2. pehotna divizija (ZDA)
2. pehotna divizija (izvirno , kratica 2ID) je pehotna divizija Kopenske vojske Združenih držav Amerike. Njena trenutna primarna naloga je obramba Južne Koreje v prvi fazi možne severnokorejske invazije, dokler ne bi ostale ameriške in južnokorejske enote prispele na bojišče. Velja za najbolj bojno pripravljeno divizijo Kopenske vojske ZDA.

Med 1. svetovno vojno je diviziji dvakrat poveljeval general Korpusa mornariške pehote ZDA: brigadni general Charles A. Doyen in generalmajor John Archer Lejeune; do danes sta edina generala mornariške pehote v ameriški vojaški zgodovini, ki sta poveljevala diviziji Kopenske vojske.

Kot edina divizija v Kopenski vojski ZDA je delno sestavljena iz južnokorejskih vojakov – del programa KATUSA (Korejska dopolnitev Kopenske vojske ZDA), ki je pričel delovati leta 1950; maja 2006 je bilo v sestavi 2. pehotne divizije okoli 1.100 južnokorejskih vojakov.

Ob prelomu 20. in 21. stoletja je bila 2. pehotna divizija najmočneje oborožena divizija med vsemi divizijami; divizija je tako imela 3 operativne brigade, aviacijsko brigado, divizijsko artilerijo, inženirsko brigado in divizijsko podporno poveljstvo. Divizijska artilerija je bila največja v celotni Kopenski vojski ZDA in bila opremljena z največ M270 MLRS.

Zgodovina

Prva svetovna vojna 
Divizija je bila ustanovljena 21. septembra 1917 v Regularni vojski kot Štab, 2. pehotna divizija, nakar pa je bila 26. oktobra istega leta organizirana v Bourmontu (Francija). Ob organizaciji je bila sestavljena sledeče: 3. brigada (9. in 23. pehotni polk), 4. marinska brigada (5. in 6. marinski polk), poljski artilerijski bataljon in podporne enote.

Med vojno je diviziji dvakrat poveljeval general Korpusa mornariške pehote ZDA: brigadni general Charles A. Doyen in generalmajor John Archer Lejeune; sta edina generala mornariške pehote v ameriški vojaški zgodovini, ki sta poveljevala diviziji Kopenske vojske.

Zimo 1917–1918 je divizija preživela v nenehnemu urjenju, ko so se diviziji pridružili veterani Francoske kopenske vojske ter jih učili. Kljub temu, da so jih Francozi označili za nepripravljene, jih je Ameriška ekspedicijska sila (AEF) poslala v boj v zadnjem poskusu, da bi zaustavili nemški prodor proti Parizu. Med bitko za Belleau Wood je divizija doživela svoj ognjeni krst, nato pa je sodelovala v bitki za Chateau Thierry, kjer je odločilno pripomogla k zlomu nemške obrambe. Pozneje je sodelovala še v bitkah za Soissons in za Mont Black, zakar je prejela Fourragere in Croix de Guerre. Pozneje je sodelovala še v bitki za Argonski gozd, v kateri so dokončno zlomili nemški odpor na zahodni fronti. Po koncu vojne je bila divizija poslana v Nemčijo, kjer je ostala kot del okupacijske sile do aprila 1919. V ZDA se je vrnila julija istega leta. Med celotno vojno je divizija v bojih izgubila 1.964 vojakov (skupaj z marinci 4.478), medtem ko je bilo 9.782 ranjenih (z marinci 17.752).

Medvojna leta 
Po vrnitvi v ZDA je bila poslana v Fort Sam Houston (San Antonio, Teksas), pri čemer je ostala ena od le treh divizij, ki so ostale v izvirni sestavi in na aktivnem služenju v celotnem medvojnem obdobju. Divizija je bila 23 let nastanjena v Teksasu, kjer so jo uporabljali kot eksperimentalno enoto, na kateri so preizkušali nove koncepte bojevanja, oborožitev in opremo. Leta 1940 je bila kot prva preoblikovana v trikotniško strukturo. V tem času je divizija postala znana kot ustanoviteljica koncepta zračne mobilnost in protioklepnega bojevanja.

Med 3. in 27. januarjem 1940 je sodelovala na obsežnih manevrih v okolici Christine (Teksas); pozneje je sodelovala še v več večjih vojaških vajah: Horton, Teksas (26. april - 28. maj), Cravens, Louisiana (16. - 23. avgust), Brownwood-Comanche, Teksas (1. - 14. junij 1941; to je bila vojaška vaja celotnega 7. korpusa), Mansfield, Louisiana (11. avgust - 2. oktober),... 27. novembra 1942 je divizija pričela s štirimesečnim zimskim urejenjem. Septembra 1943 je bil obveščena o svoji napotitvi na bojišče in bila 3. oktobra premeščena v Camp Chanks (Orangeburg, New York), kjer je čakala do 8. oktobra, ko je odplula iz New York Port of Embarkation. 17. oktobra so prvi elementi prispeli v Belfast (Severna Irska), od koder so jih nato prepeljali v Veliko Britanijo na nadaljnje urjenje.

Druga svetovna vojna 

Po urjenju na Severnem Irskem in v Walesu (med oktobrom 1943 in junijem 1944) je divizija sodelovala v operaciji Overlord, ko je na Dan D+1 (7. junija) pristala na obali Omaha, blizu St. Laurent-sur-Mera. Potem, ko je prebila nemške položaje ob reki Aure, je 10. junija osvobodila Trevieres in nato 11. julija osvojila še strateško pomemben hrib 192, s katero so zagotovili nadzor nad cesto v St. Lô. Tu je ostala do 26. julija, ko je bila poslana preko Vira in 15. avgusta je osvobodila še Tinchebray. Nato je bila poslana na zahod, kjer je sodelovala v bitki za Brest; osvojili so ga šele 18. septembra po 39 dnevih bojevanja.

