Alexis Carrel
Alexis Carrel, francosko-ameriški kirurg, * 28. junij, 1873, Lyon, Francija, † 5. november, 1944, Pariz, Francija.

Carrelov prispevek k znanosti 
Carrel je študiral na Univerzi v Lyonu in končal medicino leta 1900. Hitro se je izkazal kot spreten kirurg, vendar je izgubil zanimanje za to področje in leta 1904 odšel v Kanado z namenom, da bi postal živinorejec. Ta cilj je dokaj hitro opustil in se odpravil v ZDA ter se leta 1906 zaposlil na Rockefellerjevem inštitutu za medicinska raziskovanja v New Yorku, kjer je ostal do svoje upokojitve leta 1939.

Carrelovo raziskovanje v kirurgiji je bilo v prvih letih posvečeno možnostim za presajanje organov. Predvsem je bilo potrebno presajenemu organu zagotoviti primerno prekrvavitev. Carrel je razvil tehniko, s katero je krvne žile nežno zašil, in sicer konec s koncem. To mu je leta 1902 pri operaciji uspelo uspešno opraviti, pri čemer je porabil le tri šive.

V približno istem času je Landsteinerjevo odkritje krvnih skupin omogočilo transfuzijo krvi in je šivanje krvnih žil služilo svojemu namenu. Z razvojem sredstev proti strjevanju krvi (antikoagulantov) je postalo šivanje žil pri transfuzijah nepotrebno, še vedno pa ostaja življenjskega pomena pri mnogih kirurških operacijah. Carrel je leta 1912 za svoje delo dobil Nobelovo nagrado za fiziologijo ali medicino.

Ker samo po sebi šivanje ni omogočilo presaditve organov, je Carrel poskušal obdržati organe in dele organov pri življenju s perfuzijo, posebno tehniko zdravljenja, pri čemer je v krvni sistem organa ali njegovega dela uvedel kateter oziroma cevko in po njej kemično zdravilno sredstvo. Kri ali krvni nadomestki so nenehno tekli skozi organ po njegovih lastnih žilah. 

Med drugim se je Carrel zanimal za fenomen staranja. Zagovarjal je trditev, da se celice lahko delijo neskončno, kar je postal dominanten pogled v zgodnjih letih 20. stoletja. Tako je vse od 12. januarja 1912 držal pri življenju del srca piščančjega zarodka, ki je tudi rasel približno 20 let ob rednem dovajanju hranilnih snovi, mnogo dlje kot pa je življenjska doba piščanca, preden je bil poskus premišljeno končan. To je na ljudsko domišljijo delovalo dramatično, pritegnilo pa je tudi pozornost znanstvene stroke. Da bi napravil proces še bolj učinkovit, je v zgodnjih 30. letih z Charlesom Lindberghom, ameriškim letalskim pilotom, napravil perfuzijsko aseptično črpalko oziroma umetno srce. Carrelovo tezo sta sicer v 60. letih 20. stoletja ovrgla Leonard Hayflick in Paul Moorhead, saj je število delitev diferenciranih celic omejeno. Pojav je znan kot Hayflickova meja in je eden izmed stebrov biologije. Carrelov uspeh pripisujejo nedoslednosti pri izvedbi eksperimenta, pojavile pa so se tudi trditve, da je namerno prikril napako.

V prvi svetovni vojni je služil v francoski vojski in izumil antiseptično tekočino, katere podlaga je bila raztopina natrijevega hipoklorita, ki je uspešno zmanjševala smrtnost zaradi okuženih ran.

Filozofska in ideološka prepričanja 
Filozofija, ki jo je razodel v knjigi Človek, neznano bitje (fr. L'Homme, cet inconnu, ang. Man, The Unknown, tiskana leta 1935), je rahlo nasilne narave. Bistvena je bila slika sveta, v kateri bi se človeštvo izboljšalo tako, da bi mu vladala intelektualna elita in da bi uvedli režim prisilne evgenike. Zahodnjaških predstav o demokraciji ni cenil.
Med drugim je zapisal tudi:

Leta 1939 se je tik pred izbruhom druge svetovne vojne vrnil v rodno Francijo, kjer ga je francoska vlada zaposlila na področju javnega zdravstva. Po porazu Francije leta 1940 je simpatiziral s fašistično politično organizacijo Popularna partija Francije (fr. Parti Populaire Français, PPF) in Petainovo vlado v Vichyju.

Po osvoboditvi Francije so ga razrešili vseh dolžnosti, niso pa mu sodili zaradi kolaboracionizma. Sicer pa je nekaj mesecev kasneje umrl naravne smrti.

Sklici in opombe

Viri 
 Asimov, I. (1978). Biografska enciklopedija znanosti in tehnike. Ljubljana: Tehniška založba Slovenije, str. 531-532.

