Радош Јелић
Радош Јелић (Слатина код Андријевице, Црна Гора, 1929). Отац Радисав Драгов, земљораник (1892–1973); мајка Лепосава, п.Станисавић (1895–1979), у Краљима, домаћица. Изгнани из Метохије (1941). Нису успели да врате купљену земљу, иако су се судили 50 година.

Биографија и стваралаштво 

Четвороразредну основну школу учио у Јунику (општина Дечани), нижу гимназију у Беранама и Андријевици, а учитељску у Херцег Новом и Никшићу (1951). Завршио ШРАО (Школу резервних артиљеријских официра) у Загребу 1952. Ванрадно дипломирао на групи Историја и географија ВПШ у Нишу (1955).

Учитељ у селу Врањештица, срез Колашин (1952-1955); директор ОШ „Џафер Никочевић“ у Гусињу, општина Плав (1955-25.XИИ 1960); просвјетни савјетник за разредну и предметну наставу у Заводу за просвјетно-педагошку службу у Беранама за општине Плав, Беране, Рожаје, Бијело Поље (1961-1977); помоћник директора у ОШ „Бајој Јојић“ у Андријевици (три мандата; до одласка у старосну пензију). Био посланик Културно-просвјетног вијећа Републике Црне Горе (1969-1975), предсједник књижевног клуба „Михаило Лалић“ у Андријевици; оснивач и предсједник Огранка Вукове задужбине у Андријевици.

Књижевним стваралаштвом почео се бавити у средњој школи. Михаило Лалић га охрабрио да причу Рама Ђомбалај“ пошаље Побједи (1975). Прича много читана и хваљена, после чега се расписао и из године у годину објављивао своје књиге, а и као коаутор (Аутобиографска белешка). Прозаист (романи и приповетке) и сакупљач усменог стваралаштва у крајевима у које Вук није долазио јер није могао од ага и бегова из Плава и Гусиња (долине Ибра, Таре и Лима). Сакупљени материјал дат ЦАНУ на располагање, а дио му објавио Радио Београд као ИВ књигу Вукова кола под насловом "Птица је шарена споља а човјек изнутра" (1978).

Он је „писац са особитом имагинацијом и снагом солидног приповједног дара“ (Драго Ћупић, Предлог за доделу Награде „Марко Миљанов“, за 2000). Његове прозе „ослоњене су на народно казивање, причу, традицију... и, углавном, с историјском тематиком“. Инспирације му нису „личности које бележи историја, већ... личности које карактеришу вријеме, средину.“ У књижевној обради полазио од „аутентичног податка, историјске и мемоарске грађе, посебно приче појединаца, добрих памтиша народне традиције, као шро је и он сам“ (Милош Вулевић, Ослоњеност на народно казивање – о књизи Шамија). Доиста, његове „књиге и приче су све гола истина – и догађаји и актери су истинити“, јер настојао је да сакупи „етику, морал. Васојевића – тог највећег српског племена“- о коме је „знао све што се лоше и добро десило... за триста година“ „Аутобиографска белешка). По богатству народне лексике и једноставности казивања његова проза се „приближава вуковском типу приповиједања“, али није лишена богате метафоричности и сликовитости изграђеног књижевног израза“ (Драго Ћупић, Предлог...). У његовим причама „има фрагмената особене поетске снаге“, који „увјерљиво говоре о (...) дару да свијет који је спознао и промислио, транспонује у запис умјетнички вриједан и (...) незаобилазан за сваку будућу историју етике и филозофије, за посебну врсту хрестоматије“ (Зоран Ровчанин, Посебни фрагменти кратке приче – о збирци "Зле међе").

Добитник књижевне награде „17.јул“ (Андријевица, 1995), СУБНОР Пљеваља наградио му и наградом три приче (Лука, хумка са осамнаест цвјетова и синови – 1991, 1994 И 1997). Добитник плакете ЈНА. Одликован Орденом за војне заслуге са сребрним зрацима. Члан Удружења књижевника Црне Горе (од 1975). Живи у Подгорици.

