Доброслав Ст. Павловић
Доброслав - Бојко Ст. Павловић (Париз, 28. новембар 1916 − Београд, 7. септембар 2009) био је професор, први доктор наука из области архитектуре. На Архитектонском факултету Универзитета у Београду, 1961. године, одбранио је из области архитектуре, докторску дисертацију „Цркве брвнаре у Србији“. Бавио се и проучавањима народног градитељства и развијањем принципа заштите градитељског наслеђа.

Детињство и школовање 
Доброслав - Бојко Ст. Павловић, син српског дипломате, рођен је у Паризу 1916. године. Наследивши дар од родитеља свирао је виолину, био члан хора АПД „Обилић”, Камерног оркестра КУД „Абрашевић” и тек основаног оркестра „Хумористичког позоришта” на Црвеном крсту. Као јуниор у Боб клубу на Сави, 1934. године је освојио Првенство београдског подсавеза у прсном пливању и један је од оснивача пливачког клуба „Север”.

Француску основну школу учио је у Букурешту, реалну гимназију у Београду, где је матурирао у Другој мушкој 1935. године. Дипломирао је 1941. године на Архитектонском одсеку Техничког факултета Универзитета у Београду. Као студент, награђиван је у два наврата за Светосавске темате, а изведен му је и први пројекат виле на Космају. За време окупације специјализовао се у музејско-конзерваторској струци – Музејском течају при Музеју кнеза Павла и као волонтер у новооснованом Централном заводу за чување старина у Београду.

Професионални рад 
Професионални рад започиње по завршетку Другог светског рата, када поставља Америчке изложбе у Београду и Новом Саду, а по оснивању Пројектантског завода Србије, пуне четири године пројектује већи број типских школа, задружних домова, пољопривредних зграда, као и поједине управне и стамбене објекте. У сарадњи са старијим колегама, награђен је на великим конкурсима за Председништво владе, и ЦКЈ на Новом Београду. За студију ,, Где је све заседавао Правитељствујушчи совјет Србије“, 1954. је добио награду Министарства просвете Србије.

У Заводу за заштиту и научно проучавање споменика културе НРС, прераслом у Републички завод за заштиту споменика културе, од 1950. – 1977. у својству шефа Архитектонског атељеа и начелника Одељења за заштиту, као саветник – конзерватор. У потпуности се посвећује проучавању и непосредној заштити споменика у земљи: археолошких локалитета (Сирмијум, Трајанова табла на Ђердапу), средњовековних тврђава, цркава, манастира и конака (Дечани, Љубостиња, Велуће, Смедеревска гробљанска црква, Рача на Дрини, Бајракли џамија у Београду, Пашини конаци и амам у Врању ), сеоских и градских целина ( Карађорђев град у Тополи, Тешњар у Ваљеву), етнопаркова, цркава брвнара, угоститељских здања и спомен-обележја. Пројектује црквене и друге објекте: прва адаптација Народног музеја у Београду, Споменик косовским јунацима на Газиместану, Спомен-костурница Колубарске битке у Лазаревцу, Спомен-чесма и костурница на гробљу у Сјеници, Спомен-гробље на Палама, Владичански конак у Кливленду, Црква брвнара на Златару.

Заинтересован за проблеме туризма још од 1948. године, када на семинарима у организацији Туристичког савеза Србије говори о културним добрима у Југославији, професор је на Вишој туристичкој школи на Новом Београду од 1975. — 1980, за ванредног професора на Одсеку за туризмолошке науке ПМФ изабран је 1977, да би као редовни професор отишао у пензију 1982. На позив Универзитета у Поатјеу (Француска) предавао је 1966. на постдипломском течају о средњовековним истраживањима, док је на Политехници у Лозани (Швајцарска) студентима приказао народно градитељство у Југославији. У више наврата, још од 1936, посећивао је Хиландар и остале манастире на Атосу и писао о њима.