Med 19. in 26. septembrom je bila divizija na krajšem počitku, dokler je niso poslali v obrambo St. Vitha (Belgija), kamor je prispela 29. septembra. 3. oktobra je divizija prvič vstopila na področje Nemčije, nakar je 11. decembra dobila ukaz, da zajame jezove na reki Roer. Med ardensko ofenzivo je bila v obrambi Elsenborna, kjer je zaustavila nemški prodor. Februarja 1945 je divizija ponovno pričela ofenzivno delovati: osvojila je izgubljeno ozemlje in 4. marca osvojila Gemund. Čez 5 dni je dosegla Ren, nakar je napredovala južno; med 10. in 11. marcem je osvojila Breisig in nato med 12. in 20. marcem varovala remagenski most. 

Naslednji dan je prečkala reko in napredovala do Hadamarja in Limburga na Lahni, kjer je 28. marca zamenjala 9. oklepno divizijo. 6. aprila je prečkala reko Weser pri Veckerhagnu, 8. aprila zajela Göttingen, 14. aprila ustanovila mostišče preko Saale in naslednji dan zajela Merseburg. 18. aprila je zavzela Leipzig in prečkala reko Mulde, toda 24. aprila je morala nazaj, saj so divizijo zamenjali. Zato je bila med 1. in 3. majem poslana na nemško-češko mejo blizu Schonseeja in Waldmünchna, kjer je zamenjala 97. in 99. pehotni diviziji. 4. maja je vstopila v Češkoslovaško in napadala proti Pilsnu (češ. Plzeň), ki ga je osvojila na dan VE. Med celotno drugo svetovno vojno je divizija opravila 303 bojne dneve, pri čemer je v bojih padlo 3.031 vojakov in bilo ranjenih 12.785 (za posledicami ran je umrlo še dodatnih 457) vojakov..

20. julija 1945 je prispela nazaj v New York, od koder je čez dva dni prispela v Camp Swift (Bastrop, Teksas). Tu so pričeli z dodatnim urjenjem za načrtovano invazijo na Japonsko, a je do konca vojne ostala v Teksasu. 28. marca 1946 je prispela v Camp Stoneman (Pittsburg, Kalifornija), nakar pa so jo poslali v Fort Lewis (Tacoma, Washington), kamor je prispela 15. aprila. FOrt Lewis je postala domača baza, iz katere je divizija izvajala arktično, zračnotransportno, amfibicijsko in operativno urjenje.

Korejska vojna 

Potem, ko so poleti 1950 izbruhnili boji v Koreji, je bila 2. pehotna divizija postavljena v stanje pripravljenosti za premik na Daljnovzhodno poveljstvo ZDA.  

Divizija je bila v Korejo prepeljana z naslednjimi ladjami: USNS M. M. Patrick, USNS General C. G. Morton, USNS California Victory, USNS Sultan, USNS Funston, USNS Freeman, USNS Darby, USNS Towle, USNS Monmacson, USNS Arcadia, USNS New World, USNS Linfield, USNS Elko, USNS Greely, USNS Stewart, USNS Robinhead, USNS Mitchell, USNS Joplin, USNS Rutgers, USNS Wake Forest in USNS Collins. Medtem, ko je M. M. Patrick priplul v Korejo, zadnje ladje z divizijo še niso odplule iz ZDA.

Prvi deli divizije so prispeli v Pusan 31. julija 1950 in bili takoj poslani proti severu in sicer vasi Kyongsan, ki je postala sedež poveljstva divizije. 5. avgusta so prvi deli divizijie (1. bataljon 9. pehotnega polka in težkominometalna četa ter baterija A, 15. poljskega artilerijskega bataljona) poslani v boj. Baterija A je tako postala prva divizijska enota, ki je v korejski vojni izstrelila orožje na sovražnika in sicer že naslednji dan; pripadniki baterije so morali odbiti neposreden severnokorejski napad na njihove položaje.

10. avgusta so znotraj divizije ustvarili Task Force Bradley (3. bataljon 9. pehotnega polka, baterija C 15. poljskega artilerijskega bataljona, tankovska četa 9. pehotnega polka, četa A 2. inženirskega bataljona, 82. protiletalski bataljon), ki ji je poveljeval pomočnik divizijskega poveljnika; njena naloga je bila obramba baze pri Pohangdongu. Toda še predno so prišli do baze, je enota naslednji dan padla v severnokorejsko zasedo. S hudimi žrtvami je uspela prodreti do baze, kjer je ostala do 20. avgusta.

11. avgusta se je divizija v večjem številu (9. pehotna bojna skupina) spopadla s sovražnikom, ki je štel med 10.000 in 15.000 vojakov. V tem spopadu je bil ranjen podpolkovnik Fred L. Harrison, prvi bataljonski poveljnik v vojni. 15. avgusta so v boje posegli tudi 4 severnokorejski tanki, pri čemer je Američanom uspelo uničiti enega. Boji so trajali vse do 19. avgusta, ko se je 9. pehotna bojna skupina umaknila v zaledje. 

12. avgusta so 23. pehotno bojno skupino premestili v Miryang, kjer je bila operativno dodeljena 24. diviziji; čez štiri dni se je polk premaknil v Kyongju.

20. avgusta so zadnji divizijski elementi prispeli v Korejo; ta dan se je divizija premaknila severovzhodno od Miryanga.

Med 22. in 25. avgustom se je 2. bataljon 23. pehotnega polka spopadel s severnokorejskim polkom, ki ga je v bojih popolnoma razbil.

Istočasno je 2. pehotna divizija zamenjala 24. divizijo pri Naktongu; po drugi svetovni vojni je bila to prva divizijska priložnost, da se na fronti spopade s sovražnikom. Divizija je tako zasedla 56 km dolge položaje, ki so se raztezali od sotočja reke Naktong in Nam do mesta Hyonpung.

Divizijski obrambni položaji so se tako nahajali na področju manjših hribov, ki so bili nad počasno, relativno ozko reko z nizkim vodostajem.

27. avgusta so opazili, da sovražnik izdeluje začasne mostove, splave in čolne. Kljub ameriškemu artilerijskemu obstreljevanju so nadaljevali z delom. Zaradi tega so se javili štirje prostovoljci, ki so ponoči prečkali reko, polili splave z bencinom, ki so ga prinesli s seboj in se brez izgub vrnili nazaj; ob tem jih je preostala enota nenehno krila z avtomatskim ognjem.

