Зоран Пауновић
Зоран Пауновић (Бор, 1962) професор је енглеске књижевности на Филолошком факултету у Београду и Филозофском факултету у Новом Саду, есејиста и преводилац.

Биографија 

Рођен је 31. маја 1962. године у Бору. Након завршене гимназије отпочео је студије енглеског језика и књижевности на Филолошком факултету Универзитета у Београду где је и дипломирао 1985. године. Магистарску тезу под називом Мотив хајке у забавним романима Греама Грина одбранио је на Филолошком факултету у Београду 1989. године. Звање доктора књижевних наука стекао је на Филозофском факултету у Новом Саду 1995. године (назив докторске дисертације: Суочавање приповедача са жанровским оквирима: амерички романи Владимира Набокова). Данас у звању редовног професора предаје енглеску књижевност 19. и 20. века на Филолошком факултету у Београду и Филозофском факултету у Новом Саду, где тренутно обавља и функцију продекана за науку и међународну сарадњу.

У области интересовања и истраживања Зорана Пауновића убрајају се британска књижевност, америчка савремена проза, превођење, као и популарна култура и културолошке студије. Значајно је његово залагање на свим пољима, те је тако српску културу задужио не само ангажовањем на бројним успешно реализованим пројектима, већ пре свега као изврстан есејиста, предавач и преводилац. Аутор је (између осталог) студије о америчким романима Владимира Набокова Гутачи бледе ватре (Просвета, 1997), књиге есеја о англо-америчкој књижевности Историја, фикција, мит (Геопоетика, 2006), публикације Уликс Reload (са Јеленом Ђорђевић; Народна библиотека Бор, 2012), књиге есеја о америчкој и српској књижевности двадесетог века Прозор у двориште (Геопоетика, 2017), као и књиге есеја о вези рокенрола и књижевности Доба хероја (Геопоетика, 2018). Kултуру је обогатио и бројним преводима књига истинске литерарне вредности од којих се издваја превод романа Уликс (ЦИД, 2001; Геопоетика, 2003). Аутор је и бројних чланака, приказа, научних и стручних радова.

На састанку одржаном 30. априла 2015. године, Зоран Пауновић изабран је за новог члана НИН-овог жирија критике за најбољи роман године., а потом обавља и дужност председника НИН-овог жирија критике за најбољи роман године 2017. и 2018. године.

На изборној скупштини САНУ новембра 2018. године изабран је за дописног члана одељења језикa и књижевности.

Потпредседник је Српског ПЕН центра.

Библиографија 

Зоран Пауновић је аутор студије о америчким романима Владимира Набокова Гутачи бледе ватре (Просвета, 1997), збирке есеја из англоамеричке књижевности Историја, фикција, мит у издању Геопоетике (2006), публикације Уликс Reload (са Јеленом Ђорђевић) у издању Народне библиотеке Бор (2012), књиге есеја о америчкој и српској књижевности двадесетог века Прозор у двориште (Геопоетика, 2017), књиге есеја о вези рокенрола и књижевности Доба хероја (Геопоетика, 2018), као и бројних научних и стручних радова из области англо-америчке књижевности. Као есејиста превасходно је окренут представницима модернизма и то најпре Џејмсу Џојсу, затим Владимиру Набокову, као и америчком представнику постмодернизма Дону ДеЛилу. Објавио је велики број радова у којима се бави стваралаштвом Џејмса Џојса, а како роман Уликс наводи као једну од књига које су значајно утицале на њега, треба издвојити поговор том роману: Уликс Џејмса Џојса: митска узвишеност тривијалног. Такође је аутор есеја Опора носталгија Џејмса Џојса (првобитно објављен као предговор збирци приповедака Даблинци), и Кажу да је Нора била пекарева кћи, оба објављена у књизи есеја Историја, фикција, мит. Када је у питању Владимир Набоков, Зоран Пауновић издваја Лолиту као „најстраственије написан роман о страсти“, а међу његовим есејима издваја се онај којим је обележен педесети рођендан Набоковљевог грешног чеда - Теби, моја Долорес, објављен у књизи Историја, фикција, мит. Као књижевне утицаје издваја још и Булгакова, и то роман Мајстор и Маргарита, као „најпесничкији роман о љубави и смрти“, затим роман Злочин и казна, као и роман Квака 22 Џозефа Хелера као „најдуховитију књигу о лудилу појединца као једином разборитом одговору на лудило света којим је окружен“.

