Португалски колонијални рат
Португалски колонијални рат, у Португалу познатији под именом Прекоморски рат, а у бившим колонијама као Рат за независност, био је војни сукоб који се водио између португалске војске и ослободилачких покрета у португалским колонијама Гвинеји Бисао, Анголи и Мозамбику од 1961. до 1974. године. Након збацивања с власти конзервативног режима Марсела Каитана у тзв. каранфилској револуцији 25. априла 1974. године, нова демократска влада Португала прекинула је рат и покренула процес давања независности својим дотадашњим колонијама.

Историјат 
За разлику од осталих европских колонијалних земаља, попут Уједињеног Краљевства и Француске, конзервативни режим Салазара у Португалу није се повукао из својих колонија. Као знак отпора против колонијалне власти, док је велика већина афричких земаља добила независност, разни ослободилачки покрети покренули су оружану борбу на португалској колонијалној територији, односно Анголи, Гвинеји Бисао и Мозамбику. С временом је већина земаља у свету сматрала оправданим отпор домаћег становништва португалским колонијалним властима, и генерално подупирала је њихову борбу за независност.

Међународна заједница је с временом суочила режим у Лисабону с различитим ембаргима и осталим санкцијама због вођења колонијалнога рата. Рат је до 1973. постао изузетно непопуларан међу португалским становништвом, а истовремено срозавао се углед Португала у свету.

Иако су у почетку дејствовали самостално, руководства ослободилачких покрета Народни покрет за ослобођење Анголе, Национални ослободилачки фронт Анголе и Национална унија за потпуну независност Анголе у Анголи, Афричка партија за независност Гвинеје и Зеленортских Острва у Гвинеји Бисао и Фронт за ослобођење Мозамбика у Мозамбику остварили су заједничку сарадњу и међусобно су се помагали у рату против португалске војске.

Након што је група лево оријентисаних официра у португалској војсци свргнула с власти режим Марчела Кајетана 25. априла 1974, нова влада је покренула постепено повлачење војске из колонија. Убрзо након тога, велик број белачког португалског становништва почео је да напушта колоније. Преко 1 милион њих се одселио из колонија у Португал, Северну Америку и Јужноафричку Републику. До 1975. Португал је са свим бившим колонијама уредио споразуме о независности.

Извори

Литература 

 Kaúlza de Arriaga - Published works of the General Kaúlza de Arriaga 
 
 
 
 , vols. XIII e XIV
 
 ;
 Rosas, Fernando e Brito, J. M. Brandão, Dicionário de História do Estado Novo, Venda Nova, Bertrand Editora, 2 vols. 1996
 Vários autores, Guerra Colonial, edição do Diário de Notícias
 Jornal do Exército, Lisboa, Estado-Maior do Exército

Види још 
 Анголски рат за независност
 Рат за независност Гвинеје Бисао
 Рат за независност Мозамбика

Спољашње везе 

  Guerra Colonial: 1961–1974 (guerracolonial.org)

Историја Португалије
Ратови у Африци
Модерни ратови
Хладноратовски конфликти
1961.
1962.
1963.
1964.
1965.
1966.
1967.
1968.
1969.
1970.
1971.
1972.
1973.
1974.
Португалски колонијални рат , у Португалу познатији под именом Прекоморски рат , а у бившим колонијама као Рат за независност , био је војни сукоб који се водио између португалске војске и ослободилачких покрета у португалским колонијама Гвинеји Бисао , Анголи и Мозамбику од до године . Након збацивања с власти конзервативног режима Марсела Каитана у тзв. каранфилској револуцији априла године , нова демократска влада Португала прекинула је рат и покренула процес давања независности својим дотадашњим колонијама . Историјат За разлику од осталих европских колонијалних земаља , попут Уједињеног Краљевства и Француске , конзервативни режим Салазара у Португалу није се повукао из својих колонија . Као знак отпора против колонијалне власти , док је велика већина афричких земаља добила независност , разни ослободилачки покрети покренули су оружану борбу на португалској колонијалној територији , односно Анголи , Гвинеји Бисао и Мозамбику . С временом је већина земаља у свету сматрала оправданим отпор домаћег становништва португалским колонијалним властима , и генерално подупирала је њихову борбу за независност . Међународна заједница је с временом суочила режим у Лисабону с различитим ембаргима и осталим санкцијама због вођења колонијалнога рата . Рат је до постао изузетно непопуларан међу португалским становништвом , а истовремено срозавао се углед Португала у свету . Иако су у почетку дејствовали самостално , руководства ослободилачких покрета Народни покрет за ослобођење Анголе , Национални ослободилачки фронт Анголе и Национална унија за потпуну независност Анголе у Анголи , Афричка партија за независност Гвинеје и Зеленортских Острва у Гвинеји Бисао и Фронт за ослобођење Мозамбика у Мозамбику остварили су заједничку сарадњу и међусобно су се помагали у рату против португалске војске . Након што је група лево оријентисаних официра у португалској војсци свргнула с власти режим Марчела Кајетана априла нова влада је покренула постепено повлачење војске из колонија . Убрзо након тога , велик број белачког португалског становништва почео је да напушта колоније . Прекомилион њих се одселио из колонија у Португал , Северну Америку и Јужноафричку Републику . До Португал је са свим бившим колонијама уредио споразуме о независности . Извори Литература Kaúlza de Arriaga - Published works of the General Kaúlza de Arriaga , vols . XIII e XIV ; Rosas , Fernando e Brito , J. M . Brandão , Dicionário de História do Estado Novo , Venda Nova , Bertrand Editora ,vols . Vários autores , Guerra Colonial , edição do Diário de Notícias Jornal do Exército , Lisboa , Estado-Maior do Exército Види још Анголски рат за независност Рат за независност Гвинеје Бисао Рат за независност Мозамбика Спољашње везе Guerra Colonial:1974 ( guerracolonial.org ) Историја Португалије Ратови у Африци Модерни ратови Хладноратовски конфликти 1961. 1962. 1963. 1964. 1965. 1966. 1967. 1968. 1969. 1970. 1971. 1972. 1973. 1974.