Da bi bolj preprečili sovražnikovo zbiranje sil, so 31. avgusta sprožili operacijo Manchu, da bi celotna četa E 9. pehotnega polka prečkala reko. Toda še predno so lahko prečkali reko, so opazili vse večje premike severnokorejskih enot vzdolž njihovih položajev. Zaradi tega so odpovedali operacijo in sovražnikove položaje izpostavili močnemu artilerijskemu obstreljevanju. Kljub temu pa so ob 23:30 Severni Korejci sprožili napad preko reke. Divizijske enote so bile razporejene zelo na tanko, zato so na položaje premestili vse divizijske vojake. Najbolj so bili na udaru položaji 9. pehotnega polka. Pozneje so ugotovili, da je položaje 2. pehotne divizije napadlo 6 severnokorejskih divizij (2., 4., 9. in 10. strelska divizija ter 14. in  16. mehanizirana divizija.

Zaradi tega močnega pritiska so komunisti uspeli prebiti ameriške položaje na več mestih in posledično obkolili nekatere divizijske enote; zjutraj so vzpostavili močno mostišče. Opoldne 1. septembra so bili 1. in 2. bataljon 9. pehotnega polka ter 2. bataljon 23. pehotnega polka le na polovici moči. 1. bataljon 23. pehotnega polka je bil obkoljen blizu hriba 209. Divizijsko poveljstvo je poslalo rešilno enoto (3. bataljon 38. pehotnega polka); kljub temu, da so naleteli na močne sovražnikove sile in da je bil v prvem spopadu ranjen poveljnik, so uspeli rešiti obkoljeni bataljon. Bataljona (od 1100 pripadnikov obkoljenega bataljona je preživelo le 600) sta nato skupaj zavarovala strateški hrib 209.

Divizijsko poveljstvo je spoznalo, da mora preoblikovati notranjo strukturo, da bo uspešno vzdržala sovražnikov pritisk. Celotno divizijo so tako razdelili na dve bojni skupini.

2. septembra so diviziji dodelili 1. brigado marincev, s katero so okrepili položaje in omogočili izvedbo protinapada. Naslednji dan so izvedli uspešen protinapad, ki je za nekaj časa zaustavil severnokorejsko napredovanje. 4. septembra so dokončno zaustavili severnokorejsko ofenzivo, saj so jih prisilili v defenzivno bojevanje. Kljub temu je bila divizija v slabem stanju, saj je primanjkovalo vojakov in predvsem strelivo. Istega dne so ugotovili, da se je v ameriškemu zaledju – na hribu 285 – vkopala 300 mož močna severnokorejska enota. Le-ta je pozneje napadla tudi štab 38. pehotnega polka, zato je polk poslal v boj četo G; razvila se je ena najbolj zagrizenih bitk korejske vojne: Američani so trikrat napadli sovražnikove položaje in šele v zadnjem poskusu uspeli streti obrambo.

5. septembra je divizija oblikovala Task Force Haynes in ponovno izvedla protinapad; pri tem so zavrnili severnokorejski napad več kot 3.000 vojakov.

Divizija je oblikovala svojo (proti)gverilsko enoto – Task Force Duncan, ki je imela nalogo varovati cesto Yongsan–Changing in iz tega področja izgnati severnokorejske gverilce. Druga podobna enota je bila Task Force Sand Flush.

12. septembra so opazili, da sovražnik ponovno zbira sile, hkrati pa so od 8. armade prejeli ukaz, da naj čez 4 dni izvedejo ofenzivo. V tem času je divizija zbirala potrebno strelivo in iskala zamenjave za padle oz. ranjene vojake. Ofenziva naj bi potekala vzdolž osi Taegu–Kumchon–Taejon–Suwon. 

Leta 1950 je pričel delovati program KATUSA (Korejska dopolnitev Kopenske vojske ZDA), ki deluje še danes. ZDA in Južna Koreja sta podpisali sporazum, s katerim so dodatno okrepili ameriške vojaške enote s posebej izurjenimi južnokorejskimi vojaki; maja 2006 je bilo tako v sestavi 2. pehotne divizije okoli 1.100 južnokorejskih vojakov, ki večinoma opravlja naloge tankovskih posadk, artilerijskih posadk, administrativnih specialistov, prevajalcev, …

Noč pred začetkom ofenzive so izvedeli, da so marinci izvedli uspešno izkrcanje pri Inčonu, zaradi česar je morala pri Američanih zelo narasla. Zjutraj, na dan operacije, pa je divizija izvedela, da ne bo imela zračne podpore. Ob 7:00 se je pričela prva večja zavezniška operacija. Severnokorejske enote so se zagrizeno branile, zaradi česar je divizija doživela hude izgube in hkrati porabila že tako malo zalogo artilerijskega streliva. 17. septembra je pričela obramba popuščati. Naslednji dan so elementi 38. pehotnega polka, kot prva enota OZN, prečkali reko Naktong in vzpostavili mostišče. 

20. septembra so inženirci postavili mostove in s tem odprli dotok novih vojakov preko reke, s čimer so še okrepili nadaljnje ofenzivno delovanje. 23. septembra so Američani razbili severnokorejsko zaščitnico, ki se je umikala severno in zahodno od Hyopchona; istega dne se je v mestu nastanilo divizijsko poveljstvo. 65. pehotni polk je 27. septembra dokončno uničil sovražnikove položaje na hribu 409 in tako uničil zadnjo organizirano severnokorejsko enoto vzhodno od Naktonga. 1. oktobra je EUSAK sporočil, da so uničili vse severnokorejske enote v Južni Koreji. 

10. oktobra so divizijo umaknili iz fronte in jo poslali na področje Suwon-Yongdongpo, kjer se je spočila, opremila z novo opremo in vključila prispele zamenjave. 

Kot prva enota se je divizija prebila iz pusanskega obroča; tako je predstavljala predhodnico 8. armado v napredovanju proti meji z Mandžurijo. 50 milj pred mejo pa je divizija naletela na prve kitajske enote, s čimer je divizija postala zaščitnica ob umiku armade nazaj proti jugu. Boji okoli Kunu-rija so zahtevali skoraj tretjino divizijske moči, a povzročili so še mnogo večje izgube sovražniku. Kitajsko zimsko ofenzivo so končno zaustavili 31. januarja pri Wonju. Februarja 1951 je sodelovala v dvokraki ofenzivi, pri čemer je zavrnila močan kitajski protinapad v bitkah za Chipyong-ni in za Wonju. S tem je bila rešena fronta Združenih narodov in nadaljevali so splošno ofenzivo. 