Поезија такође чини важан део стваралаштва професора Пауновића. Од песника који су утицали на њега можда највише истиче човека који је поезију увео у модернизам:

{{quote|Елиот је песник који ме је научио многим стварима, али једна од најважнијих, чини ми се, јесте то како читати поезију.}}

Поезију је ипак наставио да чита на себи својствен начин, па се тако у једном од есеја објављених у збирци Историја, фикција, мит бави песником који „упркос спорадичним оспоравањима“, „има своје место у историји америчке поезије“. Реч је о Џиму Морисону, о коме Зоран Пауновић говори као о једном од најбољих и најдоследнијих ученика песника и визионара Вилијама Блејка. У есеју Гвоздена врата перцепције као да испуњава последњу жељу Џима Морисона - да буде озбиљно схваћен као песник, док песник Џим Морисон, чини се, потврђује оно о чему говори Зоран Пауновић - да је рокенрол "пре свега слобода; слобода да се буде и остане свој, другачији од свих - ако треба, и од самога себе“.. Аутор је бројних чланака првобитно објављених у недељнику Време, а потом и у збирци есеја Доба хероја, у којима, између осталог, говори о поезији песника рокенрола- трубадуру и романтичару Ленарду Коену и још једном Блејковом следбенику, мрзовољном пророку Бобу Дилану. Луа Рида ставља раме уз раме са Ворхолом и Остером, уметницима који су "успели да савременој Америци и свету дају идентитет и душу“. Такође говори и о песнику који је уједно, „попут сваког истинског уметника, био господар приче“, и који је, према његовим речима, за генерацију осамдесетих година био неизмерно драгоцен, пре свега зато што је представљао "спој постхипијевске чежње са недоживљеном прошлошћу и разбијачке, анархистичке, новоталасне енергије." О поезији овог господара приче и о томе како је Бранимир Џони Штулић стварао наше снове од својих кошмара, говори у тексту Последњи трамвај преко Трешњевке, а као рецензент Штулићевe стиховане аутобиографије Смијурија у мјерама пише о истој у кратком приказу објављеном у недељнику Време под називом Врло необична књига.

Зоран Пауновић у својим есејима и чланцима доказује сопствену тврдњу да је рок култура један особен и целовит поглед на свет, и управо се у томе огледа његов таленат - он успева да споји оно наизглед неспојиво и тиме читаоцима пружа један помало другачији осврт на англоамеричку прозу и поезију, а да при том своје ставове не намеће као једине исправне, већ успева да, крећући се кроз „лавиринте модерне и постмодерне књижевности“, уз стихове неких од највећих рок музичара данашњице, отвори неке нове путеве за различита тумачења писаца и дела којима се бави.

 Књиге 

 Гутачи бледе ватре (амерички романи Владимира Набокова), Просвета, Београд, 1997, 400 стр.
 Историја, фикција, мит (есеји о англоамеричкој књижевности), Геопоетика, Београд, 2006, 215 стр.
 Уликс Reload (са Јеленом Ђорђевић), Народна библиотека Бор, 2012, 43 стр.
 Прозор у двориште (књига есеја о енглеској, америчкој и српској књижевности двадесетог века), Геопоетика, Београд, 2017, 284 стр.
 Доба хероја (књига есеја о суштинској вези књижевности и рокенрола), Геопоетика, Београд, 2018, 184 стр.

