Papež Siricij
Siricij je bil rimski škof (papež) Rimskokatoliške cerkve od 22. december 384 do 26. november 399. * začetek 4. stoletja n. št. Rim (Italija, Rimsko cesarstvo); † 26. november 399  Rim (Italija, Rimsko cesarstvo).

Življenjepis

Težave s protipapežem 
Že enajst dni po Damazovi smrti je bil izvoljen za papeža voditelj župnije  Svete Pudencijane v Rimu, ugledni duhovnik (prezbiter) Siricij. Ursin je zopet poizkusil srećo; vendar Rimljani niso dovolili, da bi se stvari zapletle tako, kot ob izvolitvi njegovega predhodnika Damaza. Tokrat se je postavil na njegovo stran tudi cesar Valentinijan; v svojem pismu izraža veselje nad njegovo izvolitvijo in poveličuje njegovo pobožnost v dopisu Pinijanu z dne 25. februarja 385. Verjetno je hotel s tem dokončati vse spletke v Ursinovem taboru. Cesar je pozneje dokazal svojo naklonjenost z darovanjem sredstev za obnovo in povečanje bazilike svetega Pavla, da je dosegla skoraj današnjo veličino; papež Siricij je 390 posvetil Baziliko svetega Pavla v Rimu, imenovano tudi bazilika svetega Pavla zunaj obzidja. Požar 1823 je - razen prezbiterija z dragocenimi mozaiki - skoraj vse uničil; v naslednjih desetletjih pa so jo polagoma spet obnovili.
Ursina so zopet izgnali iz Rima; tokrat je postal neapeljski škof, kjer je umrl okrog 391.

Nova politična in cerkvena razdelitev 
Nasilnež Maksim je dal Priscilijana, ki so ga nekateri dolžili herezije, umoriti. Tako ravnanje so med mnogimi drugimi javno obsodili skupaj s Siricijem tudi milanski škof Ambrož in tourski škof Martin.
Cesar Teodozij je še zadnjič za kratko obdobje združil pod svojim žezlom celotno Rimsko cesarstvo od 392-395. Že 379 pa je Ilirik, ki je obsegal balkanske in podonavske dežele, razdelil po črti Kotor-Drina-Sava-Donava na vzhodni in zahodni Ilirik. Prvi je pripadel vzhodnemu, drugi zahodnemu rimskemu cesarstvu. Meja med njima je pomenila tudi mejo med latinsko in grško kulturo - in se je obdržala vse do današnjih dni. Novo razdelitev pa je rimski patriarhat upošteval toliko, da je za pokrajine vzhodnega Ilirika ustanovil poseben apostolski vikariat s sedežem v Solunu, ki je bil tesno povezan z Rimom, dokler ga ni 732 cesar Leon III. nasilno priključil carigrajskemu patriarhatu, ki pa takrat še ni bil pretrgal cerkvene povezave z Rimom. 

Siricij je doživel, da je Teodozij, ki je postal edini vladar v celotnem cesarstvu, prepovedal poganske žrtve, obiskovanje poganskih templjev ter odložil naslov „Pontifex Maximus”, ki ga je takoj prevzel papež.

Vse to je bilo v Ambroževem in zahodnjaškem prepričanju – v nasprotju z vzhodnjaškim gledanjem, po katerem je cesar imel absolutno oblast ne le v državi, ampak tudi v Cerkvi – da „cesar ni nad Cerkvijo, ampak v Cerkvi”.

Papeški dekretali 
Hispanski škof Himerij iz Taragone je že Damazu poslal 14 vprašanj v zvezi s cerkveno disciplino; ker je on umrl, je v zvezi s tem njegov naslednik papež Siricij napisal kot odgovor 10. februarja 385 papeške dekretale; to so prvi dekretali, ki so ohranjeni v celoti. Naslednje leto, 6. januarja 386, je sklical sinodo osemdesetih škofov v Rimu; svoje in sinodalne odloke  je - v svesti si svoje vrhovne oblasti v Cerkvi - kot obvezne sporočil ne le Himeriju v Španijo, ampak mu je naročil, naj jih pošlje naprej škofom Galije in Afrike:
arijanci, ki se vrnejo v katoliško Cerkev, ne smejo biti ponovno krščeni; 
slovesno krščevanje odraslih se sme opravljati samo o veliki noči in na binkošti; 
spokorno prakso je treba omiliti; 
škofje, duhovniki in diakoni morajo biti preizkušeni v kreposti, živeti v celibatu ter biti stari vsaj 30 let. Duhovniki in diakoni, ki so že poročeni, pa naj se vzdržijo zakonskih dejanj; 
nikogar ni mogoče posvetili za škofa brez soglasja apostolskega sedeža.