Научна сарадња 
Сарађивао је са одговарајућим институтима у земљи и иностранству. Био је један од оснивача и председника Друштва конзерватора, Међународног комитета за споменике и споменичке целине (ICOMOS) у Паризу, био је и члан управе и члан његових комитета за народно градитељство, туризам и дрво. Активни је учесник на многим међународним скуповима у земљи и иностранству, предавач на конгресима, симпозијумима, курсевима у удружењима, институтима, универзитетима, академијама, црквеним организацијама. Држао предавања из своје струке широм Европе, у Турској, Тунису и САД.

Библиографија 
Објављивао је радове на српском и на више страних језика: Саопштења, Гласник ДКС, издања САНУ и СПЦ, Monumentum у Паризу, Музеј села у Букурешту, Цркве брвнаре у Србији (Београд 1962, 1984), Споменици у Југославији (Београд 1975), Споменичко наслеђе у Југославији (Београд 1980, 1986, 1991), Народно градитељство на Балкану (Београд 1987), Architecture Traditionnelle des Balkans (Атина 1990), Молитва у гори (Београд 1995), Наша културна добра и туризам (Београд 2001), Господар Јевремова улица (Београд 2003), Улица наших предака – господар Јевремова ( Београд 2009). 

Учествује у стварању неколико документарних филмова: Цркве брвнаре (Дунав филм 1962), Српски сакрални објекти у Хрватској (1990) и изложби: Молитва у гори (Етнографски музеј 1995, Београд, Крагујевац).

Награде 
Доброслав - Бојко Ст. Павловић добитник је многих признања, повеља и медаља, Плакете грчког ICOMOS, италијанског ордена, и ордена Светог Саве првог степена. Награђиван је спомен медаљама Савеза конзерватора Југославије, Друштва конзерватора Србије и Републичког завода за заштиту споменика културе Србије, Музеја Кижи (СССР), Музеја села у Букурешту.

Види још 
 Дом породице Павловић

Референце

Литература

Спољашње везе 
 АГ Архиктетура/ Књига „Улица наших предака - Господар Јевремова”
 Глас јавности/ Породица Павловић чувари градског духа
 Културни центар