Библиографија 
 „Птица је шарена споља а човјек изнутра“ (Радио-телевизија Београд, 1979)
 „Зле међе“ (Побједа, Титоград, 1986)
 „Шамија“ преведена на енглески језик (Универзитетска ријеч, Никшић, 1987)
 „Ћутање на сав глас“ (Рачунари, Беране, 1994)
 „Коб“, роман (Ступови, Андријевица, 1997; Ободско слово, 1998)
 „Бадњак“ (Комови, Андријевица, 1999)
 „Пето кољено“, (Покрет, Подгорица, 2004)
 „Родословље Марка Милованова Јелића по мушкој и женској линији“, (Пегаз, Бијело Поље, 2008)
 „Изабрана дјела“ (петотомна) постхумно, (Пегаз, Бијело Поље, 2008)
 „Са комских висина“, постхумно (Пегаз, Бијело Поље, 2009).

Коауторске књиге 
 „Слатина и Слатињани у историји и традицији“ (САНУ, Београд 1992), коаутор са Милуном К. Јелићем
 „Оснивање и рад Андријевичке школе 1863-1973“ (Пријепоље, 1973)
 „Учитељска школа у Херцег Новом и Никшићу 1945-1951“ (Обод, Цетиње, 2000; II издање 2001).

Фељтони 
 „Судовање у Васојевићима“ (Побједа, 1993)
 „Школовање женске дјеце у Васојевићима“ (Побједа, 2007)
 „Мирење Михаила Лалића са Васојевићима“ (Побједа, 2008)
 „Васојевке у НОР-у“ (Побједа, 2007)
 „Запис о Комовима – цару планина“ (Побједа, 2007)
 „Из живота и војевења генерала Радомира Вешовића“ (Побједа).

Награде 
 Добитник књижевне награде „17. јул“ (Андријевица, 1995)
 СУБНОР Пљевља му је доделио I награду за три приче („Лука“, „Хумка са осамнаест цвјетова“ и „Синови“ – 1991, 1994. и 1997)
 Добитник Плакете ЈНА, одликован Орденом за војне заслуге са мачевима.
 Орден рада са сребреним вијенцем.