Aprila in maja 1951 je divizija sodelovala v zatrtju kitajske spomladanske ofenzive, zaradi česar je prejela predsedniško omembo enote. Pozneje je bila divizija udeležena tudi v bitkah za Bloody Ridge in Heartbreak Ridge. 9. aprila 1954 je bila divizija premaknjena v zaledje in 20. avgusta istega leta se je začela odpravljati nazaj v ZDA. 

Med celotno korejsko vojno je v bojih padlo 7.094 vojakov 2. divizije, 16.575 pa jih je bilo ranjenih (338 jih je pozneje umrlo za posledicami ran), kar je največje število žrtev med sodobnimi ameriškimi divizijami v vseh vojnah 20. stoletja. Skupaj je divizija izgubila skoraj 15.000 vojakov v prvi in drugi svetovni vojni ter korejski vojni, kar je največ v vseh ameriških divizijah.

Reorganizacija 
Poleti 1954 je bila divizija prepeljana iz Koreje v Fort Lewis (Washington), kjer je ostala samo dve leti, nakar so jo avgusta 1956 premestili na Aljasko. 8. novembra naslednje leto so sporočili, da bo diviziji deaktivirana, toda nekaj mesecev pozneje, spomladi 1958, so preklicali deaktivacijo in jo poslali v Fort Benning (Georgia) na reorganizacijo, pri čemer so uporabili osebje in opremo 10. pehotne divizije, ki se je vračala iz Nemčije. Fort Benning je ostal sedež nove 2. pehotne divizije med letoma 1958 in 1965, ko je divizija izvajala predvsem trenažne naloge. Marca 1962 so divizijo označili kot del Strateškega kopenskega korpusa (STRAC), zaradi česar 
je bila deležna intenzivnejšega urjenja.

Koreja 
Zaradi formacije 1. konjeniške divizije (zračnomobilne) v Fort Benningu leta 1965 so bile divizijske enote 2. pehotne divizije dodeljene novoustanovljeni diviziji, medtem ko je stara 1. konjeniška divizija v Koreji dobila naziv 2. pehotne divizije; tako se je divizija formalno vrnila v Korejo julija 1965. Ker so severnokorejske sile pričele s čezmejnimi vpadi in drugimi izzivalnimi incidenti, so prestavili dvizijo bližje korejski demilitarizirani coni. 2. novembra 1966 so vojaki 1. bataljona 23. pehotnega polka padli v severnokorejsko zasedo in bili pobiti. Leta 1967 je divizija v obmejnih spopadih izgubila 16 vojakov.

Leta 1968 so Severnokorejci obnovili obmejne spopade in naslednje leto so padli 4 vojaki 3. bataljona 23. pehotnega polka. Avgusta 1976 je divizija sodelovala v operaciji Bunyan.

V 90. letih 20. stoletja so pričeli z večjim gradbenim in obnovitvenim projektom, s katerim so hoteli izboljšati življenjske in delovne razmere vojakov. Med drugim so tako zgradili tudi novo trenažno območje (med kampoma Casey in Hovey); le-ta šola je tako edina zračnodesantna šola Kopenske vojske ZDA, ki se nahaja v tujini.

Večina 2. pehotne divizije je še danes nameščena v Koreji, pri čemer uporablja več baz vzdolž meje. Poveljstvo divizije je nastanjeno v Kampu Rdeči oblak (Uijongbu); preostale divizijske enote so nameščene še v: Camp Casey, Camp Castle, Camp Greaves, Camp Hovey, Camp Stanley in Camp Humphreys.

3. brigada 

3. divizijska brigada ni bila nameščena v Južni Koreji, ampak je bila nastanjena v Fort Lewisu (Washington), kjer je bila kot prva brigada preoblikovana v Stryker brigadno bojno skupino.

Iraška vojna 

Pozno spomladi 2004 je večina pripadnikov 2. brigadne bojne skupine dobila obvestilo, da bodo poslani v Irak. Za bojno službo so tako aktivirali naslednje divizijske enote: 1. bataljon 503. pehotnega polka (zračnodesantni), 1. bataljon 506. pehotnega polka (zračnodesantni), 2. bataljon 17. poljskega artilerijska polka, 1. bataljon 9. pehotnega polka (mehanizirani), 44. inženirski bataljon, 2. prednji podporni bataljon, četa A 102. vojaškoobveščevalnega bataljona, četa B 122. komunikacijskega bataljona in deli 2. skvadrona 72. oklepnega polka. V zelo kratkem času so tako morali vojaki prestopiti iz defenzivne naravnanosti v bolj ofenzivno in se pripraviti na bojevanje v puščavskih in urbanih razmerah. Avgusta 2004 je bila brigada prestavljena v Irak.

Po prihodu v Irak je bila brigada poslana v okolico Faludže, kjer je postala odgovorna za zaščito juga in zahoda. Toda zaradi vse večjih napadov upornikov je brigada pričela patruljirati tudi po samem mestu. Pozneje je prevzela še nadzor nad vzhodnim delom mesta Ar-Ramadi. Brigadne enote so bile razporejene v več bazah: brigadno poveljstvo, 2. bataljon 17. poljskega artilerijskega polka, 1. bataljon 9. pehotnega polka, 44. inženirski bataljon, četa A 102. vojaškoobveščevalnega bataljona, četa B 122. komunikacijskega bataljona in (medicinska) četa C 2. prednjega podpornega bataljona so bili nastanjeni v Camp Junction City; 1. bataljon 503. pehotnega polka je bil nameščen v Combat Outpostu; 1. bataljon 506. pehotnega polka je bil nameščen v Habbiniji in preostanek 2. prednjega podpornega bataljona je bil nameščen v Al-Taqaddumu.