 Гутачи бледе ватре Гутачи бледе ватре је студија о америчким романима Владимира Набокова, аутора Зорана Пауновића, објављена у издању издавачке куће Просвета 1997. године. Зоран Пауновић своју студију темељи на тврдњи да је промена језичког медијума (након пишчеве емиграције у САД) морала имати утицаја на Набоковљев поглед на свет, па тако и на његово целокупно стваралаштво, и из тога, према речима Зорана Пауновића, проистиче нужност одвојеног посматрања и изучавања његових руских и америчких романа, и истиче да је реч о два потпуно различита имагинативна света, са различитим амбијентима, приповедачким поступцима и стилским особеностима. Своју тврдњу доказује прецизном анализом осам америчких романа Владимира Набокова: Стварни живот Себастијана Најта, У знаку незаконито рођених, Лолита, Пнин, Бледа ватра, Ада, Прозирне ствари, и Погледај арлекине!. Научно-истраживачки рад професора Пауновића се и овде преплиће са његовим преводилачким радом, те је тако превео романе Пнин (Одисеја, 2010), Прозирне ствари (Плато, 2003; Дерета, 2015) и Погледај арлекине! (Прометеј,1998; Дерета, 2019) за који је добио награду Друштва књижевника Војводине.

О студији Гутачи бледе ватре из рецензије Чедомира Мирковића:

Сталним залагањем, што сопственим примером (један је од најбољих српских преводилаца), што исцрпним анализама и студијама о преводилаштву и српском издаваштву, Зоран Пауновић је у великој мери допринео подизању свести о потреби за истински озбиљним приступом у области превођења, указујући на то да је учинак лоших превода често погубнији него што се претпоставља. Током ангажовања у оквиру Радне групе за анализу, професионални развој и перманентно обучавање у издаваштву, која је основана при Министарству културе Републике Србије, где је био задужен за анализу квалитета превода и предлагања стандарда у области издаваштва указао је на суштински проблем непостојања јасног критеријума избора за објављивање књижевних дела, као и на проблем мањкавости превода. Том приликом је указао и на проблем потцењивачког и немарног односа према преводиоцима и преводу, и истакао да издавачи и поједини преводиоци често нису свесни одговорности која проистиче из чињенице да је превод за већину читалаца "једини медијум на основу којег стичу слику не само о делу и аутору већ и о националној књижевности и култури којој аутор и дело припадају“.

Своје тврдње Зоран Пауновић неретко потврђује у пракси. Вишеструко је награђиван за свој преводилачки рад. Свакако најзначајнији у његовом преводилачком опусу је превод романа Уликс Џејмса Џојса (Геопоетика, 2003) за који је добио награду Лаза Костић. Издавачка кућа Геопоетика је 2012. године је издала саопштење да је Зоран Пауновић почео да преводи и Финеганово бдење Џејмса Џојса.

 Превод романа Уликс 

Професор Александар Јерков је оценио да је превод романа Уликс најзначајнији преводилачки подухват новијег доба:

Издавачка кућа Геопоетика саопштила је да је Зоран Пауновић почео да преводи Финеганово бдење на коме је Џојс радио седамнаест година а које чека више од 73 године да добије српски превод. Професор Пауновић је оценио да је реч о најкомплекснијем и најреволуционарнијем Џојсовом делу, као и да дело обилује лингвистичким експериментима, алузијама и асоцијацијама. Такође наглашава да је Џојс од романа тока свести овде подигао форму за степен више, "на нелинеарни, циклични наратив, чија је радња смештена у пределе снова" и закључује да, ако Уликс говори о дану, Финеганово бдење говори о ноћи- "о сновима унутар снова, њиховом сопственом животу и међусобном претапању које твори властити језик и митове", и зато "ово хаотично, узбудљиво и генијално дело заправо није текст о сну, оно је сан“. Када је реч о самом преводу, Зоран Пауновић је нагласио да ће настојати да задржи 1001 слово, као и да ће речи које нису англофоне остати непреведене. Такође је нагласио да синестезија смисаоних, звучних и визуелних аспеката спада у утиске које ће се посебно потрудити да пренесе. Овај превод ће такође бити опремљен коментарима и напоменама захваљујући чему је и Уликс у знатној мери приближен већем броју читалаца:

На Културној олимпијади у Лондону 2012. године успешно је изведена представа Хенри Шести Народног позоришта у Београду у режији Никите Миливојевића и преводу Зорана Пауновића. Представа је изведена на сцени чувеног Глоб театра и побрала је низ позитивних критика, како лондонске публике тако и критичара. Том приликом Зоран Пауновић је одржао предавање на тему Шекспир у Србији. Драма Хенри Шести изведена је и на првом Шекспир фестивалу у Чортановцима 2014. године.

