Arthur Wellesley
Arthur Wellesley, 1. vojvoda Wellingtonski KG, KP, GCB, GCH, PC, FRS angleško-irski feldmaršal in politik, * 1769, † 14. september 1852.

Bil je torijevski državnik, in ena vodilnih vojaških in političnih osebnosti Britanije 19. stoletja, dvakrat je bil predsednik vlade Združenega kraljestva. Je med poveljniki, ki so zmagali in končali napoleonske vojne, ko je Sedma koalicija premagala Napoleona v bitki pri Waterlooju leta 1815.

Wellesley se je rodil v Dublinu med protestantsko prevlado na Irskem. Leta 1787 je bil imenovan za praporščaka v britanski vojski in je na Irskem služil kot pomočnik dveh zaporednih lordov, poročnikov Irske. Izvoljen je bil tudi za poslanca v irskem spodnjem domu parlamenta. Do leta 1796 je postal polkovnik in je sodeloval na Nizozemskem in v Indiji, kjer se je boril v četrti anglo-misorski vojni v bitki pri Seringapatamu. Leta 1799 je bil imenovan za guvernerja Seringapatama in Misoreja in je kot novoimenovani generalmajor zmagal odločilno zmago nad konfederacijo Maratha v bitki pri Assayeju leta 1803.

Wellesley je zaslovel kot general med kampanjo na Polotoku med napoleonskimi vojnami in bil povišan v čin feldmaršala, potem ko je vodil zavezniške sile do zmage proti francoskemu cesarstvu v bitki pri Vitorii leta 1813. Po Napoleonovem izgnanstvu leta 1814 je služil je kot veleposlanik v Franciji in dobil vojvodstvo. Med stotimi dnevi leta 1815 je poveljeval zavezniški vojski, ki je skupaj s prusko vojsko pod poveljstvom feldmaršala Gebharda von Blücherja premagala Napoleona pri Waterlooju. Wellingtonov bojni rekord je zgleden; nazadnje je med svojo vojaško kariero sodeloval v približno 60 bitkah.

Wellington je znan po svojem prilagodljivem obrambnem slogu vojskovanja, ki je povzročil več zmag proti številčno močnejšim silam, medtem ko je zmanjšal lastne izgube. Velja za enega največjih obrambnih poveljnikov vseh časov, številne njegove taktike in bojne načrte pa še vedno preučujejo na vojaških akademijah po vsem svetu. Po koncu aktivne vojaške kariere se je vrnil v politiko. Bil je dvakrat britanski premier kot član torijevske stranke od 1828 do 1830 in nekaj manj kot mesec dni leta 1834. Nadziral je sprejetje rimskokatoliškega zakona o pomoči iz leta 1829, vendar je nasprotoval reformnemu aktu iz leta 1832. Nadaljeval je kot ena vodilnih osebnosti v lordski zbornici do svoje upokojitve in ostal vrhovni poveljnik britanske vojske do svoje smrti.

Kariera 
Velja za enega najvplivnejših vojaških in političnih likov Napoleonovih vojn. Med drugim je tako bil:
 član Irskega parlamenta;
 guverner Seringapatama in Misora;
 veleposlanik v Franciji (1814),
 vrhovni poveljnik sedme koalicije proti Napoleonu (1815);
 vrhovni poveljnik Britanske kopenske vojske (1827-52);
 predsednik vlade Združenega kraljestva (1828-30, 1834);
 minister za zunanje zadeve Združenega kraljestva (1834-35);
 minister brez listnice (1841-46);
 vodja Lordske zbornice (1841-46).

Njegov potret je bil dodan v Vojaško galerijo Zimskega dvorca v Sankt Peterburgu.

Sklici

Glej tudi 
 seznam britanskih generalov

Zunanje povezave

Records and images from the UK Parliament Collections
 The life of Arthur Wellesley, Duke of Wellington
 Duke of Wellington's Regiment – West Riding
 Papers of Arthur Wellesley, first Duke of Wellington (MS 61) at the University of Southampton
 
 