Zunanje povezave 
 Biografija na nobelprize.org 

Francoski kirurgi
Nobelovi nagrajenci za fiziologijo ali medicino
Predavatelji na Univerzi Rockefeller
Člani Papeške akademije znanosti
Francoski akademiki
Nosilci legije časti
Ljudje, po katerih so poimenovali krater na Luni
Francoski univerzitetni učitelji
Francoski rimokatoličani
Spreobrnjenci na katolištvo
Evgeniki
Alexis Carrel , francosko - ameriški kirurg , * junij , Lyon , Francija , † november , Pariz , Francija . Carrelov prispevek k znanosti Carrel je študiral na Univerzi v Lyonu in končal medicino leta Hitro se je izkazal kot spreten kirurg , vendar je izgubil zanimanje za to področje in letaodšel v Kanado z namenom , da bi postal živinorejec . Ta cilj je dokaj hitro opustil in se odpravil v ZDA ter se letazaposlil na Rockefellerjevem inštitutu za medicinska raziskovanja v New Yorku , kjer je ostal do svoje upokojitve leta Carrelovo raziskovanje v kirurgiji je bilo v prvih letih posvečeno možnostim za presajanje organov . Predvsem je bilo potrebno presajenemu organu zagotoviti primerno prekrvavitev . Carrel je razvil tehniko , s katero je krvne žile nežno zašil , in sicer konec s koncem . To mu je letapri operaciji uspelo uspešno opraviti , pri čemer je porabil le tri šive . V približno istem času je Landsteinerjevo odkritje krvnih skupin omogočilo transfuzijo krvi in je šivanje krvnih žil služilo svojemu namenu . Z razvojem sredstev proti strjevanju krvi ( antikoagulantov ) je postalo šivanje žil pri transfuzijah nepotrebno , še vedno pa ostaja življenjskega pomena pri mnogih kirurških operacijah . Carrel je letaza svoje delo dobil Nobelovo nagrado za fiziologijo ali medicino . Ker samo po sebi šivanje ni omogočilo presaditve organov , je Carrel poskušal obdržati organe in dele organov pri življenju s perfuzijo , posebno tehniko zdravljenja , pri čemer je v krvni sistem organa ali njegovega dela uvedel kateter oziroma cevko in po njej kemično zdravilno sredstvo . Kri ali krvni nadomestki so nenehno tekli skozi organ po njegovih lastnih žilah . Med drugim se je Carrel zanimal za fenomen staranja . Zagovarjal je trditev , da se celice lahko delijo neskončno , kar je postal dominanten pogled v zgodnjih letih stoletja . Tako je vse od januarjadržal pri življenju del srca piščančjega zarodka , ki je tudi rasel približnolet ob rednem dovajanju hranilnih snovi , mnogo dlje kot pa je življenjska doba piščanca , preden je bil poskus premišljeno končan . To je na ljudsko domišljijo delovalo dramatično , pritegnilo pa je tudi pozornost znanstvene stroke . Da bi napravil proces še bolj učinkovit , je v zgodnjih letih z Charlesom Lindberghom , ameriškim letalskim pilotom , napravil perfuzijsko aseptično črpalko oziroma umetno srce . Carrelovo tezo sta sicer v letih stoletja ovrgla Leonard Hayflick in Paul Moorhead , saj je število delitev diferenciranih celic omejeno . Pojav je znan kot Hayflickova meja in je eden izmed stebrov biologije . Carrelov uspeh pripisujejo nedoslednosti pri izvedbi eksperimenta , pojavile pa so se tudi trditve , da je namerno prikril napako . V prvi svetovni vojni je služil v francoski vojski in izumil antiseptično tekočino , katere podlaga je bila raztopina natrijevega hipoklorita , ki je uspešno zmanjševala smrtnost zaradi okuženih ran . Filozofska in ideološka prepričanja Filozofija , ki jo je razodel v knjigi Človek , neznano bitje ( fr. L'Homme , cet inconnu , ang. Man , The Unknown , tiskana leta je rahlo nasilne narave . Bistvena je bila slika sveta , v kateri bi se človeštvo izboljšalo tako , da bi mu vladala intelektualna elita in da bi uvedli režim prisilne evgenike . Zahodnjaških predstav o demokraciji ni cenil . Med drugim je zapisal tudi : Letase je tik pred izbruhom druge svetovne vojne vrnil v rodno Francijo , kjer ga je francoska vlada zaposlila na področju javnega zdravstva . Po porazu Francije letaje simpatiziral s fašistično politično organizacijo Popularna partija Francije ( fr. Parti Populaire Français , PPF ) in Petainovo vlado v Vichyju . Po osvoboditvi Francije so ga razrešili vseh dolžnosti , niso pa mu sodili zaradi kolaboracionizma . Sicer pa je nekaj mesecev kasneje umrl naravne smrti . Sklici in opombe Viri Asimov , I. Biografska enciklopedija znanosti in tehnike . Ljubljana : Tehniška založba Slovenije , str. Zunanje povezave Biografija na nobelprize.org Francoski kirurgi Nobelovi nagrajenci za fiziologijo ali medicino Predavatelji na Univerzi Rockefeller Člani Papeške akademije znanosti Francoski akademiki Nosilci legije časti Ljudje , po katerih so poimenovali krater na Luni Francoski univerzitetni učitelji Francoski rimokatoličani Spreobrnjenci na katolištvo Evgeniki