Рођени 1916.
Умрли 2009.
Професори из Београда
Српски архитекти
Доктори грађевине
Парижани
Срби у Француској
Архитекти из Београда
Доброслав - Бојко Ст . Павловић ( Париз , новембар− Београд , септембарбио је професор , први доктор наука из области архитектуре . На Архитектонском факултету Универзитета у Београду , године , одбранио је из области архитектуре , докторску дисертацију „ Цркве брвнаре у Србији “ . Бавио се и проучавањима народног градитељства и развијањем принципа заштите градитељског наслеђа . Детињство и школовање Доброслав - Бојко Ст . Павловић , син српског дипломате , рођен је у Паризу године . Наследивши дар од родитеља свирао је виолину , био члан хора АПД „ Обилић ” , Камерног оркестра КУД „ Абрашевић ” и тек основаног оркестра „ Хумористичког позоришта ” на Црвеном крсту . Као јуниор у Боб клубу на Сави , године је освојио Првенство београдског подсавеза у прсном пливању и један је од оснивача пливачког клуба „ Север ” . Француску основну школу учио је у Букурешту , реалну гимназију у Београду , где је матурирао у Другој мушкој године . Дипломирао је године на Архитектонском одсеку Техничког факултета Универзитета у Београду . Као студент , награђиван је у два наврата за Светосавске темате , а изведен му је и први пројекат виле на Космају . За време окупације специјализовао се у музејско-конзерваторској струци – Музејском течају при Музеју кнеза Павла и као волонтер у новооснованом Централном заводу за чување старина у Београду . Професионални рад Професионални рад започиње по завршетку Другог светског рата , када поставља Америчке изложбе у Београду и Новом Саду , а по оснивању Пројектантског завода Србије , пуне четири године пројектује већи број типских школа , задружних домова , пољопривредних зграда , као и поједине управне и стамбене објекте . У сарадњи са старијим колегама , награђен је на великим конкурсима за Председништво владе , и ЦКЈ на Новом Београду . За студију , , Где је све заседавао Правитељствујушчи совјет Србије “ , је добио награду Министарства просвете Србије . У Заводу за заштиту и научно проучавање споменика културе НРС , прераслом у Републички завод за заштиту споменика културе , од – у својству шефа Архитектонског атељеа и начелника Одељења за заштиту , као саветник – конзерватор . У потпуности се посвећује проучавању и непосредној заштити споменика у земљи : археолошких локалитета ( Сирмијум , Трајанова табла на Ђердапу ) , средњовековних тврђава , цркава , манастира и конака ( Дечани , Љубостиња , Велуће , Смедеревска гробљанска црква , Рача на Дрини , Бајракли џамија у Београду , Пашини конаци и амам у Врању ) , сеоских и градских целина ( Карађорђев град у Тополи , Тешњар у Ваљеву ) , етнопаркова , цркава брвнара , угоститељских здања и спомен-обележја . Пројектује црквене и друге објекте : прва адаптација Народног музеја у Београду , Споменик косовским јунацима на Газиместану , Спомен-костурница Колубарске битке у Лазаревцу , Спомен-чесма и костурница на гробљу у Сјеници , Спомен-гробље на Палама , Владичански конак у Кливленду , Црква брвнара на Златару . Заинтересован за проблеме туризма још од године , када на семинарима у организацији Туристичког савеза Србије говори о културним добрима у Југославији , професор је на Вишој туристичкој школи на Новом Београду од — за ванредног професора на Одсеку за туризмолошке науке ПМФ изабран је да би као редовни професор отишао у пензију На позив Универзитета у Поатјеу ( Француска ) предавао је на постдипломском течају о средњовековним истраживањима , док је на Политехници у Лозани ( Швајцарска ) студентима приказао народно градитељство у Југославији . У више наврата , још од посећивао је Хиландар и остале манастире на Атосу и писао о њима . Научна сарадња Сарађивао је са одговарајућим институтима у земљи и иностранству . Био је један од оснивача и председника Друштва конзерватора , Међународног комитета за споменике и споменичке целине ( ICOMOS ) у Паризу , био је и члан управе и члан његових комитета за народно градитељство , туризам и дрво . Активни је учесник на многим међународним скуповима у земљи и иностранству , предавач на конгресима , симпозијумима , курсевима у удружењима , институтима , универзитетима , академијама , црквеним организацијама . Држао предавања из своје струке широм Европе , у Турској , Тунису и САД . Библиографија Објављивао је радове на српском и на више страних језика : Саопштења , Гласник ДКС , издања САНУ и СПЦ , Monumentum у Паризу , Музеј села у Букурешту , Цркве брвнаре у Србији ( Београд Споменици у Југославији ( Београд Споменичко наслеђе у Југославији ( Београд Народно градитељство на Балкану ( Београд Architecture Traditionnelle des Balkans ( Атина Молитва у гори ( Београд Наша културна добра и туризам ( Београд Господар Јевремова улица ( Београд Улица наших предака – господар Јевремова ( Београд Учествује у стварању неколико документарних филмова : Цркве брвнаре ( Дунав филм Српски сакрални објекти у Хрватскоји изложби : Молитва у гори ( Етнографски музеј Београд , Крагујевац ) . Награде Доброслав - Бојко Ст . Павловић добитник је многих признања , повеља и медаља , Плакете грчког ICOMOS , италијанског ордена , и ордена Светог Саве првог степена . Награђиван је спомен медаљама Савеза конзерватора Југославије , Друштва конзерватора Србије и Републичког завода за заштиту споменика културе Србије , Музеја Кижи ( СССР ) , Музеја села у Букурешту . Види још Дом породице Павловић Референце Литература Спољашње везе АГ Архиктетура / Књига „ Улица наших предака - Господар Јевремова ” Глас јавности / Породица Павловић чувари градског духа Културни центар Рођени Умрли Професори из Београда Српски архитекти Доктори грађевине Парижани Срби у Француској Архитекти из Београда