Драмски комад Хамлет у режији и адаптацији Ане Вукотић и у преводу Зорана Пауновића премијерно је изведен на Великој сцени Црногорског народног позоришта јуна 2019. године.

 Преводи драмских комада (избор) 

 Хенри Шести, Вилијам Шекспир, у режији Никите Миливојевића (Народно позориште Београд, 2012)
 The Silent Language, Миодраг Станисављевић, у режији Џеклин Стоун (TUTA Theatre Chicago, 2013) 
 Гетсимански врт, Дејвид Хер, у режији Љиљане Тодоровић (Атеље 212, 2019) 
 Хамлет, Вилијам Шекспир, у режији Ане Вукотић (Црногорско народно позориште, 2019)

 Награде 
 
 награда Милош Н. Ђурић за најбољи превод године за превод романа Фелисијино путовање Вилијама Тревора (Нолит, 1997)
 Нолитова награда за најбољи превод у 1997. години за превод романа Фелисијино путовање Вилијама Тревора (Нолит, 1997) 
 награда Друштва књижевника Војводине за најбољи превод године за роман Погледај арлекине! (Прометеј, 1999)
 награда Лаза Костић за превод романа Уликс (Геопоетика, 2003)
 награда Михаило Ђорђевић за најбољи превод књижевне прозе са енглеског језика за 2017. годину, за превод романа Подземље Дона ДеЛила (Геопоетика, 2007)
 награда Иницијал за допринос уметности и култури за књигу Прозор у двориште'', Сајам књига у Нишу, 2018.

Чланство 

 потпредседник Српског ПЕН центра
 члан Удружења књижевних преводилаца Србије
 члан Српског књижевног друштва
 члан Друштва књижевника Војводине
 члан НИН-овог жирија критике за најбољи роман године (2015, 2016)
 председник НИН-овог жирија критике за најбољи роман године (2017, 2018)
 дописни члан САНУ од 2018. године

Види још 
 Историја, фикција, мит (есеји)

Референце

Литература

Спољашње везе 

 Белешка о аутору на сајту Геопоетике 
 Историја, фикција, мит 
 Филолошки факултет Универзитета у Београду
 Филозофски факултет у Новом Саду
 САНУ
 Српски ПЕН центар

