Сретен Динић
Сретен Динић (Велики Шиљеговац, 1875 — Лесковац, 1949) био је писац и културно-просветни радник. Поред српског служио се француским и руским језиком.

Биографија 
Динић је основну школу учио у свом селу Великом Шиљеговцу, у подножју Јастрепца, од 1883. до 1887. године. Нижу гимназију похађао је у Крушевцу од 1887. до 1891. године. Године 1891. Динић се уписује у нишку Учитељску школу. Динић је школовање морао касније да настави у богословији. Након прве године богословије, постављен је за привременог учитеља у Бивољу код Крушевца, с тим да положи матуру идућег маја у алексиначкој Учитељској школи, која је те године била премештена из Београда у то место. Најзад, од 12. маја до 12. јуна 1897. године, у Учитељској школи у Алексинцу полагао је завршни учитељски испит и положио га са одличним успехом, само тројица са врло добрим, а остали са добрим, уколико нису одбијени. Од стране Министарства постављен је за учитеља у Кладушницу код Кладова. Његов рад се огледа у организовању сеоских задруга у селима у којима је службовао,у просвећивању народа,али и као песник,приповедач и као аутор дела за сценска извођења.

Динић је 1913. године постављен за школског надзорника лесковачког и власотиначког среза. У Лесковац је дошао 20. новембра 1913, и отада није мењао место свог службовања и рада.
Заједно са двојицом наизменичних председника општине, Мичетом Бабамилкићем и Стојаном Николићем, активно је укључен у решавању школских али и комуналних проблема Лесковца. Са почетком Првог светског рата и повлачењем, заједно са српском војском прелази Албанију. Доласком на Крф, учествовао је у оснивању државне штампарије и српских новина, а постао и члан редакције овог листа и његов први сарадник заједно са бранком Лазаревићем, Милутином Бојићем, Драгољубом Филиповићем и другима. У Српским новинама и Ратном дневнику, који је излазио у Солуну, Динић је објавио своје белешке о повлачењу српске војске. Дело је још одмах стављено на располагање француским публицистима, а пријатељ српског народа Жозеф Ренок користио га је за своја предавања на Сорбони о трагичној одисеји Срба кроз Албанију. Овај први спис о последњим месецима Србије у 1915. години и повлачењу усред зиме, после рата, издат је о трошку писца под насловом „Српска војска и бежање кроз Албанију и на Крфу”. Након што је оболео од маларије, 1917. године, упућен је у Француску на лечење, где ствара пријатељства са француским интелектуалцима. На народном универзитету који је основао у Френшвилу, нашим инвалидима држао је читаве циклусе предавања. У месту Полињи, Динић пред већим скупом говори на француском о страдању Срба при повлачењу кроз Албанију.

Рад у Лесковцу 
Динићев рад у Лесковцу био је богат и садржајан.  

Након рата (1923. године) био је један од покретача иницијативе за оснивање Народног универзитета, чији је касније био активни сарадник. Један је од оснивача Народне књижнице и читаонице, првог професионалног позоришта (1926-1929) у коме је радио као управник. Био је и први управник „Академског позоришта у Лесковцу” основаног 1934. године.
   
Уређивао је часописе Лесковачки гласник и „Народни просветитељ” кога је покренуо у периоду 1928-1933.
  
Динић се залагао за отварање Музеја града, учествовао је у раду Грађанске касине и Певачког друштва „Бранко” где је био члан управе а био је и на челу градске здравствене задруге. Бавио се писањем драма а од његових шест текстова најпознатији је „Наша работа”, о лесковачком животу.

Преминуо је у Лесковцу, августа 1949. године, после дуге и тешке болести.

Књижевна дела 
Поред свих наведених послова, Динић се бавио и књижевношћу. Написао је преко 50 књига а био је сарадник и уредник значајних листова, часописа и зборника у то време („Српске новине”, „Лесковачки гласник”, „Народни просветитељ” и др.).

Нека од његових дела су:
 Студија „О народним учитељима,,
 Позоришна игра у седам слика „Косовски бој” објављено 1925 у Лесковцу
 Збирка песама „Јеци и одјеци” (Београд, 1905)
 Из царства мрака - Царство ракије, 1906, 
 Царство мрака – Царство судбине, 1910. године. 
 Уџбеник „Познавање природе за III и IV разред основне школе (Београд, 1910).
 Из царства лажне образованости, (Београд, 1913)
 Мој завичај, (Београд, 1926)
 Бугарска зверства у врањском округу ,две књиге објављене (1921),
 Аутобиографске белешке - Моје бројанице 
 Комад „Ратно сироче” 1924 ,Лесковац
 Комад „Под маслинама на Крфу” (Београд, 1926) има два чина и написан је „по личним доживљајима и утисцима’’
 Комад у једном чину „Проглас уједињења” (Лесковац, 1930), где глорификује братство Срба, Хрвата и Словенаца. 
 Збирка „Мали путници”,1921
 „Школска хигијена” добила је прву награду америчке мисије и исте године објављена у издању Министарства просвете (Београд, 1922).
 Књига „Школа живота’’
 Чаршија и култура - „књига за народно просвећивање’’

Референце

Литература 
 
 Народни просветитељ и писац Сретен Динић и његово време,1875-1949, Драгољуб Трајковић, Наша реч 1973
 Данило Коцић, Лесковачки писци - трагови и трагања (I-II), Лесковац 2015.

