Бошко Вребалов
Бошко Вребалов (Меленци, код Великог Бечкерека, 21. октобар 1912 — Царевац, код Пожаревца, 8. јун 1943), лекар био је учесник Народноослободилачке борбе и народни херој Југославије.

Биографија 

Рођен је 21. октобра 1912. године у Меленцима, у имућној земљорадничкој породици. Постоји Родна кућа народног хероја Бошка Вребалова. Основну школу је завршио у родном месту, а гимназију у Великом Бечкереку. Активно је деловао у омладинским, спортским и културним друштвима, те ђачкој литерарној дружини.

У Београд је отишао 1931. године на студије медицине. На Универзитету је дошао у дотицај с револуционарним студентским покретом. Учествовао је на оснивачком збору ОМПОК-а у Новом Саду, 13. септембра 1936. године. На збору је донета Резолуција и закључак о покретању омладинског листа „Наш Живот“. Истог дана је у винограду Угљеше Мољца, студента ветерине из Новог Сада, био одржан илегални састанак чланова КПЈ и СКОЈ-а, на којем је био изабран Акциони одбор ОМПОК-а. Чланом одбора постао је и Бошко Вребалов, који је заједно са својим сарадницима оснивао секције ОМПОК-а по средњем Банату. Изабран је 7. јула 1937. и у Месни одбор ОМПОК-а у Београду, заједно са још 15 студената из Војводине.

Вребалов је 1937. постао потпредседник Удружења студената медицинара. Био је и члан акционог одбора стручних студентских удружења. Активно је учествовао, у оквиру Уједињене студентске омладине, у размени студената с Пољском, Чехословачком и Француском.

Војни рок одслужио је у казненом батаљону у Новом Пазару (1936-1937), у који је дошао из затвора. Тамо се упознао с активним потпоручником Предрагом Марковићем, такође комунистичким симпатизером, са којим ће сарађивати након почетка рата. Члан Комунистичке партије Југославије постао је 1936. године. У свом је раду учествовао у одржавању масовних антифашистичких зборова и често сарађивао с Покрајинским комитетом КПЈ за Војводину. Присуствовао је састанку дела ПК КПЈ за Војводину у Београду, који је одржан под руководством Жарка Зрењанина 27. марта 1941. године.

Народноослободилачка борба 
Бомбардовање Београда затекло га је на Интерној клиници. После тога је са супругом Вером отишао у Меленце, где је помогао партијској организацији на организовању Одреда. У кући његовог оца, у ноћи са 21. на 22. јун, одржан је партијски састанак Меленачке организације. Сутрадан, 22. јуна, отишао је са супругом натраг у Београд да избегну организовано хапшење комуниста.

У септембру 1941. је избегао хапшење комуниста у Београду, и по одлуци Покрајинског комитета, заједно са супругом Вером, пребачен је у Пожаревачки партизански одред, где је постављен за члана Штаба одреда. Пошто су у том периоду биле честе борбе против немачких снага, а рањених је било пуно, Вребалов је основао партизанску болницу у селу Каона.

Када су се четници окренули против партизана и због тога почели да сарађују с окупационим снагама, четници који су били под утицајем капетана Предрага Марковића помогли су групама партизана да се пребаце до Прве пролетерске бригаде.

У јануару 1942. године, Вребалов је био постављен за политичког комесара Пожаревачког одреда. Тог пролећа је успео да сакупи борце из разасутих партизанских одреда и ојачао бројно и организационо Пожаревачки одред. Вршио је и дужност партијског повереника за звишки срез. Априла 1943. године, техника Окружног комитета је била пресељена у село Мишљеновац, након чега је Бошко уређивао вести, саопштења штабова, летке и остало.

Крајем маја 1943, после састанка Среског комитета у Малој Бресници, Бошко и секретар Војислав Богдановић Сељо ишли су у Раброво по партијски материјал. Пошто су били обавештени о њиховом доласку, четници су им припремили заседу. Када су их пресрели и опколили, одвели су их у Малу Бресницу. Тамо су их мучили и покушавали да од њих извуку информације о кретању Пожаревачког одреда, његовом саставу и остало. Наредних дана су их водали по селима и настављали с мучењем. Напослетку су их обојицу убили.

Указом Президијума Народне скупштине Федеративне Народне Републике Југославије, 20. децембра 1951. године, проглашен је за народног хероја.

Литература 

 Народни хероји Југославије, „Младост“, Београд 1982. године.
 Српски биографски речник (књига друга), „Матица српска“, Нови Сад 2006. године.

