Dician
Dician ali cianogen je dinitril oksalne kisline s formulo (CN)2 ali N≡C-C≡N. Je brezbarven, zelo strupen, lahko vnetljiv in okolju nevaren plin z jedkim vonjem, podobnim vonju vodikovega cianida. V manjših količinah se nahaja v plavžnih plinih.

Cianogen se imenujejo tudi nekateri derivati, čeprav imajo samo eno CN skupino. Eden od njih je na primer cianogen bromid s formulo NCBr.

Dician je anhidrid oksamida

H2NC(O)C(O)NH2  →  NCCN  +  2 H2O

čeprav se oksamid pripravlja s hidrolizo diciana:

NCCN  +  2 H2O  →  H2NC(O)C(O)NH2

Sinteza
Dician običajno nastaja iz cianidnih spojin. Ena od laboratorijskih metod za njegovo pripravo je termična razgradnja živosrebrovega(II) cianida:

2 Hg(CN)2 → (CN)2 + Hg2(CN)2

Druga možnost je reakcija bakrovih(II) soli, na primer bakrovega(II) sulfata, s cianidi. V reakciji nastane nestabilni bakrov(II) cianid, ki hitro razpade v bakrov(I) cianid in dician.

2 CuSO4 + 4 KCN → (CN)2 + 2 CuCN + 2 K2SO4

Industrijsko se proizvaja z oksidacijo vodikovega cianida, običajno s klorom na aktiviranem silicijevem dioksidu kot katalizatorju, ali dušikovim dioksidom na bakrovih soleh. Nastaja tudi iz dušika in acetilena med električnim iskrenjem.

Paradician

Najboljši način za pripravo paradiciana (paracianogena) je segrevanje živosrebrovega(II) cianida. Pripravi se lahko tudi iz srebrovega cianida, srebrovega cianata, cianogenjodida ali cianur jodida in polimerizacijo diciana pri temperaturi 300-500 °C v prisotnosti sledov nečistoč. 
Paradician s segrevanjem na 800 °C pretvori nazaj v dician.  Struktura paradiciana je precej nepravilna z večino ogljikovih atomov v  sp2 stanju in lokaliziranimi področji pi konjugacije.

Zgodovina
Dician je prvi sintetiziral Joseph Louis Gay-Lussac leta 1815, ki je tudi določil njegovo formulo in ga imenoval cianogen. Ime je sestavljeno iz grških besed κυανός (kyanós) - moder  in γεννάω (gennáo) – ustvariti. Modra barva je starejšega izvora: vodikov cianid je namreč prvi pripravil  švedski kemik Carl Wilhelm Scheele iz pigmenta prusko modro z idealizirano formulo  Fe7(CN)18. 

V 1850. letih so cianogensko milo začeli uporabljati fotografi za odstranjevanje sledov srebra s svojih rok. V poznem 19. stoletju so ga začeli uporabljati v industriji umetnih gnojil. Še vedno se uporablja za sintezo nekaterih umetnih gnojil in kot stabilizator v proizvodnji nitroceluloze.

Dician je zelo strupen. Ko so ga leta 1910 s spektroskopsko analizo odkrili v repu Halleyjevega kometa, je na Zemlji zavladal strah pred zastrupitvijo, če bi šla Zemlja skozi njegov rep. Zaradi izjemno difuzne zgradbe repa bi prehod Zemlje skozenj vsekakor ostal brez posledic.

Varnost
Dician je zelo strupen, tako kot anorganski cianidi, ker se zlahka reducira v cianid. Cianid zastrupi citokrom c oksidazo in s tem prekine celično dihanje. Dician draži oči in dihala. Vdihavanje lahko povzroči glavobol, omotico, povečanje srčnega utripa, slabost, bruhanje, izgubo zavesti, krče in smrt. Smrtni odmerek pri dihanju je 100-150 mg. To pomeni, da se pri koncentraciji 900 ppm smrtni odmerek doseže po 10 minutah. 

Dician ustvarja med zgorevanjem v kisiku drug najbolj vroč naravni plamen s temperaturo preko 4525 °C.  Najbolj vročega ustvarja dicianoacetilen (N≡C−C≡C−C≡N) -  4990 °C.