Рођени 1962.
Борани
Српски преводиоци
Српски есејисти
Добитници награде Милош Н. Ђурић
Професори београдског универзитета
Доктори књижевности
Дописни чланови САНУ
Зоран Пауновић ( Бор,професор је енглеске књижевности на Филолошком факултету у Београду и Филозофском факултету у Новом Саду , есејиста и преводилац . Биографија Рођен је маја године у Бору . Након завршене гимназије отпочео је студије енглеског језика и књижевности на Филолошком факултету Универзитета у Београду где је и дипломирао године . Магистарску тезу под називом Мотив хајке у забавним романима Греама Грина одбранио је на Филолошком факултету у Београду године . Звање доктора књижевних наука стекао је на Филозофском факултету у Новом Саду године ( назив докторске дисертације : Суочавање приповедача са жанровским оквирима : амерички романи Владимира Набокова ) . Данас у звању редовног професора предаје енглеску књижевност и века на Филолошком факултету у Београду и Филозофском факултету у Новом Саду , где тренутно обавља и функцију продекана за науку и међународну сарадњу . У области интересовања и истраживања Зорана Пауновића убрајају се британска књижевност , америчка савремена проза , превођење , као и популарна култура и културолошке студије . Значајно је његово залагање на свим пољима , те је тако српску културу задужио не само ангажовањем на бројним успешно реализованим пројектима , већ пре свега као изврстан есејиста , предавач и преводилац . Аутор је ( између осталог ) студије о америчким романима Владимира Набокова Гутачи бледе ватре ( Просвета , књиге есеја о англо-америчкој књижевности Историја , фикција , мит ( Геопоетика , публикације Уликс Reload ( са Јеленом Ђорђевић ; Народна библиотека Бор , књиге есеја о америчкој и српској књижевности двадесетог века Прозор у двориште ( Геопоетика , као и књиге есеја о вези рокенрола и књижевности Доба хероја ( Геопоетика , Kултуру је обогатио и бројним преводима књига истинске литерарне вредности од којих се издваја превод романа Уликс ( ЦИД , Геопоетика , Аутор је и бројних чланака , приказа , научних и стручних радова . На састанку одржаном априла године , Зоран Пауновић изабран је за новог члана НИН-овог жирија критике за најбољи роман године . , а потом обавља и дужност председника НИН-овог жирија критике за најбољи роман године и године . На изборној скупштини САНУ новембра године изабран је за дописног члана одељења језикa и књижевности . Потпредседник је Српског ПЕН центра . Библиографија Зоран Пауновић је аутор студије о америчким романима Владимира Набокова Гутачи бледе ватре ( Просвета , збирке есеја из англоамеричке књижевности Историја , фикција , мит у издању Геопоетике публикације Уликс Reload ( са Јеленом Ђорђевић ) у издању Народне библиотеке Бор књиге есеја о америчкој и српској књижевности двадесетог века Прозор у двориште ( Геопоетика , књиге есеја о вези рокенрола и књижевности Доба хероја ( Геопоетика , као и бројних научних и стручних радова из области англо-америчке књижевности . Као есејиста превасходно је окренут представницима модернизма и то најпре Џејмсу Џојсу , затим Владимиру Набокову , као и америчком представнику постмодернизма Дону ДеЛилу . Објавио је велики број радова у којима се бави стваралаштвом Џејмса Џојса , а како роман Уликс наводи као једну од књига које су значајно утицале на њега , треба издвојити поговор том роману : Уликс Џејмса Џојса : митска узвишеност тривијалног . Такође је аутор есеја Опора носталгија Џејмса Џојса ( првобитно објављен као предговор збирци приповедака Даблинци ) , и Кажу да је Нора била пекарева кћи , оба објављена у књизи есеја Историја , фикција , мит . Када је у питању Владимир Набоков , Зоран Пауновић издваја Лолиту као „ најстраственије написан роман о страсти “ , а међу његовим есејима издваја се онај којим је обележен педесети рођендан Набоковљевог грешног чеда - Теби , моја Долорес , објављен у књизи Историја , фикција , мит . Као књижевне утицаје издваја још и Булгакова , и то роман Мајстор и Маргарита , као „ најпесничкији роман о љубави и смрти “ , затим роман Злочин и казна , као и роман КвакаЏозефа Хелера као „ најдуховитију књигу о лудилу појединца као једином разборитом одговору на лудило света којим је окружен “ . Поезија такође чини важан део стваралаштва професора Пауновића . Од песника који су утицали на њега можда највише истиче човека који је поезију увео у модернизам : { { quote|Елиот је песник који ме је научио многим стварима , али једна од најважнијих , чини ми се , јесте то како читати поезију . } } Поезију је ипак наставио да чита на себи својствен начин , па се тако у једном од есеја