Betalaktamski antibiotik
Betalaktamski antibiotiki so velika skupina antibiotikov, ki vključuje peniciline (pename), cefalosporine (cefeme) in njune derivate (monobaktame in karbapeneme). Gre za vse antibiotične učinkovine, ki v svoji kemijski zgradbi vsebujejo betalaktamski obroč. Gre za najbolj razširjeno skupino antibiotikov.

Velikokrat v to skupino uvrščamo tudi zaviralce betalaktamaze, čeprav dejansko niso antibiotiki.

Klinična uporaba 
Betalaktamski antibiotiki se uporabljajo za zaščito pred okužbami in njihovo zdravljenje, kadar okužbo povzročajo bakterije, občutljive na to skupino antibiotikov. Prvotni predstavniki betalaktamskih antibiotikov so bili učinkoviti zlasti proti grampozitivnim bakterijam, vendar so novejši širokospektralni antibiotiki učinkoviti tudi proti različnim gramnegativnim bakterijam in tako se je razširila njihova uporaba.

Mehanizem delovanja 
Betalaktamski antibiotiki so baktericidi, kar pomeni, da ubijejo bakterijo. Zavrejo sintezo peptidoglikanskega ogrodja bakterijske celične stene. Peptidoglikanska plast je pomembna za strukturno celovitost celic, zlasti pri grampozitivnih bakterijah. Končno transpeptidacijo v sintezi peptidoglikana katalizira encim transpeptidaza (imenovana tudi penicilin vežoča beljakovina). Na ta encim se betalaktamske učinkovine vežejo in ga inaktivirajo.

Encim se veže na molekulo betalaktamskega antibiotika, ker je le-ta analog dipeptida D-alanin-D-alanin, ki se nahaja na koncu prekurzorskih peptidnih podenot NAM/NAG v nastajajoči peptidoglikanski verigi. Betalaktamska struktura se nepovratno veže na serinski aminokislinski ostanek v aktivnem mestu transpeptidaze, kar prepreči, da bi encim opravil končno premreženje (transpeptidacijo) peptidoglikanske mreže.

Odpornost proti betalaktamskim antibiotikom 
Nekatere bakterije so razvile mehanizme, ki jim omogočajo odpornost proti betalaktamskim antibiotikom. Obstajata dva poglavitna mehanizma odpornosti:

 Nekatere bakterije tvorijo encim betalaktamazo, ki encimsko hidrolizira betalaktamski obroč v molekuli antibiotika in ga tako inaktivira. Bakterije lahko gen za betalaktamazo posedujejo kot podedovano lastnost, lahko pa ga pridobijo s pomočjo plazmida iz druge bakterijske celice. Ko je bakterija izpostavljena betalaktamskemu antibiotiku, lahko pride do povečanega izražanja tega gena.
Učinku betalaktamaz se lahko izognemo s sočasno uporabo zaviralca betalaktamaze, npr. klavulanske kisline.

 Drug poznan mehanizem odpornosti bakterij je sprememba v strukturi transpeptidaz in zaradi teh strukturnih sprememb se antibiotik ne more več tako učinkovito vezati nanje. Ta mehanizem je na primer značilen za proti meticilinu odporni S. aureus (MRSA) in za proti penicilinu odporni Streptococcus pneumoniae.

Predstavniki

Penicilini (penami)

Ozkospektralni 
 občutljivi na β-laktamazo
 benzatin penicilin
 benzilpenicilin (penicilin G)
 fenoksimetilpenicilin (penicilin V)
 prokain penicilin

 odporni proti penicilazi
 meticilin
 oksacilin
 nafcilin
 kloksacilin
 dikloksacilin
 flukloksacilin

 odporni proti β-laktamazi
 temocilin

Srednjespektralni 
 amoksicilin
 ampicillin

Širokospektralni 
 koamoksiklav (amoksicilin + klavulanska kislina)

Z razširjenim spektrom 
 azlocilin
 karbenicilin
 tikarcilin
 mezlocilin
 piperacilin

Cefalosporini (cefemi)