Njegov pontifikat je zaznamovala tudi obsodba in izobčenje meniha Jovinijana, ki je trdil, da je Marija izgubila devištvo s porodom Jezusa in da sta z Jožefom po Jezusovem rojstvu imela še druge otroke.

Določbe 
Dosedanji papeži so razlagali verski in nravni nauk ter pisali pisma – podobno kot drugi škofje – bolj v obliki zasebnih prošenj s poučevanjem, grožnjo in tolažbo. Pri Siriciju pa opažamo kar naenkrat čisto nov slog: uradni slog cesarskih odlokov, ki v zahtevni obliki trdo izreka ukaze ali prepovedi, ne da bi  razloge pojasnjeval.
Siricij se je prvi imenoval v svojih odlokih za papeža , kakor tudi za velikega duhovnika .

Smrt in češčenje 
Papež Siricij je umrl 26. novembra 399 v Rimu.

Pokopan je v baziliki svetega Silvestra v bližini Priscilinega pokopališča na Via Salaria v Rimu. 

V Rimski martirologij, v seznam svetnikov, ga je vpisal Benedikt XIV.

Ocena 
Spoznavalec papež Siricij je v petnajstih letih vodenja Petrove dediščine veliko napravil v prid papeškega ugleda in okrepitve cerkvene discipline. 

Nekateri menijo, da ni rimski škof Siricij prvi, ki se je imenoval papež in da ni prvi, ki je nosil naziv Pontifex maximus .

Viri 
B. Bangha: Katolikus lexikon I-IV, A magyar kultúra kiadása, Budapest 1931–1933.
M. Benedik: Papeži od Petra do Janeza Pavla II., Mohorjeva družba Celje  1989.
F. Chobot: A pápák története. Pátria, Rákospalota 1909.
A. Ender: Die Geschichte der Katholischen Kirche, Denziger, Einsiedeln-Waldshut-Köln (Denziger Brothers NewYork-Cincinnati-Chicago) 1900.
A. Franzen: Pregled povijesti Crkve, Kršćanska sadašnjost – Glas koncila, Zagreb 1970. (po: Kleine Kirchengeschichte, Herder-Bücherei Bd. 237/238. Freiburg i. B. 1968 (2. izdaja). 
Gy. Goyau: A pápaság egyetemes története. (Francziából fordította Kubínyi Viktor), Kubínyi Viktor Budapest 1900. 
Leto svetnikov I-IV (M. Miklavčič in J. Dolenc), Zadruga katoliških duhovnikov v Ljubljani (1968-1973).
Lexikon für Theologie und Kirche I-X, 2. Auflage, Herder, Freiburg im Breisgau 1930-1938.
J. Marx: Lehrbuch der Kirchengeschichte, 8. Auflage, G.m.b.H., Trier 1922.
A. Schütz: Szentek élete az év minden napjára I-IV, Szent István-Társulat, Budapest 1932–1933.
F. X. Seppelt –K. Löffler: Papstgeschichte von den Anfängen bis zur Gegenwart. Josef Kösel&Friedrich Pustet, München 1933.
M. Vogel: Szentek élete I (Prevedel v madžarščino in priredil A. Karl). Szent István társulat, Budapest (pred) 1900.
M. Vogel: Szentek élete II, (Prevedel v madžarščino A. Karl). Wajdits Nándor, Budapest (pred) 1900.

