Летопис
Летопис је историјски жанр свесловенске књижевности, који представља временски, више или мање детаљан запис историјских догађаја. Запис догађаја сваке године посебно, у летописима обично почиње речима: „Лета…" или „У лето..." (то јест „Године… (те и те)"), одакле и потиче назив — летопис, а вештина писања летописа се назива Летописање. У Византији аналогно летописима, биле су хронике, а у западној Европи - анали.

Летописи су се доста сачували у такозваним „списковима“ XIV - XVIII века. Под списком се подразумева „преписивање“ од другог извора, па се долази до закључка да су летописи у ствари - зборници, а да њихови први извори нису дошли до нас, а у српској историји се управо користи тај термин.

Руски летописи сачувани су у многим списима. Најстарији су летописи монаха Лаврентија (Лаврентијевски летопис, судећи по години − 1377), и Ипатијевски летопис XIV века (по називу Ипатијевског манастира код града Костроме, где се она чувала). Али, у њиховој основи је старији свод с почетка 12. века. Тај летописни свод, познат под именом «Повест минулих лета», јесте први Кијевски летопис.

Летописи су се писали у многим градовима. Новгородски, Псковски летопис... Летописни сводови састављали су се и у московској епоси руске историје (Васкрсенски и Никоновски Летопис). Такозвана „царска књига“ тиче се управљања државом Ивана Грозног.

Постојали су и литвански (белоруски) летописи, као и козачки летописи, који се тичу углавном епохе Богдана Хмељницког.

Види још 
 Зборник
 Ипатијевски летопис
 Повест минулих лета
 Лаврентијевски летопис

Литература 
 Сабрани руски летописи, т. 1—31, Санкт Петербург. М. — Л., 1841—1968;
 А. А. Шахматов, Преглед руских летописних сводова 14—16 в., М. — Л., 1938;
 Историја летописања XI — XVIII века, Москва, 1969;
 Руски летописи и њихова културно-историјска значења, Д. С. Лихачов, М. — Л., 1947;

Извори 
 Милица Милидраговић, Стара руска књижевност, Сарајево, 1970. године

Књижевни жанрови
Летопис је историјски жанр свесловенске књижевности , који представља временски , више или мање детаљан запис историјских догађаја . Запис догађаја сваке године посебно , у летописима обично почиње речима : „ Лета … " или „ У лето .. . " ( то јест „ Године … ( те и те ) " ) , одакле и потиче назив — летопис , а вештина писања летописа се назива Летописање . У Византији аналогно летописима , биле су хронике , а у западној Европи - анали . Летописи су се доста сачували у такозваним „ списковима “ XIV - XVIII века . Под списком се подразумева „ преписивање “ од другог извора , па се долази до закључка да су летописи у ствари - зборници , а да њихови први извори нису дошли до нас , а у српској историји се управо користи тај термин . Руски летописи сачувани су у многим списима . Најстарији су летописи монаха Лаврентија ( Лаврентијевски летопис , судећи по години − и Ипатијевски летопис XIV века ( по називу Ипатијевског манастира код града Костроме , где се она чувала ) . Али , у њиховој основи је старији свод с почетка века . Тај летописни свод , познат под именом « Повест минулих лета » , јесте први Кијевски летопис . Летописи су се писали у многим градовима . Новгородски , Псковски летопис ... Летописни сводови састављали су се и у московској епоси руске историје ( Васкрсенски и Никоновски Летопис ) . Такозвана „ царска књига “ тиче се управљања државом Ивана Грозног . Постојали су и литвански ( белоруски ) летописи , као и козачки летописи , који се тичу углавном епохе Богдана Хмељницког . Види још Зборник Ипатијевски летопис Повест минулих лета Лаврентијевски летопис Литература Сабрани руски летописи , т.31 , Санкт Петербург . М. — Л.,1968 ; А. А . Шахматов , Преглед руских летописних сводова16 в . , М. — Л . , Историја летописања XI — XVIII века , Москва , Руски летописи и њихова културно-историјска значења , Д. С. Лихачов , М. — Л . , Извори Милица Милидраговић , Стара руска књижевност , Сарајево , године Књижевни жанрови