Brigada v tem času ni spadala pod operativno poveljstvo 2. pehotne divizije, ampak je bila podrejena divizijama marincev: prvih šest mesecev 1. diviziji marincev in zadnjih šest mesecev 2. diviziji marincev. 

Julija 2005 je brigada pričela odhajati iz Iraka, pri čemer jo je nadomestila 3. pehotna divizija; namesto v Južno Korejo so brigado poslali neposredno v Fort Carson, Kolorado.

Pripadniki 
 Divizijski poveljniki

Odlikovanja 

 Prva svetovna vojna
 Croix de Guerre (Francija)

 Druga svetovna vojna
Med drugo svetovno vojno je divizija oz. pripadniki prejeli naslednja odlikovanja:
 Častna omemba enote: 16
 Medalja časti: Alvin P. Carey, Richard Eller Cowan, Truman Kimbro, Jose M. Lopez, John J. McVeigh, William A. Soderman
 Zaslužni križec: 34
 Zaslužna medalja: 1
 Srebrna zvezda: 741
 Legija za zasluge: 25
 Vojakova medalja: 14
 Bronasta zvezda: 5.530
 Letalska medalja: 89

 Korejska vojna
Med korejsko vojno je 18 pripadnikov prejelo medaljo časti: Loren R. Kaufman, Edward C. Krzyzowski, Joseph R. Ouellette, David M. Smith, Luther H. Story, Travis E. Watkins, Junior D. Edwards, Hubert L. Lee, Herbert K. Pililaau, John A. Pittman, William S. Sitman, Tony K. Burris, Frederick F. Henry, Charles R. Long, Ronald E. Rosser, Lee R. Hartell, Charles W. Turner, Ernest R. Kouma.

 Iraška vojna
Med iraško vojno je specialist Christopher B. Waiters postal 18. prejemnik zaslužnega križca po vietnamski vojni.

 Koreja
Divizija je prejela tudi 5 južnokorejskih predsedniških omemb enot.

Organizacija 

 Prva svetovna vojna
 3. brigada
 9. pehotni polk
 23. pehotni polk
 5. mitralješki bataljon
 4. marinska brigada
 5. marinski polk
 6. marinski polk
 6. mitralješki bataljon (marinski)
 2. poljska artilerijska brigada
 12. poljski artilerijski polk (75mm topovi)
 15. poljski artilerijski polk (75mm topovi)
 17. poljski artilerijski polk (155mm havbice)
 2. jarkovna minometna baterija
 Divizijske enote
 4. mitralješki bataljon
 2. inženirski polk
 1. poljski komunikacijski bataljon
 Štabne enote
 Oskrbovalne enote

 Druga svetovna vojna
 Štab
 9. pehotni polk
 23. pehotni polk
 38. pehotni polk
 2. izvidniški trop (mehanizirani)
 2. inženirski bojni bataljon
 2. medicinski bataljon
 15. poljski artilerijski bataljon (105mm havbice)
 37. poljski artilerijski bataljon (105mm havbice)
 38. poljski artilerijski bataljon (105mm havbice)
 12. poljski artilerijski bataljon (155mm havbice)
 702. lahka vzdrževalna četa
 2. oskrbovalna četa
 2. komunikacijska četa
 Vod vojaške policije
 Prištabna četa
 Orkester

 Korejska vojna (junij 1952) 
 Štab
 9. pehotni polk
 23. pehotni polk
 38. pehotni polk
 15. poljski artilerijski bataljon (105mm havbice)
 37. poljski artilerijski bataljon (105mm havbice)
 38. poljski artilerijski bataljon (105mm havbice)
 12. poljski artilerijski bataljon (155mm havbice)
 72. oklepni bataljon
 2. izvidniška četa
 82. protioklepni artilerijski bataljon
 702. lahka vzdrževalna četa
 2. oskrbovalna četa
 2. komunikacijska četa
 2. medicinski bataljon
 2. vojaškopolicijska četa
 Prištabna četa
 Orkester

 31. December 2000
 Štab
 Orkester
 122. komunikacijski bataljon
 102. vojaškoobveščevalni bataljon
 5. bataljon, 5. zračnoobrambni artilerijski polk
 2. vojaškopolicijska četa
 Aviacijska brigada
 1. bataljon, 2. aviacijski polk
 2. bataljon, 2. aviacijski polk
 4. skvadron, 7. konjeniški polk
 1. brigada
 1. bataljon, 72. oklepni polk
 2. bataljon, 72. oklepni polk
 2. bataljon, 9. pehotni polk (mehanizirani)
 2. brigada
 1. bataljon, 503. pehotni polk
 1. bataljon, 506. pehotni polk
 1. bataljon, 9. pehotni polk (mehanizirani)
 Inženirska brigada
 2. inženirski bataljon
 44. inženirski bataljon
 168. inženirski bataljon
 Divizijsko podporno poveljstvo
 2. podporni bataljon
 296. podporni bataljon
 302. podporni bataljon
 602. podporni bataljon
 702. podporni bataljon
 Divizijska artilerija
 1. bataljon, 15. poljski artilerijski polk
 2. bataljon, 17. poljski artilerijski polk
 6. bataljon, 27. poljski artilerijski polk
 1. bataljon, 37. poljski artilerijski polk
 6. bataljon, 37. poljski artilerijski polk
 Baterija A, 38. poljski artilerijski polk
 Baterija F, 26. poljski artilerijski polk
 3. brigada (IBCT)
 četa C, 1. bataljon, 52. pehotni polk
 1. skvadron, 14. konjeniški polk
 5. bataljon, 20. pehotni polk (mehanizirani)
 1. bataljon, 23. pehotni polk (mehanizirani)
 1. bataljon, 3. pehotni polk (mehanizirani)
 18. inženirska četa (bojna)
 334. komunikacijska četa
 209. vojaškoobveščevalna četa
 Baterija C, 5. bataljon, 5. zračnoobrambni artilerijski polk

