствараоци у Србији , Београд : Просвета Стојановић-Новичић , Драгана , Марија Масникоса , „ Оркестарска музика “ , у : Историја српске музике , Завод за уџбенике , Београд , Рајко Максимовић - званична презентација Рођени Књижевници из Београда Српски композитори Југословенски композитори Хаику Добитници Вукове награде Музичари из Београда