Спољашње везе 
 Сретен Динић
 Чаршија и култура
 Заборављено путовање Кир Сретена Динића

Рођени 1875.
Умрли 1949.
Лесковчани
Српски књижевници
Сретен Динић ( Велики Шиљеговац ,— Лесковац,био је писац и културно-просветни радник . Поред српског служио се француским и руским језиком . Биографија Динић је основну школу учио у свом селу Великом Шиљеговцу , у подножју Јастрепца , од до године . Нижу гимназију похађао је у Крушевцу од до године . Године Динић се уписује у нишку Учитељску школу . Динић је школовање морао касније да настави у богословији . Након прве године богословије , постављен је за привременог учитеља у Бивољу код Крушевца , с тим да положи матуру идућег маја у алексиначкој Учитељској школи , која је те године била премештена из Београда у то место . Најзад , од маја до јуна године , у Учитељској школи у Алексинцу полагао је завршни учитељски испит и положио га са одличним успехом , само тројица са врло добрим , а остали са добрим , уколико нису одбијени . Од стране Министарства постављен је за учитеља у Кладушницу код Кладова . Његов рад се огледа у организовању сеоских задруга у селима у којима је службовао ,у просвећивању народа,али и као песник,приповедач и као аутор дела за сценска извођења . Динић је године постављен за школског надзорника лесковачког и власотиначког среза . У Лесковац је дошао новембра и отада није мењао место свог службовања и рада . Заједно са двојицом наизменичних председника општине , Мичетом Бабамилкићем и Стојаном Николићем , активно је укључен у решавању школских али и комуналних проблема Лесковца . Са почетком Првог светског рата и повлачењем , заједно са српском војском прелази Албанију . Доласком на Крф , учествовао је у оснивању државне штампарије и српских новина , а постао и члан редакције овог листа и његов први сарадник заједно са бранком Лазаревићем , Милутином Бојићем , Драгољубом Филиповићем и другима . У Српским новинама и Ратном дневнику , који је излазио у Солуну , Динић је објавио своје белешке о повлачењу српске војске . Дело је још одмах стављено на располагање француским публицистима , а пријатељ српског народа Жозеф Ренок користио га је за своја предавања на Сорбони о трагичној одисеји Срба кроз Албанију . Овај први спис о последњим месецима Србије у години и повлачењу усред зиме , после рата , издат је о трошку писца под насловом „ Српска војска и бежање кроз Албанију и на Крфу ” . Након што је оболео од маларије , године , упућен је у Француску на лечење , где ствара пријатељства са француским интелектуалцима . На народном универзитету који је основао у Френшвилу , нашим инвалидима држао је читаве циклусе предавања . У месту Полињи , Динић пред већим скупом говори на француском о страдању Срба при повлачењу кроз Албанију . Рад у Лесковцу Динићев рад у Лесковцу био је богат и садржајан . Након рата године ) био је један од покретача иницијативе за оснивање Народног универзитета , чији је касније био активни сарадник . Један је од оснивача Народне књижнице и читаонице , првог професионалног позориштау коме је радио као управник . Био је и први управник „ Академског позоришта у Лесковцу ” основаног године . Уређивао је часописе Лесковачки гласник и „ Народни просветитељ ” кога је покренуо у периоду Динић се залагао за отварање Музеја града , учествовао је у раду Грађанске касине и Певачког друштва „ Бранко ” где је био члан управе а био је и на челу градске здравствене задруге . Бавио се писањем драма а од његових шест текстова најпознатији је „ Наша работа ” , о лесковачком животу . Преминуо је у Лесковцу , августа године , после дуге и тешке болести . Књижевна дела Поред свих наведених послова , Динић се бавио и књижевношћу . Написао је прекокњига а био је сарадник и уредник значајних листова , часописа и зборника у то време ( „ Српске новине ” , „ Лесковачки гласник ” , „ Народни просветитељ ” и др . ) . Нека од његових дела су : Студија „ О народним учитељима , , Позоришна игра у седам слика „ Косовски бој ” објављеноу Лесковцу Збирка песама „ Јеци и одјеци ” ( Београд , Из царства мрака - Царство ракије , Царство мрака – Царство судбине , године . Уџбеник „ Познавање природе за III и IV разред основне школе ( Београд , Из царства лажне образованости , ( Београд , Мој завичај , ( Београд , Бугарска зверства у врањском округу,две књиге објављене Аутобиографске белешке - Моје бројанице Комад „ Ратно сироче ” ,Лесковац Комад „ Под маслинама на Крфу ” ( Београд,има два чина и написан је „ по личним доживљајима и утисцима ’ ’ Комад у једном чину „ Проглас уједињења ” ( Лесковац , где глорификује братство Срба , Хрвата и Словенаца . Збирка „ Мали путници ” ,1921 „ Школска хигијена ” добила је прву награду америчке мисије и исте године објављена у издању Министарства просвете ( Београд , Књига „ Школа живота ’ ’ Чаршија и култура - „ књига за народно просвећивање ’ ’ Референце Литература Народни просветитељ и писац Сретен Динић и његово време,1875-1949 , Драгољуб Трајковић , Наша реч Данило Коцић , Лесковачки писци - трагови и трагања ( I-II ) , Лесковац Спољашње везе Сретен Динић Чаршија и култура Заборављено путовање Кир Сретена Динића Рођени Умрли Лесковчани Српски књижевници