 Trenutna sestava
 1. težka brigadna bojna skupina
 2. bataljon, 9. pehotni polk
 1. bataljon, 72. oklepni polk
 4. skvadron, 7. konjeniški polk
 1. bataljon, 15. poljski artilerijski polk
 302. brigadni podporni bataljon
 1. brigadni bataljon specialnih enot
 2. brigada
 Štabna četa
 2. bataljon, 1. pehotni polk
 1. bataljon, 17. pehotni polk
 4. bataljon, 23. pehotni polk
 8. skvadron, 1. konjeniški polk
 2. bataljon, 17. poljski artilerijski polk
 2. podporni bataljon
 četa A, 52. pehotni polk
 562. inženirska četa
 21. komunikacijska četa
 572. vojaškoobveščevalna četa
 3. brigada
 Štabna četa
 2. bataljon, 3. pehotni polk
 5. bataljon, 20. pehotni polk
 1. bataljon, 23. pehotni polk
 1. skvadron, 14. konjeniški polk
 1. bataljon, 37. poljski artilerijski polk
 296. brigadni podporni bataljon
 Četa C, 52. pehotni polk
 18. inženirska četa
 334. komunikacijska četa
 209. vojaškoobveščevalna četa
 4. brigada
 Štabna četa
 4. bataljon, 9. pehotni polk
 2. bataljon, 23. pehotni polk
 1. bataljon, 38. pehotni polk
 2. skvadron, 1. konjeniški polk
 2. bataljon, 12. poljski artilerijski polk
 702. podporni bataljon
 Četa F, 52. pehotni polk
 38. inženirska četa
 472. komunikacijska četa
 45. vojaškoobveščevalna četa
 Bojna aviacijska brigada
 Štab in prištabna četa
 1. bataljon, 2. aviacijski polk
 2. bataljon, 2. aviacijski polk
 3. bataljon, 2. aviacijski polk
 4. bataljon, 2. aviacijski polk
 602. aviacijski podporni bataljon

 2010
 Štab
 4 manevrske brigade
 1. Stryker brigadna bojna skupina
 2. Stryker brigadna bojna skupina
 3. Stryker brigadna bojna skupina
 1. brigadna bojna skupina

Viri in opombe

Zunanje povezave 

- v angleščini:
 Uradna stran
 "From D+1 to 105: The Story of the 2nd Infantry Division" (WWII unit history booklet)
 Lineage and Honors of the 2nd Infantry Division 