Рођени 1912.
Умрли 1943.
Зрењанинци
Српски лекари
Револуционарни студентски покрет Југославије
Личности радничког покрета Југославије
Комунисти Србије
Политички комесари НОВЈ
Југословенски партизани
Народни хероји - В
Бошко Вребалов ( Меленци , код Великог Бечкерека , октобар— Царевац , код Пожаревца , јун лекар био је учесник Народноослободилачке борбе и народни херој Југославије . Биографија Рођен је октобра године у Меленцима , у имућној земљорадничкој породици . Постоји Родна кућа народног хероја Бошка Вребалова . Основну школу је завршио у родном месту , а гимназију у Великом Бечкереку . Активно је деловао у омладинским , спортским и културним друштвима , те ђачкој литерарној дружини . У Београд је отишао године на студије медицине . На Универзитету је дошао у дотицај с револуционарним студентским покретом . Учествовао је на оснивачком збору ОМПОК-а у Новом Саду , септембра године . На збору је донета Резолуција и закључак о покретању омладинског листа „ Наш Живот “ . Истог дана је у винограду Угљеше Мољца , студента ветерине из Новог Сада , био одржан илегални састанак чланова КПЈ и СКОЈ-а , на којем је био изабран Акциони одбор ОМПОК-а . Чланом одбора постао је и Бошко Вребалов , који је заједно са својим сарадницима оснивао секције ОМПОК-а по средњем Банату . Изабран је јула и у Месни одбор ОМПОК-а у Београду , заједно са јошстудената из Војводине . Вребалов је постао потпредседник Удружења студената медицинара . Био је и члан акционог одбора стручних студентских удружења . Активно је учествовао , у оквиру Уједињене студентске омладине , у размени студената с Пољском , Чехословачком и Француском . Војни рок одслужио је у казненом батаљону у Новом Пазару у који је дошао из затвора . Тамо се упознао с активним потпоручником Предрагом Марковићем , такође комунистичким симпатизером , са којим ће сарађивати након почетка рата . Члан Комунистичке партије Југославије постао је године . У свом је раду учествовао у одржавању масовних антифашистичких зборова и често сарађивао с Покрајинским комитетом КПЈ за Војводину . Присуствовао је састанку дела ПК КПЈ за Војводину у Београду , који је одржан под руководством Жарка Зрењанина марта године . Народноослободилачка борба Бомбардовање Београда затекло га је на Интерној клиници . После тога је са супругом Вером отишао у Меленце , где је помогао партијској организацији на организовању Одреда . У кући његовог оца , у ноћи са на јун , одржан је партијски састанак Меленачке организације . Сутрадан , јуна , отишао је са супругом натраг у Београд да избегну организовано хапшење комуниста . У септембру је избегао хапшење комуниста у Београду , и по одлуци Покрајинског комитета , заједно са супругом Вером , пребачен је у Пожаревачки партизански одред , где је постављен за члана Штаба одреда . Пошто су у том периоду биле честе борбе против немачких снага , а рањених је било пуно , Вребалов је основао партизанску болницу у селу Каона . Када су се четници окренули против партизана и због тога почели да сарађују с окупационим снагама , четници који су били под утицајем капетана Предрага Марковића помогли су групама партизана да се пребаце до Прве пролетерске бригаде . У јануару године , Вребалов је био постављен за политичког комесара Пожаревачког одреда . Тог пролећа је успео да сакупи борце из разасутих партизанских одреда и ојачао бројно и организационо Пожаревачки одред . Вршио је и дужност партијског повереника за звишки срез . Априла године , техника Окружног комитета је била пресељена у село Мишљеновац , након чега је Бошко уређивао вести , саопштења штабова , летке и остало . Крајем маја после састанка Среског комитета у Малој Бресници , Бошко и секретар Војислав Богдановић Сељо ишли су у Раброво по партијски материјал . Пошто су били обавештени о њиховом доласку , четници су им припремили заседу . Када су их пресрели и опколили , одвели су их у Малу Бресницу . Тамо су их мучили и покушавали да од њих извуку информације о кретању Пожаревачког одреда , његовом саставу и остало . Наредних дана су их водали по селима и настављали с мучењем . Напослетку су их обојицу убили . Указом Президијума Народне скупштине Федеративне Народне Републике Југославије , децембра године , проглашен је за народног хероја . Литература Народни хероји Југославије , „ Младост “ , Београд године . Српски биографски речник ( књига друга ) , „ Матица српска “ , Нови Сад године . Рођени Умрли Зрењанинци Српски лекари Револуционарни студентски покрет Југославије Личности радничког покрета Југославије Комунисти Србије Политички комесари НОВЈ Југословенски партизани Народни хероји - В