Мина (оловка)
Мина је средишњи део оловке. Поседује је малтене сваки примерак ове писаљке, било да је у питању графитна оловка, патентара или дрвена бојица. Израз потиче од , што је вероватно настало по угледу на  у значењу рудна стена.

Опште одлике 
Мине су штапићастог облика и представљају писаћи материјал. Наиме, оне у себи садрже супстанце које касније остављају траг на папиру и другим подлогама за писање. Налазе се у великом броју алата за писање, као што су графитне и хемијске оловке, патентаре, дрвене бојице и свака друга писаљка која ради на овом принципу. Најчешће су саставни део оловке, као на пример графит и олово у случају графитне оловке или масних супстанци у случају дрвених боја.

Ипак, у случају хемијских и патент-оловака, посебно оних високог квалитета, мине су замењиве и купују се засебно. У хемијске се стављају мине које се састоје од пластичне или металне цеви која је испуњена мастилом. Оне се могу просути и уфлекати одећу и радну површину, па треба бити пажљив са њима. Што се тиче осталих, мекших врста мина, она су веома ломљиве ако се њима неправилно рукује. Уколико се поломи писаћи део патентаре, у оловку се ставља нови примерак. Ако се то деси на графитној оловци или дрвеним бојама, проблем се решава зарезачем, који смањи дужину мине, али је и значајно заоштри.

Општим информацијама о средишњем делу оловке свакако припадају и разлике међу артиклима различитих произвођача. Једна од њих јесте и дебљина мине. Тако у случају патент-оловака димензије обично износе 0,3-{mm}-, 0,5-{mm}-, 0,7-{mm}- или 0,9 -{mm}- (где је пола милиметара најчешће), док је 2-{mm}- дебљина мине испуњене мастилом или оне у графитним оловкама. Следећи је састав, а посебно садржина отровног олова. Оно се некад користило, а данас је избачено из употребе и замењено графитом.

Историја 
Истојира разноразних писаљки веома је дуга и неисцрпна. Свакојаке ствари служиле су за писање по камењу, папирусу и другим материјалима. Паралелно са њима, користиле су се и одговарајуће мине. И стари Римљани су користили својеврсну оловку са сржи, која би се могла повестити са савременом мином, а коју су називали стилос (). У питању је био веома танак штапић, понекад прављен од олова. Служио је за писање без мастила, а био је веома оштар како би се могао користити за писање по восковитим плочама. Други крај је био глађи и користио са за брисање исписаног текста.

Прву савремену мину представља алат из шеснаестог века. Наиме, рударима који су радили у руди графита у долини Бороудејл () у Енглеској пало је на памер да графитни штапић ставе у дрвену опну. То им је пошло за руком и схватили су да су направили веома погодну писаљку. Међутим, мислили су да ископавају олово, те је руда названа Плумбаго ( — олово). Грешка је убрзо откривена, а овакве писаљке постале су веома популарне. Међутим, иако се сазнало да су рудари ископали графит, а не олово, у језику је грешка остала. Тако се мина на енглеском каже -{lead}- (лед — олово), а графитна оловка на немачком -{der Bleistift}- (блајштифт — оловна писаљка). Иста лингвистична неподударност постоји и у српском језику (оловка), али се недоумице отклањају додавањем придева „графитна“.

Метод који су искористили енглески рудари у осамнаестом веку је применио Немац Каспар Фабер, оснивач истоименог предузећа, чија су специјалност производи за писање и штампање и други канцеларијски материјали. Свој производ је направио од млевеног графита, сумпора и антимона, док је посебне методе примењивао за дрвене боје, које је такође дистрибуирао по Европи у првој половини двадесетог века. Овај метод он је патентирао 1795.

Галерија

Референце

Спољашње везе

Литература 
 
 
 

Цртачке технике
Германизми
Мина је средишњи део оловке . Поседује је малтене сваки примерак ове писаљке , било да је у питању графитна оловка , патентара или дрвена бојица . Израз потиче од , што је вероватно настало по угледу на у значењу рудна стена . Опште одлике Мине су штапићастог облика и представљају писаћи материјал . Наиме , оне у себи садрже супстанце које касније остављају траг на папиру и другим подлогама за писање . Налазе се у великом броју алата за писање , као што су графитне и хемијске оловке , патентаре , дрвене бојице и свака друга писаљка која ради на овом принципу . Најчешће су саставни део оловке , као на пример графит и олово у случају графитне оловке или масних супстанци у случају дрвених боја . Ипак , у случају хемијских и патент-оловака , посебно оних високог квалитета , мине су замењиве и купују се засебно . У хемијске се стављају мине које се састоје од пластичне или металне цеви која је испуњена мастилом . Оне се могу просути и уфлекати одећу и радну површину , па треба бити пажљив са њима . Што се тиче осталих , мекших врста мина , она су веома ломљиве ако се њима неправилно рукује . Уколико се поломи писаћи део патентаре , у оловку се ставља нови примерак . Ако се то деси на графитној оловци или дрвеним бојама , проблем се решава зарезачем , који смањи дужину мине , али је и значајно заоштри . Општим информацијама о средишњем делу оловке свакако припадају и разлике међу артиклима различитих произвођача . Једна од њих јесте и дебљина мине . Тако у случају патент-оловака димензије обично износе3-{ mm }- ,5-{ mm } -,7-{ mm }- или9 -{ mm }- ( где је пола милиметара најчешће ) , док је{ mm }- дебљина мине испуњене мастилом или оне у графитним оловкама . Следећи је састав , а посебно садржина отровног олова . Оно се некад користило , а данас је избачено из употребе и замењено графитом . Историја Истојира разноразних писаљки веома је дуга и неисцрпна . Свакојаке ствари служиле су за писање по камењу , папирусу и другим материјалима . Паралелно са њима , користиле су се и одговарајуће мине . И стари Римљани су користили својеврсну оловку са сржи , која би се могла повестити са савременом мином , а коју су називали стилос ( ) . У питању је био веома танак штапић , понекад прављен од олова . Служио је за писање без мастила , а био је веома оштар како би се могао користити за писање по восковитим плочама . Други крај је био глађи и користио са за брисање исписаног текста . Прву савремену мину представља алат из шеснаестог века . Наиме , рударима који су радили у руди графита у долини Бороудејл ( ) у Енглеској пало је на памер да графитни штапић ставе у дрвену опну . То им је пошло за руком и схватили су да су направили веома погодну писаљку . Међутим , мислили су да ископавају олово , те је руда названа Плумбаго ( — олово ) . Грешка је убрзо откривена , а овакве писаљке постале су веома популарне . Међутим , иако се сазнало да су рудари ископали графит , а не олово , у језику је грешка остала . Тако се мина на енглеском каже -{ lead }- ( лед — олово ) , а графитна оловка на немачком -{ der Bleistift }- ( блајштифт — оловна писаљка ) . Иста лингвистична неподударност постоји и у српском језику ( оловка ) , али се недоумице отклањају додавањем придева „ графитна “ . Метод који су искористили енглески рудари у осамнаестом веку је применио Немац Каспар Фабер , оснивач истоименог предузећа , чија су специјалност производи за писање и штампање и други канцеларијски материјали . Свој производ је направио од млевеног графита , сумпора и антимона , док је посебне методе примењивао за дрвене боје , које је такође дистрибуирао по Европи у првој половини двадесетог века . Овај метод он је патентирао Галерија Референце Спољашње везе Литература Цртачке технике Германизми