Pehotne divizije Kopenske vojske Združenih držav Amerike
Divizije prve svetovne vojne
Divizije druge svetovne vojne
Divizije korejske vojne
Divizije iraške vojne
Vojaške enote, ustanovljene leta 1917
Nosilci Croix de guerre
2. pehotna divizija ( izvirno , kraticaD ) je pehotna divizija Kopenske vojske Združenih držav Amerike . Njena trenutna primarna naloga je obramba Južne Koreje v prvi fazi možne severnokorejske invazije , dokler ne bi ostale ameriške in južnokorejske enote prispele na bojišče . Velja za najbolj bojno pripravljeno divizijo Kopenske vojske ZDA. Med svetovno vojno je diviziji dvakrat poveljeval general Korpusa mornariške pehote ZDA : brigadni general Charles A. Doyen in generalmajor John Archer Lejeune ; do danes sta edina generala mornariške pehote v ameriški vojaški zgodovini , ki sta poveljevala diviziji Kopenske vojske . Kot edina divizija v Kopenski vojski ZDA je delno sestavljena iz južnokorejskih vojakov – del programa KATUSA ( Korejska dopolnitev Kopenske vojske ZDA ) , ki je pričel delovati leta majaje bilo v sestavi pehotne divizije okoli100 južnokorejskih vojakov . Ob prelomu in stoletja je bila pehotna divizija najmočneje oborožena divizija med vsemi divizijami ; divizija je tako imelaoperativne brigade , aviacijsko brigado , divizijsko artilerijo , inženirsko brigado in divizijsko podporno poveljstvo . Divizijska artilerija je bila največja v celotni Kopenski vojski ZDA in bila opremljena z največ M270 MLRS. Zgodovina Prva svetovna vojna Divizija je bila ustanovljena septembrav Regularni vojski kot Štab , pehotna divizija , nakar pa je bila oktobra istega leta organizirana v Bourmontu ( Francija ) . Ob organizaciji je bila sestavljena sledeče : brigada in pehotni polk ) , marinska brigada in marinski polk ) , poljski artilerijski bataljon in podporne enote . Med vojno je diviziji dvakrat poveljeval general Korpusa mornariške pehote ZDA : brigadni general Charles A. Doyen in generalmajor John Archer Lejeune ; sta edina generala mornariške pehote v ameriški vojaški zgodovini , ki sta poveljevala diviziji Kopenske vojske . Zimo1918 je divizija preživela v nenehnemu urjenju , ko so se diviziji pridružili veterani Francoske kopenske vojske ter jih učili . Kljub temu , da so jih Francozi označili za nepripravljene , jih je Ameriška ekspedicijska sila ( AEF ) poslala v boj v zadnjem poskusu , da bi zaustavili nemški prodor proti Parizu . Med bitko za Belleau Wood je divizija doživela svoj ognjeni krst , nato pa je sodelovala v bitki za Chateau Thierry , kjer je odločilno pripomogla k zlomu nemške obrambe . Pozneje je sodelovala še v bitkah za Soissons in za Mont Black , zakar je prejela Fourragere in Croix de Guerre . Pozneje je sodelovala še v bitki za Argonski gozd , v kateri so dokončno zlomili nemški odpor na zahodni fronti . Po koncu vojne je bila divizija poslana v Nemčijo , kjer je ostala kot del okupacijske sile do aprila V ZDA se je vrnila julija istega leta . Med celotno vojno je divizija v bojih izgubila964 vojakov ( skupaj z marinci478 ) , medtem ko je bilo782 ranjenih ( z marinci752 ) . Medvojna leta Po vrnitvi v ZDA je bila poslana v Fort Sam Houston ( San Antonio , Teksas ) , pri čemer je ostala ena od le treh divizij , ki so ostale v izvirni sestavi in na aktivnem služenju v celotnem medvojnem obdobju . Divizija je bilalet nastanjena v Teksasu , kjer so jo uporabljali kot eksperimentalno enoto , na kateri so preizkušali nove koncepte bojevanja , oborožitev in opremo . Letaje bila kot prva preoblikovana v trikotniško strukturo . V tem času je divizija postala znana kot ustanoviteljica koncepta zračne mobilnost in protioklepnega bojevanja . Med in januarjemje sodelovala na obsežnih manevrih v okolici Christine ( Teksas ) ; pozneje je sodelovala še v več večjih vojaških vajah : Horton , Teksas april - maj ) , Cravens , Louisiana - avgust ) , Brownwood - Comanche , Teksas - junij to je bila vojaška vaja celotnega korpusa ) , Mansfield , Louisiana avgust - oktober ) , . . . novembraje divizija pričela s štirimesečnim zimskim urejenjem . Septembraje bil obveščena o svoji napotitvi na bojišče in bila oktobra premeščena v Camp Chanks ( Orangeburg , New York ) , kjer je čakala do oktobra , ko je odplula iz New York Port of Embarkation . oktobra so prvi elementi prispeli v Belfast ( Severna Irska ) , od koder so jih nato prepeljali v Veliko Britanijo na nadaljnje urjenje . Druga svetovna vojna Po urjenju na Severnem Irskem in v Walesu ( med oktobromin junijemje divizija sodelovala v operaciji Overlord , ko je na Dan D+1 junija ) pristala na obali Omaha , blizu St. Laurent - sur - Mera . Potem , ko je prebila nemške položaje ob reki Aure , je junija osvobodila Trevieres in nato julija osvojila še strateško pomemben hrib s katero so zagotovili nadzor nad cesto v St. Lô . Tu je ostala do julija , ko je bila poslana preko Vira in avgusta je osvobodila še Tinchebray . Nato je bila poslana na zahod , kjer je sodelovala v bitki za Brest ; osvojili so ga šele septembra podnevih bojevanja . Med in septembrom je bila divizija na krajšem počitku , dokler je niso poslali v obrambo St. Vitha ( Belgija ) , kamor je prispela septembra . oktobra je divizija prvič vstopila na področje Nemčije , nakar je decembra dobila ukaz , da zajame jezove na reki Roer. Med ardensko ofenzivo je bila v obrambi Elsenborna , kjer je zaustavila nemški prodor. Februarjaje divizija ponovno pričela ofenzivno delovati : osvojila je izgubljeno ozemlje in marca osvojila Gemund . Čezdni je dosegla Ren , nakar je napredovala južno ; med in marcem je osvojila Breisig in nato med in marcem varovala remagenski most . Naslednji dan je prečkala reko in napredovala do Hadamarja in Limburga na Lahni , kjer je marca zamenjala oklepno divizijo . aprila je prečkala reko Weser pri Veckerhagnu , aprila zajela Göttingen , aprila ustanovila mostišče preko Saale in naslednji dan zajela Merseburg. aprila je zavzela Leipzig in prečkala reko Mulde , toda aprila je morala nazaj , saj so divizijo zamenjali . Zato je bila med in majem poslana na nemško - češko mejo blizu Schonseeja in Waldmünchna , kjer je zamenjala in pehotni diviziji . maja je vstopila v Češkoslovaško in napadala proti Pilsnu ( češ . Plzeň ) , ki ga je osvojila na dan VE. Med celotno drugo svetovno vojno je divizija opravilabojne dneve , pri čemer je v bojih padlo031 vojakov in bilo ranjenih785 ( za posledicami ran je umrlo še dodatnihvojakov . . 