Opombe

Glej tudi 
seznam papežev
seznam protipapežev
seznam svetnikov

Zunanje povezave 

Liber Pontificalis (angleško).
Storia Ecclesiastica di Giovanni Bosco (italijansko).
Migne: Opera omnia – Patrologia Latina PL (latinsko).
Emanuelis a Schelstrate Ecclesia Africana sub primate Carthaginiensi *  Po avtorjih Emmanuel Schelstrate (latinsko).
Mitra images: Images of Pope Siricius
Answers-com: Pope Siricius
Oxford Dictionary of Popes: Pope Siricius
Catholic Saints: St. Siricius, Pope and Martyr  
Encyclopaedia Britannica: Saint Siricius
About-com: Biography of Pope Siricius 
Defending the Faith: St. Siricius 

Pokopani v Priscilinih katakombah, Rim
Siricij je bil rimski škof ( papež ) Rimskokatoliške cerkve od decemberdo november * začetek stoletja n. št. Rim ( Italija , Rimsko cesarstvo ) ; † november Rim ( Italija , Rimsko cesarstvo ) . Življenjepis Težave s protipapežem Že enajst dni po Damazovi smrti je bil izvoljen za papeža voditelj župnije Svete Pudencijane v Rimu , ugledni duhovnik ( prezbiter ) Siricij . Ursin je zopet poizkusil srećo ; vendar Rimljani niso dovolili , da bi se stvari zapletle tako , kot ob izvolitvi njegovega predhodnika Damaza . Tokrat se je postavil na njegovo stran tudi cesar Valentinijan ; v svojem pismu izraža veselje nad njegovo izvolitvijo in poveličuje njegovo pobožnost v dopisu Pinijanu z dne februarja Verjetno je hotel s tem dokončati vse spletke v Ursinovem taboru . Cesar je pozneje dokazal svojo naklonjenost z darovanjem sredstev za obnovo in povečanje bazilike svetega Pavla , da je dosegla skoraj današnjo veličino ; papež Siricij jeposvetil Baziliko svetega Pavla v Rimu , imenovano tudi bazilika svetega Pavla zunaj obzidja . Požarje - razen prezbiterija z dragocenimi mozaiki - skoraj vse uničil ; v naslednjih desetletjih pa so jo polagoma spet obnovili . Ursina so zopet izgnali iz Rima ; tokrat je postal neapeljski škof , kjer je umrl okrog Nova politična in cerkvena razdelitev Nasilnež Maksim je dal Priscilijana , ki so ga nekateri dolžili herezije , umoriti . Tako ravnanje so med mnogimi drugimi javno obsodili skupaj s Siricijem tudi milanski škof Ambrož in tourski škof Martin . Cesar Teodozij je še zadnjič za kratko obdobje združil pod svojim žezlom celotno Rimsko cesarstvo od Žepa je Ilirik , ki je obsegal balkanske in podonavske dežele , razdelil po črti Kotor - Drina - Sava - Donava na vzhodni in zahodni Ilirik . Prvi je pripadel vzhodnemu , drugi zahodnemu rimskemu cesarstvu . Meja med njima je pomenila tudi mejo med latinsko in grško kulturo - in se je obdržala vse do današnjih dni . Novo razdelitev pa je rimski patriarhat upošteval toliko , da je za pokrajine vzhodnega Ilirika ustanovil poseben apostolski vikariat s sedežem v Solunu , ki je bil tesno povezan z Rimom , dokler ga nicesar Leon III. nasilno priključil carigrajskemu patriarhatu , ki pa takrat še ni bil pretrgal cerkvene povezave z Rimom . Siricij je doživel , da je Teodozij , ki je postal edini vladar v celotnem cesarstvu , prepovedal poganske žrtve , obiskovanje poganskih templjev ter odložil naslov „ Pontifex Maximus ” , ki ga je takoj prevzel papež. Vse to je bilo v Ambroževem in zahodnjaškem prepričanju – v nasprotju z vzhodnjaškim gledanjem , po katerem je cesar imel absolutno oblast ne le v državi , ampak tudi v Cerkvi – da „ cesar ni nad Cerkvijo , ampak v Cerkvi ” . Papeški dekretali Hispanski škof Himerij iz Taragone je že Damazu poslalvprašanj v zvezi s cerkveno disciplino ; ker je on umrl , je v zvezi s tem njegov naslednik papež Siricij napisal kot odgovor februarjapapeške dekretale ; to so prvi dekretali , ki so ohranjeni v celoti . Naslednje leto , januarja je sklical sinodo osemdesetih škofov v Rimu ; svoje in sinodalne odloke je - v svesti si svoje vrhovne oblasti