Rojeni leta 1769
Umrli leta 1852
Britanski feldmaršali
Britanski plemiči
Britanski akademiki
Britanski politiki
Generali Britanske kopenske vojske
Veterani Napoleonovih vojn
Člani Irskega parlamenta
Člani Parlamenta Združenega kraljestva
Člani Kraljeve družbe
Veterani francoskih revolucionarnih vojn
Predsedniki vlade Združenega kraljestva
Ministri za zunanje zadeve Združenega kraljestva
Ministri za notranje zadeve Združenega kraljestva
Britanski veleposlaniki
Veleposlaniki Združenega kraljestva v Franciji
Nosilci reda Marije Terezije
Nosilci reda kopeli
Nosilci reda svetega Patrika
Nosilci reda podvezice
Nosilci reda zlatega runa
Nosilci reda svetega Andreja
Nosilci reda svetega Jurija
Nosilci reda Svetega Duha
Nosilci reda Viljema
Ljudje, po katerih so poimenovali otok
Ljudje, po katerih so poimenovali naselje
Ljudje, po katerih so poimenovali ladjo
Arthur Wellesley , vojvoda Wellingtonski KG , KP , GCB , GCH , PC , FRS angleško - irski feldmaršal in politik , * † september Bil je torijevski državnik , in ena vodilnih vojaških in političnih osebnosti Britanije stoletja , dvakrat je bil predsednik vlade Združenega kraljestva . Je med poveljniki , ki so zmagali in končali napoleonske vojne , ko je Sedma koalicija premagala Napoleona v bitki pri Waterlooju leta Wellesley se je rodil v Dublinu med protestantsko prevlado na Irskem . Letaje bil imenovan za praporščaka v britanski vojski in je na Irskem služil kot pomočnik dveh zaporednih lordov , poročnikov Irske . Izvoljen je bil tudi za poslanca v irskem spodnjem domu parlamenta . Do letaje postal polkovnik in je sodeloval na Nizozemskem in v Indiji , kjer se je boril v četrti anglo - misorski vojni v bitki pri Seringapatamu . Letaje bil imenovan za guvernerja Seringapatama in Misoreja in je kot novoimenovani generalmajor zmagal odločilno zmago nad konfederacijo Maratha v bitki pri Assayeju leta Wellesley je zaslovel kot general med kampanjo na Polotoku med napoleonskimi vojnami in bil povišan v čin feldmaršala , potem ko je vodil zavezniške sile do zmage proti francoskemu cesarstvu v bitki pri Vitorii leta Po Napoleonovem izgnanstvu letaje služil je kot veleposlanik v Franciji in dobil vojvodstvo . Med stotimi dnevi letaje poveljeval zavezniški vojski , ki je skupaj s prusko vojsko pod poveljstvom feldmaršala Gebharda von Blücherja premagala Napoleona pri Waterlooju . Wellingtonov bojni rekord je zgleden ; nazadnje je med svojo vojaško kariero sodeloval v približnobitkah . Wellington je znan po svojem prilagodljivem obrambnem slogu vojskovanja , ki je povzročil več zmag proti številčno močnejšim silam , medtem ko je zmanjšal lastne izgube . Velja za enega največjih obrambnih poveljnikov vseh časov , številne njegove taktike in bojne načrte pa še vedno preučujejo na vojaških akademijah po vsem svetu . Po koncu aktivne vojaške kariere se je vrnil v politiko . Bil je dvakrat britanski premier kot član torijevske stranke oddoin nekaj manj kot mesec dni leta Nadziral je sprejetje rimskokatoliškega zakona o pomoči iz leta vendar je nasprotoval reformnemu aktu iz leta Nadaljeval je kot ena vodilnih osebnosti v lordski zbornici do svoje upokojitve in ostal vrhovni poveljnik britanske vojske do svoje smrti . Kariera Velja za enega najvplivnejših vojaških in političnih likov Napoleonovih vojn . Med drugim je tako bil : član Irskega parlamenta ; guverner Seringapatama in Misora ; veleposlanik v Franciji vrhovni poveljnik sedme koalicije proti Napoleonu vrhovni poveljnik Britanske kopenske vojske predsednik vlade Združenega kraljestva minister za zunanje zadeve Združenega kraljestva minister brez listnice vodja Lordske zbornice Njegov potret je bil dodan v Vojaško galerijo Zimskega dvorca v Sankt Peterburgu . Sklici Glej tudi seznam britanskih generalov Zunanje povezave Records and images from the UK Parliament Collections The life of Arthur Wellesley , Duke of Wellington Duke of Wellington's Regiment – West Riding Papers of Arthur Wellesley , first Duke of Wellington ( MSat the University of Southampton Rojeni leta Umrli leta Britanski feldmaršali Britanski plemiči Britanski akademiki Britanski politiki Generali Britanske kopenske vojske Veterani Napoleonovih vojn Člani Irskega parlamenta Člani Parlamenta Združenega kraljestva Člani Kraljeve družbe Veterani francoskih revolucionarnih vojn Predsedniki vlade Združenega kraljestva Ministri za zunanje zadeve Združenega kraljestva Ministri za notranje zadeve Združenega kraljestva Britanski veleposlaniki Veleposlaniki Združenega kraljestva v Franciji Nosilci reda Marije Terezije Nosilci reda kopeli Nosilci reda svetega Patrika Nosilci reda podvezice Nosilci reda zlatega runa Nosilci reda svetega Andreja Nosilci reda svetega Jurija Nosilci reda Svetega Duha Nosilci reda Viljema Ljudje , po katerih so poimenovali otok Ljudje , po katerih so poimenovali naselje Ljudje , po katerih so poimenovali ladjo