Prva generacija 

Imajo zmerno širok spekter delovanja.
 cefaleksin
 cefalotin
 cefazolin

Druga generacija 
Zmerno širok spekter delovanja, učinkovitost proti hemofilusu.
 cefaklor
 cefuroksim
 cefamandol

Druga generacija – cefamicini 
Zmerno širok spekter delovanja, učinkovitost proti anaerobnim bakterijam.
 cefotetan
 cefoksitin

Tretja generacija 
Širok spekter.
 ceftriakson
 cefotaksim
 cefpodoksim

Širok spekter, učinkovitost proti psevdomonasu.
 ceftazidim

Četrta generacija 
Širok spekter, povečana učinkovitost proti grampozitivnm bakterijam in betalaktamazi.
 cefepim
 cefpirom

Karbapenemi in penemi 

Najširši spekter med vsemi betalaktami.
 imipenem (s cilastatinom)
 meropenem
 ertapenem
 faropenem
 doripenem

Monobaktami 
Za razliko od drugih betalaktamov monobaktami nimajo na betalaktamski obroč pripetega še druge obročne strukture.
 aztreonam (Azactam)
 tigemonam
 nokardicin A
 tabtoksinin-β-laktam

Zaviralci betalaktamaze 
Te učinkovine pravzaprav niso antibiotiki, saj izkazujejo zanemarljivo antibiotično aktivnost, vendar pa v svoji zgradbi vsebujejo betalktamski obroč. Uporabljajo se za zaviranje delovanja betalaktamaz in se dajejo skupaj z betalaktamskimi antibiotiki.
 klavulanska kislina
 tazobaktam
 sulbaktam

Neželeni učinki 
Med pogostejšimi neželenimi učinki betalaktamskih antibiotikov so driska, siljenje na bruhanje, izpuščaj, koprivnica, naknadne okužbe (superinfekcije), vključno s kandidozo.

Redkeje se pojavijo vročina, bruhanje, rdečina, dermatitis, angioedem, psevdomembranski kolitis.

Pri parenteralni uporabi se občasno pojavita bolečina in vnetje na mestu injiciranja.

Preobčutljivost 
Pri do 10 % bolnikov se lahko pojavi preobčutljivostna reakcija. Huda, življenjsko ogrožajoča preobčutljivostba reakcija, anafilaksa, se pojavi pri okoli 0,01 % bolnikov.

