Sistemska biologija
Sistemska biologija je holistički pristup biomedicinskim i biološkim naučnim istraživanjima (za razliku od tradicionalnog redukcionizma). Sistemska biologija je interdisciplinarno polje bazirano na biologiji sa fokusom na kompleksnim interakcijama unutar bioloških sistema. Ovaj koncept je u širokoj upotrebi u bionaukama u više različitih konteksta, pogotovo nakon 2000. godine. Jedan od primarnih ciljeva ove naučne oblasti je razvoj modela i otkrivanje svojstava koja se manifestuju kad ćelija, tkivo i organizam funkcionišu kao celina (sistem), i čije je teoretsko opisivanje jedino moguće koristeći tehnike u domenu sistemske biologije. Realizacija tih ciljeva obično obuhvata izučavanje metaboličkih ili signalnih mreža.

Pregled 
Sistemska biologija se može posmatrati sa više različitih aspekata:
 Kao polje izučavanja, posebno, izučavanja interakcija između komponenti bioloških sistema, i načina na koji te interakcije proizvode funkcije i ponašanje sistema (na primer enzima i metabolita u metaboličkom putu).
 Kao paradigma, obično definisana kao antiteza takozvane redukcionističke paradigme (biološka organizacija), mada je potpuno konzistentna sa naučnim metodom. Razlika između ove dve paradigme se razmatra u sledećim navodima:

„Redukcionistički pristup je uspešno identifikovao većinu komponenti i mnoge interakcije ali, nažalost, ne pruža ubedljive koncepte ili metode za razumevanje pojave sistemskih svojstava ... pluralizam uzroka i posledica u biološkim mrežama je bolje razmatrati putem kvantitativnog simultanog merenja višestrukih komponenti i putem rigorozne integracije podataka u obliku matematičkih modela“ (-{Sauer et al.}-).

„Sistemska biologija ... se bavi sjedinjavanjem umesto raščlanjavanja, integracijom umesto redukcije. To zahteva da se razviju načini razmišljanja o integraciji koji su jednako rigorozni kao i naši redukcionistički programi, ali su različiti ... To zahteva promenu naše filozofije, u punom smislu reči“.
 Kao serije operacionih protokola koji se koriste u istraživanju, naime ciklus sastavljen od teorije, analitičkog ili računskog modelovanja radi nalaženja specifičnih hipoteza o biološkom sistemu koje je moguće testirati, eksperimentalne validacije, i zatim primene novostečenog kvantitativnog opisa ćelija ili ćelijskih procesa u usavršavanju računskih modela ili teorije. Pošto je cilj razvoj modela interakcije sistema, eksperimentalne tehnike koje su najpodesnije za sistemsku biologiju su one koje obuhvataju ceo sistem i nastoje da budu kompletne koliko god je to moguće. Za prikupljanje kvantitativnih podataka radi konstrukcije i validacije modela se koriste transkriptomika, metabolomika, proteomika i visoko protočne tehnike.
 Kao primena teorije dinamičkih sistema na molekularnu biologiju. Fokus na dinamici izučavanih sistema je potencijalno glavna konceptualna razlika između sistemske biologije i bioinformatike. 
 Kao socionaučni fenomen definisan strategijom podsticanja integracije kompleksnih podataka o interakcijama u biološkim sistemima iz raznovrsnih eksperimentalnih izvora koristeći interdisciplinarna oruđa i osoblje.

Ova raznovrsnost gledišta ilustruje činjenicu da se sistemska biologija odnosi na klaster periferno preklapajućih koncepta umesto jednog jasno omeđenog polja.

Reference

Literatura 

 
 
  
  provides a comparative review of three books:

Vidi još 
 Računska biologija
 Sistemska mikrobiologija
 Sistemska biomedicina
 Sistemska farmakologija

Spoljašnje veze 

 -{Biological Systems in bio-physics-wiki}-

Биоинформатика
Sistemska biologija je holistički pristup biomedicinskim i biološkim naučnim istraživanjima ( za razliku od tradicionalnog redukcionizma ) . Sistemska biologija je interdisciplinarno polje bazirano na biologiji sa fokusom na kompleksnim interakcijama unutar bioloških sistema . Ovaj koncept je u širokoj upotrebi u bionaukama u više različitih konteksta , pogotovo nakon godine . Jedan od primarnih ciljeva ove naučne oblasti je razvoj modela i otkrivanje svojstava koja se manifestuju kad ćelija , tkivo i organizam funkcionišu kao celina ( sistem ) , i čije je teoretsko opisivanje jedino moguće koristeći tehnike u domenu sistemske biologije . Realizacija tih ciljeva obično obuhvata izučavanje metaboličkih ili signalnih mreža . Pregled Sistemska biologija se može posmatrati sa više različitih aspekata : Kao polje izučavanja , posebno , izučavanja interakcija između komponenti bioloških sistema , i načina na koji te interakcije proizvode funkcije i ponašanje sistema ( na primer enzima i metabolita u metaboličkom putu ) . Kao paradigma , obično definisana kao antiteza takozvane redukcionističke paradigme ( biološka organizacija ) , mada je potpuno konzistentna sa naučnim metodom . Razlika između ove dve paradigme se razmatra u sledećim navodima : „ Redukcionistički pristup je uspešno identifikovao većinu komponenti i mnoge interakcije ali , nažalost , ne pruža ubedljive koncepte ili metode za razumevanje pojave sistemskih svojstava \ ... pluralizam uzroka i posledica u biološkim mrežama je bolje razmatrati putem kvantitativnog simultanog merenja višestrukih komponenti i putem rigorozne integracije podataka u obliku matematičkih modela “ ( -{ Sauer et al. }- ) . „ Sistemska biologija \ ... se bavi sjedinjavanjem umesto raščlanjavanja , integracijom umesto redukcije . To zahteva da se razviju načini razmišljanja o integraciji koji su jednako rigorozni kao i naši redukcionistički programi , ali su različiti \ ... To zahteva promenu naše filozofije , u punom smislu reči “ . Kao serije operacionih protokola koji se koriste u istraživanju , naime ciklus sastavljen od teorije , analitičkog ili računskog modelovanja radi nalaženja specifičnih hipoteza o biološkom sistemu koje je moguće testirati , eksperimentalne validacije , i zatim primene novostečenog kvantitativnog opisa ćelija ili ćelijskih procesa u usavršavanju računskih modela ili teorije . Pošto je cilj razvoj modela interakcije sistema , eksperimentalne tehnike koje su najpodesnije za sistemsku biologiju su one koje obuhvataju ceo sistem i nastoje da budu kompletne koliko god je to moguće . Za prikupljanje kvantitativnih podataka radi konstrukcije i validacije modela se koriste transkriptomika , metabolomika , proteomika i visoko protočne tehnike . Kao primena teorije dinamičkih sistema na molekularnu biologiju . Fokus na dinamici izučavanih sistema je potencijalno glavna konceptualna razlika između sistemske biologije i bioinformatike . Kao socionaučni fenomen definisan strategijom podsticanja integracije kompleksnih podataka o interakcijama u biološkim sistemima iz raznovrsnih eksperimentalnih izvora koristeći interdisciplinarna oruđa i osoblje . Ova raznovrsnost gledišta ilustruje činjenicu da se sistemska biologija odnosi na klaster periferno preklapajućih koncepta umesto jednog jasno omeđenog polja . Reference Literatura provides a comparative review of three books : Vidi još Računska biologija Sistemska mikrobiologija Sistemska biomedicina Sistemska farmakologija Spoljašnje veze -{ Biological Systems in bio-physics-wiki }- Биоинформатика