Галерија 

Рођени 1929.
Умрли 2008.
Андријевчани
Црногорски књижевници
Радош Јелић ( Слатина код Андријевице , Црна Гора , Отац Радисав Драгов , земљораник1973 ) ; мајка Лепосава , п.Станисавић1979 ) , у Краљима , домаћица . Изгнани из Метохије Нису успели да врате купљену земљу , иако су се судилигодина . Биографија и стваралаштво Четвороразредну основну школу учио у Јунику ( општина Дечани ) , нижу гимназију у Беранама и Андријевици , а учитељску у Херцег Новом и Никшићу Завршио ШРАО ( Школу резервних артиљеријских официра ) у Загребу Ванрадно дипломирао на групи Историја и географија ВПШ у Нишу Учитељ у селу Врањештица , срез Колашин директор ОШ „ Џафер Никочевић “ у Гусињу , општина ПлавXИИ просвјетни савјетник за разредну и предметну наставу у Заводу за просвјетно-педагошку службу у Беранама за општине Плав , Беране , Рожаје , Бијело Поље помоћник директора у ОШ „ Бајој Јојић “ у Андријевици ( три мандата ; до одласка у старосну пензију ) . Био посланик Културно-просвјетног вијећа Републике Црне Горе предсједник књижевног клуба „ Михаило Лалић “ у Андријевици ; оснивач и предсједник Огранка Вукове задужбине у Андријевици . Књижевним стваралаштвом почео се бавити у средњој школи . Михаило Лалић га охрабрио да причу Рама Ђомбалај “ пошаље Побједи Прича много читана и хваљена , после чега се расписао и из године у годину објављивао своје књиге , а и као коаутор ( Аутобиографска белешка ) . Прозаист ( романи и приповетке ) и сакупљач усменог стваралаштва у крајевима у које Вук није долазио јер није могао од ага и бегова из Плава и Гусиња ( долине Ибра , Таре и Лима ) . Сакупљени материјал дат ЦАНУ на располагање , а дио му објавио Радио Београд као ИВ књигу Вукова кола под насловом " Птица је шарена споља а човјек изнутра " Он је „ писац са особитом имагинацијом и снагом солидног приповједног дара “ ( Драго Ћупић , Предлог за доделу Награде „ Марко Миљанов “ , за Његове прозе „ ослоњене су на народно казивање , причу , традицију ... и , углавном , с историјском тематиком “ . Инспирације му нису „ личности које бележи историја , већ ... личности које карактеришу вријеме , средину . “ У књижевној обради полазио од „ аутентичног податка , историјске и мемоарске грађе , посебно приче појединаца , добрих памтиша народне традиције , као шро је и он сам “ ( Милош Вулевић , Ослоњеност на народно казивање – о књизи Шамија ) . Доиста , његове „ књиге и приче су све гола истина – и догађаји и актери су истинити “ , јер настојао је да сакупи „ етику , морал . Васојевића – тог највећег српског племена“ - о коме је „ знао све што се лоше и добро десило ... за триста година “ „ Аутобиографска белешка ) . По богатству народне лексике и једноставности казивања његова проза се „ приближава вуковском типу приповиједања “ , али није лишена богате метафоричности и сликовитости изграђеног књижевног израза “ ( Драго Ћупић , Предлог . . . ) . У његовим причама „ има фрагмената особене поетске снаге “ , који „ увјерљиво говоре о ( . . . ) дару да свијет који је спознао и промислио , транспонује у запис умјетнички вриједан и ( . . . ) незаобилазан за сваку будућу историју етике и филозофије , за посебну врсту хрестоматије “ ( Зоран Ровчанин , Посебни фрагменти кратке приче – о збирци " Зле међе " ) . Добитник књижевне награде „ 17.јул “ ( Андријевица , СУБНОР Пљеваља наградио му и наградом три приче ( Лука , хумка са осамнаест цвјетова и синови –И Добитник плакете ЈНА . Одликован Орденом за војне заслуге са сребрним зрацима . Члан Удружења књижевника Црне Горе ( од Живи у Подгорици . Библиографија „ Птица је шарена споља а човјек изнутра “ ( Радио-телевизија Београд , „ Зле међе “ ( Побједа , Титоград , „ Шамија “ преведена на енглески језик ( Универзитетска ријеч , Никшић , „ Ћутање на сав глас “ ( Рачунари , Беране , „ Коб “ , роман ( Ступови , Андријевица , Ободско слово , „ Бадњак “ ( Комови , Андријевица , „ Пето кољено “ , ( Покрет , Подгорица , „ Родословље Марка Милованова Јелића по мушкој и женској линији “ , ( Пегаз , Бијело Поље , „ Изабрана дјела “ ( петотомна ) постхумно , ( Пегаз , Бијело Поље , „ Са комских висина “ , постхумно ( Пегаз , Бијело Поље , Коауторске књиге „ Слатина и Слатињани у историји и традицији “ ( САНУ , Београд коаутор са Милуном К . Јелићем „ Оснивање и рад Андријевичке школе ( Пријепоље , „ Учитељска школа у Херцег Новом и Никшићу ( Обод , Цетиње , II издање Фељтони „ Судовање у Васојевићима “ ( Побједа , „ Школовање женске дјеце у Васојевићима “ ( Побједа , „ Мирење Михаила Лалића са Васојевићима “ ( Побједа , „ Васојевке у НОР-у “ ( Побједа , „ Запис о Комовима – цару планина “ ( Побједа , „ Из живота и војевења генерала Радомира Вешовића “ ( Побједа ) . Награде Добитник књижевне награде „ 17. јул “ ( Андријевица , СУБНОР Пљевља му је доделио I награду за три приче ( „ Лука “ , „ Хумка са осамнаест цвјетова “ и „ Синови “ – и Добитник Плакете ЈНА , одликован Орденом за војне заслуге са мачевима . Орден рада са сребреним вијенцем . Галерија Рођени Умрли Андријевчани Црногорски књижевници