Viri
Betalaktamski antibiotiki so velika skupina antibiotikov , ki vključuje peniciline ( pename ) , cefalosporine ( cefeme ) in njune derivate ( monobaktame in karbapeneme ) . Gre za vse antibiotične učinkovine , ki v svoji kemijski zgradbi vsebujejo betalaktamski obroč . Gre za najbolj razširjeno skupino antibiotikov . Velikokrat v to skupino uvrščamo tudi zaviralce betalaktamaze , čeprav dejansko niso antibiotiki . Klinična uporaba Betalaktamski antibiotiki se uporabljajo za zaščito pred okužbami in njihovo zdravljenje , kadar okužbo povzročajo bakterije , občutljive na to skupino antibiotikov . Prvotni predstavniki betalaktamskih antibiotikov so bili učinkoviti zlasti proti grampozitivnim bakterijam , vendar so novejši širokospektralni antibiotiki učinkoviti tudi proti različnim gramnegativnim bakterijam in tako se je razširila njihova uporaba . Mehanizem delovanja Betalaktamski antibiotiki so baktericidi , kar pomeni , da ubijejo bakterijo . Zavrejo sintezo peptidoglikanskega ogrodja bakterijske celične stene . Peptidoglikanska plast je pomembna za strukturno celovitost celic , zlasti pri grampozitivnih bakterijah . Končno transpeptidacijo v sintezi peptidoglikana katalizira encim transpeptidaza ( imenovana tudi penicilin vežoča beljakovina ) . Na ta encim se betalaktamske učinkovine vežejo in ga inaktivirajo . Encim se veže na molekulo betalaktamskega antibiotika , ker je le - ta analog dipeptida D - alanin - D - alanin , ki se nahaja na koncu prekurzorskih peptidnih podenot NAM / NAG v nastajajoči peptidoglikanski verigi . Betalaktamska struktura se nepovratno veže na serinski aminokislinski ostanek v aktivnem mestu transpeptidaze , kar prepreči , da bi encim opravil končno premreženje ( transpeptidacijo ) peptidoglikanske mreže . Odpornost proti betalaktamskim antibiotikom Nekatere bakterije so razvile mehanizme , ki jim omogočajo odpornost proti betalaktamskim antibiotikom . Obstajata dva poglavitna mehanizma odpornosti : Nekatere bakterije tvorijo encim betalaktamazo , ki encimsko hidrolizira betalaktamski obroč v molekuli antibiotika in ga tako inaktivira . Bakterije lahko gen za betalaktamazo posedujejo kot podedovano lastnost , lahko pa ga pridobijo s pomočjo plazmida iz druge bakterijske celice . Ko je bakterija izpostavljena betalaktamskemu antibiotiku , lahko pride do povečanega izražanja tega gena . Učinku betalaktamaz se lahko izognemo s sočasno uporabo zaviralca betalaktamaze , npr. klavulanske kisline . Drug poznan mehanizem odpornosti bakterij je sprememba v strukturi transpeptidaz in zaradi teh strukturnih sprememb se antibiotik ne more več tako učinkovito vezati nanje . Ta mehanizem je na primer značilen za proti meticilinu odporni S. aureus ( MRSA ) in za proti penicilinu odporni Streptococcus pneumoniae . Predstavniki Penicilini ( penami ) Ozkospektralni občutljivi na β - laktamazo benzatin penicilin benzilpenicilin ( penicilin G) fenoksimetilpenicilin ( penicilin V ) prokain penicilin odporni proti penicilazi meticilin oksacilin nafcilin kloksacilin dikloksacilin flukloksacilin odporni proti β - laktamazi temocilin Srednjespektralni amoksicilin ampicillin Širokospektralni koamoksiklav ( amoksicilin + klavulanska kislina ) Z razširjenim spektrom azlocilin karbenicilin tikarcilin mezlocilin piperacilin Cefalosporini ( cefemi ) Prva generacija Imajo zmerno širok spekter delovanja . cefaleksin cefalotin cefazolin Druga generacija Zmerno širok spekter delovanja , učinkovitost proti hemofilusu . cefaklor cefuroksim cefamandol Druga generacija – cefamicini Zmerno širok spekter delovanja , učinkovitost proti anaerobnim bakterijam . cefotetan cefoksitin Tretja generacija Širok spekter. ceftriakson cefotaksim cefpodoksim Širok spekter , učinkovitost proti psevdomonasu . ceftazidim Četrta generacija Širok spekter , povečana učinkovitost proti grampozitivnm bakterijam in betalaktamazi . cefepim cefpirom Karbapenemi in penemi Najširši spekter med vsemi betalaktami . imipenem ( s cilastatinom ) meropenem ertapenem faropenem doripenem Monobaktami Za razliko od drugih betalaktamov monobaktami nimajo na betalaktamski obroč pripetega še druge obročne strukture . aztreonam ( Azactam ) tigemonam nokardicin A tabtoksinin -β - laktam Zaviralci betalaktamaze Te učinkovine pravzaprav niso antibiotiki , saj izkazujejo zanemarljivo antibiotično aktivnost , vendar pa v svoji zgradbi vsebujejo betalktamski obroč . Uporabljajo se za zaviranje delovanja betalaktamaz in se dajejo skupaj z betalaktamskimi antibiotiki . klavulanska kislina tazobaktam sulbaktam Neželeni učinki Med pogostejšimi neželenimi učinki betalaktamskih antibiotikov so driska , siljenje na bruhanje , izpuščaj , koprivnica , naknadne okužbe ( superinfekcije ) , vključno s kandidozo . Redkeje se pojavijo vročina , bruhanje , rdečina , dermatitis , angioedem , psevdomembranski kolitis . Pri parenteralni uporabi se občasno pojavita bolečina in vnetje na mestu injiciranja . Preobčutljivost Pri do % bolnikov se lahko pojavi preobčutljivostna reakcija . Huda , življenjsko ogrožajoča preobčutljivostba reakcija , anafilaksa , se pojavi pri okoli01 % bolnikov . Viri