Andrej Budal
Andrej Budal, slovenski pesnik, pisatelj, publicist, prevajalec in politik, * 31. oktober 1889, Štandrež, Gorica, † 7. junij 1972, Trst.

Življenjepis 
Budal je na Dunaju študiral romanistiko in tam leta 1913 tudi doktoriral. Po končani 1. svetovni vojni je bil učitelj slovenščine in francoščine v Gorici, Idriji, Tolminu, Vidmu, Perugii in Benetkah. Po letu 1945 je opravljal številne funkcije, med drugim je bil član goriške delegacije na mirovni konferenci v Parizu. Od leta 1947 do 1959 je vodil Slovensko stalno gledališče v Trstu.

Budal je bil plodovit pisatelj, ki je tematiko svojih povesti vezal na Primorsko. Skupaj z Francetom Bevkom in humoristom Damirjem Feiglom je vztrajal pod fašizmom. Pisal je pod različnimi psevdonimi, najčešče kot Pastúškin. Njegova najboljša dela so izšla pred 2. svetovno vojno v Ljubljanskem zvonu: zgodovinska povest o protestantskem predikantu Križev pot Petra Kupljenika (1924) in več novel, deloma avtobiografskih. Pod Italijani je pisal ljudske povesti. Izbor njegove lirike je izšel v knjigi Pesmi (1981). Pisal je tudi kritike, zlasti Bevkovih del. Kot publicist je pisal o problemih tržaških in goriških Slovencev in imel vidno vlogo v zamejskem tisku, izbor teh del je izšel v knjigi Odmevi z roba (1967). Za pouk slovenščine je izdal več priročnikov. Budal je bil dober prevajalec iz italijanščine in francoščine (npr. Boccacciov Dekameron).

Glej tudi 
 seznam slovenskih pesnikov
 seznam slovenskih pisateljev

Viri 
 Enciklopedija Slovenije; knjiga 1, Mladinska knjiga, Ljubljana, 1987
 Janež, Stanko, Pregled Slovenske književnosti, Založba Obzorja Maribor, 1978

Zunanje povezave 

 

Slovenski pesniki
Slovenski pisatelji
Slovenski publicisti
Slovenski prevajalci
Slovenski politiki
Slovenski učitelji
Doktorirali na Univerzi na Dunaju
Andrej Budal
Goriški Slovenci
Andrej Budal , slovenski pesnik , pisatelj , publicist , prevajalec in politik , * oktober Štandrež , Gorica , † junij Trst . Življenjepis Budal je na Dunaju študiral romanistiko in tam letatudi doktoriral . Po končani svetovni vojni je bil učitelj slovenščine in francoščine v Gorici , Idriji , Tolminu , Vidmu , Perugii in Benetkah . Po letuje opravljal številne funkcije , med drugim je bil član goriške delegacije na mirovni konferenci v Parizu . Od letadoje vodil Slovensko stalno gledališče v Trstu . Budal je bil plodovit pisatelj , ki je tematiko svojih povesti vezal na Primorsko . Skupaj z Francetom Bevkom in humoristom Damirjem Feiglom je vztrajal pod fašizmom . Pisal je pod različnimi psevdonimi , najčešče kot Pastúškin . Njegova najboljša dela so izšla pred svetovno vojno v Ljubljanskem zvonu : zgodovinska povest o protestantskem predikantu Križev pot Petra Kupljenikain več novel , deloma avtobiografskih . Pod Italijani je pisal ljudske povesti . Izbor njegove lirike je izšel v knjigi Pesmi Pisal je tudi kritike , zlasti Bevkovih del . Kot publicist je pisal o problemih tržaških in goriških Slovencev in imel vidno vlogo v zamejskem tisku , izbor teh del je izšel v knjigi Odmevi z roba Za pouk slovenščine je izdal več priročnikov . Budal je bil dober prevajalec iz italijanščine in francoščine ( npr. Boccacciov Dekameron ) . Glej tudi seznam slovenskih pesnikov seznam slovenskih pisateljev Viri Enciklopedija Slovenije ; knjiga Mladinska knjiga , Ljubljana , Janež , Stanko , Pregled Slovenske književnosti , Založba Obzorja Maribor , Zunanje povezave Slovenski pesniki Slovenski pisatelji Slovenski publicisti Slovenski prevajalci Slovenski politiki Slovenski učitelji Doktorirali na Univerzi na Dunaju Andrej Budal Goriški Slovenci