Sklici

1815 v znanosti
Anorganske dušikove spojine
Ogljikove anorganske spojine
Nevarne snovi
Dician ali cianogen je dinitril oksalne kisline s formulo ( CN )2 ali N≡C - C≡N. Je brezbarven , zelo strupen , lahko vnetljiv in okolju nevaren plin z jedkim vonjem , podobnim vonju vodikovega cianida . V manjših količinah se nahaja v plavžnih plinih . Cianogen se imenujejo tudi nekateri derivati , čeprav imajo samo eno CN skupino . Eden od njih je na primer cianogen bromid s formulo NCBr. Dician je anhidrid oksamida H2NC( O ) C( O ) NH2 → NCCN + H2O čeprav se oksamid pripravlja s hidrolizo diciana : NCCN + H2O → H2NC( O ) C( O ) NH2 Sinteza Dician običajno nastaja iz cianidnih spojin . Ena od laboratorijskih metod za njegovo pripravo je termična razgradnja živosrebrovega ( II ) cianida : 2 Hg( CN )2 → ( CN )2 + Hg2( CN )2 Druga možnost je reakcija bakrovih ( II ) soli , na primer bakrovega ( II ) sulfata , s cianidi . V reakciji nastane nestabilni bakrov ( II ) cianid , ki hitro razpade v bakrov ( I ) cianid in dician . 2 CuSO4 +KCN → ( CN )2 +CuCN +K2SO4 Industrijsko se proizvaja z oksidacijo vodikovega cianida , običajno s klorom na aktiviranem silicijevem dioksidu kot katalizatorju , ali dušikovim dioksidom na bakrovih soleh . Nastaja tudi iz dušika in acetilena med električnim iskrenjem . Paradician Najboljši način za pripravo paradiciana ( paracianogena ) je segrevanje živosrebrovega ( II ) cianida . Pripravi se lahko tudi iz srebrovega cianida , srebrovega cianata , cianogenjodida ali cianur jodida in polimerizacijo diciana pri temperaturi°C v prisotnosti sledov nečistoč . Paradician s segrevanjem na°C pretvori nazaj v dician . Struktura paradiciana je precej nepravilna z večino ogljikovih atomov v sp2 stanju in lokaliziranimi področji pi konjugacije . Zgodovina Dician je prvi sintetiziral Joseph Louis Gay - Lussac leta ki je tudi določil njegovo formulo in ga imenoval cianogen . Ime je sestavljeno iz grških besed κυανός ( kyanós ) - moder in γεννάω ( gennáo ) – ustvariti . Modra barva je starejšega izvora : vodikov cianid je namreč prvi pripravil švedski kemik Carl Wilhelm Scheele iz pigmenta prusko modro z idealizirano formulo Fe7( CN ) 18. V letih so cianogensko milo začeli uporabljati fotografi za odstranjevanje sledov srebra s svojih rok . V poznem stoletju so ga začeli uporabljati v industriji umetnih gnojil . Še vedno se uporablja za sintezo nekaterih umetnih gnojil in kot stabilizator v proizvodnji nitroceluloze . Dician je zelo strupen . Ko so ga letas spektroskopsko analizo odkrili v repu Halleyjevega kometa , je na Zemlji zavladal strah pred zastrupitvijo , če bi šla Zemlja skozi njegov rep. Zaradi izjemno difuzne zgradbe repa bi prehod Zemlje skozenj vsekakor ostal brez posledic . Varnost Dician je zelo strupen , tako kot anorganski cianidi , ker se zlahka reducira v cianid . Cianid zastrupi citokrom c oksidazo in s tem prekine celično dihanje . Dician draži oči in dihala . Vdihavanje lahko povzroči glavobol , omotico , povečanje srčnega utripa , slabost , bruhanje , izgubo zavesti , krče in smrt . Smrtni odmerek pri dihanju jemg. To pomeni , da se pri koncentracijippm smrtni odmerek doseže pominutah . Dician ustvarja med zgorevanjem v kisiku drug najbolj vroč naravni plamen s temperaturo preko °C. Najbolj vročega ustvarja dicianoacetilen ( N≡C−C≡C−C≡N ) - °C. Sklici 1815 v znanosti Anorganske dušikove spojine Ogljikove anorganske spojine Nevarne snovi