објављених у збирци Историја , фикција , мит бави песником који „ упркос спорадичним оспоравањима “ , „ има своје место у историји америчке поезије “ . Реч је о Џиму Морисону , о коме Зоран Пауновић говори као о једном од најбољих и најдоследнијих ученика песника и визионара Вилијама Блејка . У есеју Гвоздена врата перцепције као да испуњава последњу жељу Џима Морисона - да буде озбиљно схваћен као песник , док песник Џим Морисон , чини се , потврђује оно о чему говори Зоран Пауновић - да је рокенрол " пре свега слобода ; слобода да се буде и остане свој , другачији од свих - ако треба , и од самога себе “ .. Аутор је бројних чланака првобитно објављених у недељнику Време , а потом и у збирци есеја Доба хероја , у којима , између осталог , говори о поезији песника рокенрола- трубадуру и романтичару Ленарду Коену и још једном Блејковом следбенику , мрзовољном пророку Бобу Дилану . Луа Рида ставља раме уз раме са Ворхолом и Остером , уметницима који су " успели да савременој Америци и свету дају идентитет и душу “ . Такође говори и о песнику који је уједно , „ попут сваког истинског уметника , био господар приче “ , и који је , према његовим речима , за генерацију осамдесетих година био неизмерно драгоцен , пре свега зато што је представљао " спој постхипијевске чежње са недоживљеном прошлошћу и разбијачке , анархистичке , новоталасне енергије . " О поезији овог господара приче и о томе како је Бранимир Џони Штулић стварао наше снове од својих кошмара , говори у тексту Последњи трамвај преко Трешњевке , а као рецензент Штулићевe стиховане аутобиографије Смијурија у мјерама пише о истој у кратком приказу објављеном у недељнику Време под називом Врло необична књига . Зоран Пауновић у својим есејима и чланцима доказује сопствену тврдњу да је рок култура један особен и целовит поглед на свет , и управо се у томе огледа његов таленат - он успева да споји оно наизглед неспојиво и тиме читаоцима пружа један помало другачији осврт на англоамеричку прозу и поезију , а да при том своје ставове не намеће као једине исправне , већ успева да , крећући се кроз „ лавиринте модерне и постмодерне књижевности “ , уз стихове неких од највећих рок музичара данашњице , отвори неке нове путеве за различита тумачења писаца и дела којима се бави . Књиге Гутачи бледе ватре ( амерички романи Владимира Набокова ) , Просвета , Београд,стр . Историја , фикција , мит ( есеји о англоамеричкој књижевности ) , Геопоетика , Београд,стр . Уликс Reload ( са Јеленом Ђорђевић ) , Народна библиотека Бор,стр . Прозор у двориште ( књига есеја о енглеској , америчкој и српској књижевности двадесетог века ) , Геопоетика , Београд,стр . Доба хероја ( књига есеја о суштинској вези књижевности и рокенрола ) , Геопоетика , Београд,стр . Гутачи бледе ватре Гутачи бледе ватре је студија о америчким романима Владимира Набокова , аутора Зорана Пауновића , објављена у издању издавачке куће Просвета године . Зоран Пауновић своју студију темељи на тврдњи да је промена језичког медијума ( након пишчеве емиграције у САД ) морала имати утицаја на Набоковљев поглед на свет , па тако и на његово целокупно стваралаштво , и из тога , према речима Зорана Пауновића , проистиче нужност одвојеног посматрања и изучавања његових руских и америчких романа , и истиче да је реч о два потпуно различита имагинативна света , са различитим амбијентима , приповедачким поступцима и стилским особеностима . Своју тврдњу доказује прецизном анализом осам америчких романа Владимира Набокова : Стварни живот Себастијана Најта , У знаку незаконито рођених , Лолита , Пнин , Бледа ватра , Ада , Прозирне ствари , и Погледај арлекине !. Научно-истраживачки рад професора Пауновића се и овде преплиће са његовим преводилачким радом , те је тако превео романе Пнин ( Одисеја , Прозирне ствари ( Плато , Дерета ,и Погледај арлекине ! ( Прометеј ,1998 ; Дерета,за који је добио награду Друштва књижевника Војводине . О студији Гутачи бледе ватре из рецензије Чедомира Мирковића : Сталним залагањем , што сопственим примером ( један је од најбољих српских преводилаца ) , што исцрпним анализама и студијама о преводилаштву и српском издаваштву , Зоран Пауновић је у великој мери допринео подизању свести о потреби за истински озбиљним приступом у области превођења , указујући на то да је учинак лоших превода често погубнији него што се претпоставља . Током ангажовања у оквиру Радне групе за анализу , професионални развој и перманентно обучавање у издаваштву , која је основана при Министарству културе Републике Србије , где је био задужен за анализу квалитета превода и предлагања стандарда у области