Страхиња Живак
Страхиња Живак је логораш за време рата у Босни и Херцеговини 1992—1995.

Биографија 

Страхиња Живак је Србин из Херцеговине. Рођен је 1932. године у селу Брђани, крај Коњица (БиХ). Пре ратних дешавања у БиХ 1992. године, радио је у Сарајеву као инжењер телекомуникација тј. као службеник ПТТ. У средњим школама Сарајева радио је и као ванредни професор за стручне предмете. 1990. године је отишао у пензију. Био је и дописник "Вечерњих новости" из Београда. 

За време његовог тамновања у затворима, муслиманске и хрватске ратне јединице у БиХ су упале у његово село Брђани 6. јула 1993. и заробиле, а потом и убиле 2 сина: Слободана (35) и Велимира (31), који су били цивили. То му је рођак из Смедерева јавио преко Црвеног крста. Убијено је и његових 10 блиских рођака истог дана. Његова мајка Босиљка је преминула у очајању због породичне трагедије у рату, неколико недеља после тога.

После рата постао је члан Председништва Логораша Републике Српске и посветио се ширењу истине о страдању Срба. Члан је и Института за истраживање српских страдања у ХХ веку.

Хапшење 

Страхиња Живак је 17. априла 1992. године у родном селу Брђани рањен из снајперске пушке, као цивил. Затим је пребачен на лечење у Коњиц са ногама у гипсу, а потом у Сарајево у болницу "Кошево", где је одмах осетио непријатности на националној основи јер је медицинском особљу одговорио да је Србин, када су га питали за националност.

Оптужница 

У затвору добија оптужницу где га терете да је члан СДС, Да је организатор паравојних формација, да је сарађивао са ЈНА и радио стварању српске државе још 1991. године. Пресуда му је гласила: 15 година затвора.

Затвори 
Из болнице "Кошево" је пребачен у Централни затвор на 4 дана, а после у муслимански логор "Виктор Бубањ", некадашњу касарну ЈНА у Сарајеву. Иначе кроз логор "Виктор Бубањ" прошло је више од 5.000 Срба. У муслиманским затворима под тортуром Страхиња Живак је провео више од две и по године, око 33 месеца. Размењен је 9. новембра 1994. године, за два војника муслиманске Армије БиХ. За време свог тамновања ослабио је са 85 на 42 килограма.

Централни затвор 
У Централном затвору у Сарајеву, Страхиња Живак је провео неко време, али су били нешто бољи услови за разлику од "Виктор Бубања“.

Виктор Бубањ 
У овом логору Страхиња Живак је лежао на бетону заједно са осталим затвореницима. Добијали су врло мало хране и чаја. Одећу и пакете нису добијали. Када су затвореници ишли до тоалета, често су добијали батине. У затвору је била велика присутност вашки, од којих нису могли спавати.

У затвору су српски заробљеници били заједно са муслиманским криминалцима који су их подиривали, мучили, па чак и силовали. Дешавало се да у затвор доведу читаву српску породицу: оца, мајку и децу. Било је чак и трудница. Они су и физички и психички злостављани.

Књиге 

Живак је написао и неколико књига о свом страдању током боравка у муслиманским логорима за време рата у БиХ, као и страдању Срба у БиХ. У исто време сарађивао је на још неколико књига које обрађују сличну тематику. Његове књиге су:
 "Живим да свједочим",
 "Логор Челебић",
 "Сведок све-док",
 "Живим да свједочим – о злочинима над Србима још једном",
 "Опомене и опоруке",
 "Запамћења 1",
 "Запамћења 2",
 "Све на чистину“.

Документарни филмови 

У продукцији канадске филмске компаније "Брикс" снимљен је документарни филм "Јаук", који говори о страдању Страхиње Живака.

Референце

Спољашње везе 

 Судбина једног српског логораша
 Срби су имали Сребреницу прије Сребренице

Рођени 1932.
Коњичани
Жртве Рата у Босни и Херцеговини
Страхиња Живак је логораш за време рата у Босни и Херцеговини1995. Биографија Страхиња Живак је Србин из Херцеговине . Рођен је године у селу Брђани , крај Коњица ( БиХ ) . Пре ратних дешавања у БиХ године , радио је у Сарајеву као инжењер телекомуникација тј. као службеник ПТТ . У средњим школама Сарајева радио је и као ванредни професор за стручне предмете. године је отишао у пензију . Био је и дописник " Вечерњих новости " из Београда . За време његовог тамновања у затворима , муслиманске и хрватске ратне јединице у БиХ су упале у његово село Брђани јула и заробиле , а потом и убилесина : Слободанаи Велимира који су били цивили . То му је рођак из Смедерева јавио преко Црвеног крста . Убијено је и његовихблиских рођака истог дана . Његова мајка Босиљка је преминула у очајању због породичне трагедије у рату , неколико недеља после тога . После рата постао је члан Председништва Логораша Републике Српске и посветио се ширењу истине о страдању Срба . Члан је и Института за истраживање српских страдања у ХХ веку . Хапшење Страхиња Живак је априла године у родном селу Брђани рањен из снајперске пушке , као цивил . Затим је пребачен на лечење у Коњиц са ногама у гипсу , а потом у Сарајево у болницу " Кошево " , где је одмах осетио непријатности на националној основи јер је медицинском особљу одговорио да је Србин , када су га питали за националност . Оптужница У затвору добија оптужницу где га терете да је члан СДС , Да је организатор паравојних формација , да је сарађивао са ЈНА и радио стварању српске државе још године . Пресуда му је гласила:година затвора . Затвори Из болнице " Кошево " је пребачен у Централни затвор надана , а после у муслимански логор " Виктор Бубањ " , некадашњу касарну ЈНА у Сарајеву . Иначе кроз логор " Виктор Бубањ " прошло је више од000 Срба . У муслиманским затворима под тортуром Страхиња Живак је провео више од две и по године , окомесеца . Размењен је новембра године , за два војника муслиманске Армије БиХ . За време свог тамновања ослабио је санакилограма . Централни затвор У Централном затвору у Сарајеву , Страхиња Живак је провео неко време , али су били нешто бољи услови за разлику од " Виктор Бубања “ . Виктор Бубањ У овом логору Страхиња Живак је лежао на бетону заједно са осталим затвореницима . Добијали су врло мало хране и чаја . Одећу и пакете нису добијали . Када су затвореници ишли до тоалета , често су добијали батине . У затвору је била велика присутност вашки , од којих нису могли спавати . У затвору су српски заробљеници били заједно са муслиманским криминалцима који су их подиривали , мучили , па чак и силовали . Дешавало се да у затвор доведу читаву српску породицу : оца , мајку и децу . Било је чак и трудница . Они су и физички и психички злостављани . Књиге Живак је написао и неколико књига о свом страдању током боравка у муслиманским логорима за време рата у БиХ , као и страдању Срба у БиХ . У исто време сарађивао је на још неколико књига које обрађују сличну тематику . Његове књиге су : " Живим да свједочим " , " Логор Челебић " , " Сведок све-док " , " Живим да свједочим – о злочинима над Србима још једном " , " Опомене и опоруке " , " Запамћења , " Запамћења , " Све на чистину “ . Документарни филмови У продукцији канадске филмске компаније " Брикс " снимљен је документарни филм " Јаук " , који говори о страдању Страхиње Живака . Референце Спољашње везе Судбина једног српског логораша Срби су имали Сребреницу прије Сребренице Рођени Коњичани Жртве Рата у Босни и Херцеговини