v Cerkvi - kot obvezne sporočil ne le Himeriju v Španijo , ampak mu je naročil , naj jih pošlje naprej škofom Galije in Afrike : arijanci , ki se vrnejo v katoliško Cerkev , ne smejo biti ponovno krščeni ; slovesno krščevanje odraslih se sme opravljati samo o veliki noči in na binkošti ; spokorno prakso je treba omiliti ; škofje , duhovniki in diakoni morajo biti preizkušeni v kreposti , živeti v celibatu ter biti stari vsajlet . Duhovniki in diakoni , ki so že poročeni , pa naj se vzdržijo zakonskih dejanj ; nikogar ni mogoče posvetili za škofa brez soglasja apostolskega sedeža . Njegov pontifikat je zaznamovala tudi obsodba in izobčenje meniha Jovinijana , ki je trdil , da je Marija izgubila devištvo s porodom Jezusa in da sta z Jožefom po Jezusovem rojstvu imela še druge otroke . Določbe Dosedanji papeži so razlagali verski in nravni nauk ter pisali pisma – podobno kot drugi škofje – bolj v obliki zasebnih prošenj s poučevanjem , grožnjo in tolažbo . Pri Siriciju pa opažamo kar naenkrat čisto nov slog : uradni slog cesarskih odlokov , ki v zahtevni obliki trdo izreka ukaze ali prepovedi , ne da bi razloge pojasnjeval . Siricij se je prvi imenoval v svojih odlokih za papeža , kakor tudi za velikega duhovnika \ . Smrt in češčenje Papež Siricij je umrl novembrav Rimu . Pokopan je v baziliki svetega Silvestra v bližini Priscilinega pokopališča na Via Salaria v Rimu . V Rimski martirologij , v seznam svetnikov , ga je vpisal Benedikt XIV. Ocena Spoznavalec papež Siricij je v petnajstih letih vodenja Petrove dediščine veliko napravil v prid papeškega ugleda in okrepitve cerkvene discipline . Nekateri menijo , da ni rimski škof Siricij prvi , ki se je imenoval papež in da ni prvi , ki je nosil naziv Pontifex maximus \ . Viri B. Bangha : Katolikus lexikon I - IV , A magyar kultúra kiadása , Budapest1933. M. Benedik : Papeži od Petra do Janeza Pavla II . , Mohorjeva družba Celje F. Chobot : A pápák története . Pátria , Rákospalota A. Ender : Die Geschichte der Katholischen Kirche , Denziger , Einsiedeln - Waldshut - Köln ( Denziger Brothers NewYork - Cincinnati - Chicago ) A. Franzen : Pregled povijesti Crkve , Kršćanska sadašnjost – Glas koncila , Zagreb ( po : Kleine Kirchengeschichte , Herder - Bücherei Bd . 238. Freiburg i . B . ( 2. izdaja ) . Gy . Goyau : A pápaság egyetemes története . ( Francziából fordította Kubínyi Viktor ) , Kubínyi Viktor Budapest Leto svetnikov I - IV ( M. Miklavčič in J. Dolenc ) , Zadruga katoliških duhovnikov v Ljubljani Lexikon für Theologie und Kirche I - X , Auflage , Herder , Freiburg im Breisgau J. Marx : Lehrbuch der Kirchengeschichte , Auflage , G.m . b . H . , Trier A. Schütz : Szentek élete az év minden napjára I - IV , Szent István - Társulat , Budapest1933. F. X. Seppelt –K. Löffler : Papstgeschichte von den Anfängen bis zur Gegenwart . Josef Kösel & Friedrich Pustet , München M. Vogel : Szentek élete I ( Prevedel v madžarščino in priredil A. Karl ) . Szent István társulat , Budapest ( pred ) M. Vogel : Szentek élete II , ( Prevedel v madžarščino A. Karl ) . Wajdits Nándor , Budapest ( pred ) Opombe Glej tudi seznam papežev seznam protipapežev seznam svetnikov Zunanje povezave Liber Pontificalis ( angleško ) . Storia Ecclesiastica di Giovanni Bosco ( italijansko ) . Migne : Opera omnia – Patrologia Latina PL ( latinsko ) . Emanuelis a Schelstrate Ecclesia Africana sub primate Carthaginiensi * Po avtorjih Emmanuel Schelstrate ( latinsko ) . Mitra images : Images of Pope Siricius Answers - com : Pope Siricius Oxford Dictionary of Popes : Pope Siricius Catholic Saints : St. Siricius , Pope and Martyr Encyclopaedia Britannica : Saint Siricius About - com : Biography of Pope Siricius Defending the Faith : St. Siricius Pokopani v Priscilinih katakombah , Rim