издаваштва указао је на суштински проблем непостојања јасног критеријума избора за објављивање књижевних дела , као и на проблем мањкавости превода . Том приликом је указао и на проблем потцењивачког и немарног односа према преводиоцима и преводу , и истакао да издавачи и поједини преводиоци често нису свесни одговорности која проистиче из чињенице да је превод за већину читалаца " једини медијум на основу којег стичу слику не само о делу и аутору већ и о националној књижевности и култури којој аутор и дело припадају “ . Своје тврдње Зоран Пауновић неретко потврђује у пракси . Вишеструко је награђиван за свој преводилачки рад . Свакако најзначајнији у његовом преводилачком опусу је превод романа Уликс Џејмса Џојса ( Геопоетика,за који је добио награду Лаза Костић . Издавачка кућа Геопоетика је године је издала саопштење да је Зоран Пауновић почео да преводи и Финеганово бдење Џејмса Џојса . Превод романа Уликс Професор Александар Јерков је оценио да је превод романа Уликс најзначајнији преводилачки подухват новијег доба : Издавачка кућа Геопоетика саопштила је да је Зоран Пауновић почео да преводи Финеганово бдење на коме је Џојс радио седамнаест година а које чека више одгодине да добије српски превод . Професор Пауновић је оценио да је реч о најкомплекснијем и најреволуционарнијем Џојсовом делу , као и да дело обилује лингвистичким експериментима , алузијама и асоцијацијама . Такође наглашава да је Џојс од романа тока свести овде подигао форму за степен више , " на нелинеарни , циклични наратив , чија је радња смештена у пределе снова " и закључује да , ако Уликс говори о дану , Финеганово бдење говори о ноћи- " о сновима унутар снова , њиховом сопственом животу и међусобном претапању које твори властити језик и митове " , и зато " ово хаотично , узбудљиво и генијално дело заправо није текст о сну , оно је сан “ . Када је реч о самом преводу , Зоран Пауновић је нагласио да ће настојати да задржислово , као и да ће речи које нису англофоне остати непреведене . Такође је нагласио да синестезија смисаоних , звучних и визуелних аспеката спада у утиске које ће се посебно потрудити да пренесе . Овај превод ће такође бити опремљен коментарима и напоменама захваљујући чему је и Уликс у знатној мери приближен већем броју читалаца : На Културној олимпијади у Лондону године успешно је изведена представа Хенри Шести Народног позоришта у Београду у режији Никите Миливојевића и преводу Зорана Пауновића . Представа је изведена на сцени чувеног Глоб театра и побрала је низ позитивних критика , како лондонске публике тако и критичара . Том приликом Зоран Пауновић је одржао предавање на тему Шекспир у Србији . Драма Хенри Шести изведена је и на првом Шекспир фестивалу у Чортановцима године . Драмски комад Хамлет у режији и адаптацији Ане Вукотић и у преводу Зорана Пауновића премијерно је изведен на Великој сцени Црногорског народног позоришта јуна године . Преводи драмских комада ( избор ) Хенри Шести , Вилијам Шекспир , у режији Никите Миливојевића ( Народно позориште Београд , The Silent Language , Миодраг Станисављевић , у режији Џеклин Стоун ( TUTA Theatre Chicago , Гетсимански врт , Дејвид Хер , у режији Љиљане Тодоровић ( Атеље Хамлет , Вилијам Шекспир , у режији Ане Вукотић ( Црногорско народно позориште , Награде награда Милош Н . Ђурић за најбољи превод године за превод романа Фелисијино путовање Вилијама Тревора ( Нолит , Нолитова награда за најбољи превод у години за превод романа Фелисијино путовање Вилијама Тревора ( Нолит , награда Друштва књижевника Војводине за најбољи превод године за роман Погледај арлекине ! ( Прометеј , награда Лаза Костић за превод романа Уликс ( Геопоетика , награда Михаило Ђорђевић за најбољи превод књижевне прозе са енглеског језика за годину , за превод романа Подземље Дона ДеЛила ( Геопоетика , награда Иницијал за допринос уметности и култури за књигу Прозор у двориште ' ' , Сајам књига у Нишу , Чланство потпредседник Српског ПЕН центра члан Удружења књижевних преводилаца Србије члан Српског књижевног друштва члан Друштва књижевника Војводине члан НИН-овог жирија критике за најбољи роман године председник НИН-овог жирија критике за најбољи роман године дописни члан САНУ од године Види још Историја , фикција , мит ( есеји ) Референце Литература Спољашње везе Белешка о аутору на сајту Геопоетике Историја , фикција , мит Филолошки факултет Универзитета у Београду Филозофски факултет у Новом Саду САНУ Српски ПЕН центар Рођени Борани Српски преводиоци Српски есејисти Добитници награде Милош Н . Ђурић Професори београдског универзитета Доктори књижевности Дописни чланови САНУ