20. julijaje prispela nazaj v New York , od koder je čez dva dni prispela v Camp Swift ( Bastrop , Teksas ) . Tu so pričeli z dodatnim urjenjem za načrtovano invazijo na Japonsko , a je do konca vojne ostala v Teksasu . marcaje prispela v Camp Stoneman ( Pittsburg , Kalifornija ) , nakar pa so jo poslali v Fort Lewis ( Tacoma , Washington ) , kamor je prispela aprila . FOrt Lewis je postala domača baza , iz katere je divizija izvajala arktično , zračnotransportno , amfibicijsko in operativno urjenje . Korejska vojna Potem , ko so poletiizbruhnili boji v Koreji , je bila pehotna divizija postavljena v stanje pripravljenosti za premik na Daljnovzhodno poveljstvo ZDA. Divizija je bila v Korejo prepeljana z naslednjimi ladjami : USNS M. M. Patrick , USNS General C. G. Morton , USNS California Victory , USNS Sultan , USNS Funston , USNS Freeman , USNS Darby , USNS Towle , USNS Monmacson , USNS Arcadia , USNS New World , USNS Linfield , USNS Elko , USNS Greely , USNS Stewart , USNS Robinhead , USNS Mitchell , USNS Joplin , USNS Rutgers , USNS Wake Forest in USNS Collins . Medtem , ko je M. M. Patrick priplul v Korejo , zadnje ladje z divizijo še niso odplule iz ZDA. Prvi deli divizije so prispeli v Pusan julijain bili takoj poslani proti severu in sicer vasi Kyongsan , ki je postala sedež poveljstva divizije . avgusta so prvi deli divizijie bataljon pehotnega polka in težkominometalna četa ter baterija A , poljskega artilerijskega bataljona ) poslani v boj . Baterija A je tako postala prva divizijska enota , ki je v korejski vojni izstrelila orožje na sovražnika in sicer že naslednji dan ; pripadniki baterije so morali odbiti neposreden severnokorejski napad na njihove položaje . 10. avgusta so znotraj divizije ustvarili Task Force Bradley bataljon pehotnega polka , baterija C poljskega artilerijskega bataljona , tankovska četa pehotnega polka , četa A inženirskega bataljona , protiletalski bataljon ) , ki ji je poveljeval pomočnik divizijskega poveljnika ; njena naloga je bila obramba baze pri Pohangdongu . Toda še predno so prišli do baze , je enota naslednji dan padla v severnokorejsko zasedo . S hudimi žrtvami je uspela prodreti do baze , kjer je ostala do avgusta . 11. avgusta se je divizija v večjem številu pehotna bojna skupina ) spopadla s sovražnikom , ki je štel med000 in000 vojakov . V tem spopadu je bil ranjen podpolkovnik Fred L. Harrison , prvi bataljonski poveljnik v vojni . avgusta so v boje posegli tudisevernokorejski tanki , pri čemer je Američanom uspelo uničiti enega . Boji so trajali vse do avgusta , ko se je pehotna bojna skupina umaknila v zaledje . 12. avgusta so pehotno bojno skupino premestili v Miryang , kjer je bila operativno dodeljena diviziji ; čez štiri dni se je polk premaknil v Kyongju . 20. avgusta so zadnji divizijski elementi prispeli v Korejo ; ta dan se je divizija premaknila severovzhodno od Miryanga . Med in avgustom se je bataljon pehotnega polka spopadel s severnokorejskim polkom , ki ga je v bojih popolnoma razbil . Istočasno je pehotna divizija zamenjala divizijo pri Naktongu ; po drugi svetovni vojni je bila to prva divizijska priložnost , da se na fronti spopade s sovražnikom . Divizija je tako zasedlakm dolge položaje , ki so se raztezali od sotočja reke Naktong in Nam do mesta Hyonpung. Divizijski obrambni položaji so se tako nahajali na področju manjših hribov , ki so bili nad počasno , relativno ozko reko z nizkim vodostajem . 27. avgusta so opazili , da sovražnik izdeluje začasne mostove , splave in čolne . Kljub ameriškemu artilerijskemu obstreljevanju so nadaljevali z delom . Zaradi tega so se javili štirje prostovoljci , ki so ponoči prečkali reko , polili splave z bencinom , ki so ga prinesli s seboj in se brez izgub vrnili nazaj ; ob tem jih je preostala enota nenehno krila z avtomatskim ognjem . Da bi bolj preprečili sovražnikovo zbiranje sil , so avgusta sprožili operacijo Manchu , da bi celotna četa E pehotnega polka prečkala reko . Toda še predno so lahko prečkali reko , so opazili vse večje premike severnokorejskih enot vzdolž njihovih položajev . Zaradi tega so odpovedali operacijo in sovražnikove položaje izpostavili močnemu artilerijskemu obstreljevanju . Kljub temu pa so ob30 Severni Korejci sprožili napad preko reke . Divizijske enote so bile razporejene zelo na tanko , zato so na položaje premestili vse divizijske vojake . Najbolj so bili na udaru položaji pehotnega polka . Pozneje so ugotovili , da je položaje pehotne divizije napadlosevernokorejskih divizij , , in strelska divizija ter in mehanizirana divizija . Zaradi tega močnega pritiska so komunisti uspeli prebiti ameriške položaje na več mestih in posledično obkolili nekatere divizijske enote ; zjutraj so vzpostavili močno mostišče . Opoldne septembra so bili in bataljon pehotnega polka ter bataljon pehotnega polka le na polovici moči . bataljon pehotnega polka je bil obkoljen blizu hriba Divizijsko poveljstvo je poslalo rešilno enoto bataljon pehotnega polka ) ; kljub temu , da so naleteli na močne sovražnikove sile in da je bil v prvem spopadu ranjen poveljnik , so uspeli rešiti obkoljeni bataljon . Bataljona ( odpripadnikov obkoljenega bataljona je preživelo lesta nato skupaj zavarovala strateški hrib Divizijsko poveljstvo je spoznalo , da mora preoblikovati notranjo strukturo , da bo uspešno vzdržala sovražnikov pritisk . Celotno divizijo so tako razdelili na dve bojni skupini . 2. septembra so diviziji dodelili brigado marincev , s katero so okrepili položaje in omogočili izvedbo protinapada . Naslednji dan so izvedli uspešen protinapad , ki je za nekaj časa zaustavil severnokorejsko napredovanje . septembra so dokončno zaustavili severnokorejsko ofenzivo , saj so jih prisilili v defenzivno bojevanje . Kljub temu je bila divizija v slabem stanju , saj je primanjkovalo vojakov in predvsem strelivo . Istega dne so ugotovili , da se je v ameriškemu zaledju – na hribu – vkopalamož močna severnokorejska enota . Le - ta je pozneje napadla tudi štab pehotnega polka , zato je polk poslal v boj četo G ; razvila se je ena najbolj zagrizenih bitk korejske vojne : Američani so trikrat napadli sovražnikove položaje in šele v zadnjem poskusu uspeli streti obrambo . 5. septembra je divizija oblikovala Task Force Haynes in ponovno izvedla protinapad ; pri tem so zavrnili severnokorejski napad več kot000 vojakov . Divizija je oblikovala svojo ( proti ) gverilsko enoto – Task Force Duncan , ki je imela nalogo varovati cesto Yongsan –Changing in iz tega področja izgnati severnokorejske gverilce . Druga podobna enota je bila Task Force Sand Flush . 12. septembra so opazili , da sovražnik ponovno zbira sile , hkrati pa so od armade prejeli ukaz , da naj čezdni izvedejo ofenzivo . V tem času je divizija zbirala potrebno strelivo in iskala zamenjave za padle oz . ranjene vojake . Ofenziva naj bi potekala vzdolž osi Taegu –Kumchon – Taejon –Suwon . Letaje pričel delovati program KATUSA ( Korejska dopolnitev Kopenske vojske ZDA ) , ki deluje še danes . ZDA in Južna Koreja sta podpisali sporazum , s katerim so dodatno okrepili ameriške vojaške enote s posebej izurjenimi južnokorejskimi vojaki ; majaje bilo tako v sestavi pehotne divizije okoli100 južnokorejskih vojakov , ki večinoma opravlja naloge tankovskih posadk , artilerijskih posadk , administrativnih specialistov , prevajalcev , … Noč pred začetkom ofenzive so izvedeli , da so marinci izvedli uspešno izkrcanje pri Inčonu , zaradi česar je morala pri Američanih zelo narasla . Zjutraj , na dan operacije , pa je divizija izvedela , da ne bo imela zračne podpore . Ob00 se je pričela prva večja zavezniška operacija . Severnokorejske enote so se zagrizeno branile , zaradi česar je divizija doživela hude izgube in hkrati porabila že tako malo zalogo artilerijskega streliva . septembra je pričela obramba popuščati . Naslednji dan so elementi pehotnega polka , kot prva enota OZN , prečkali reko Naktong in vzpostavili mostišče . 20. septembra so inženirci postavili mostove in s tem odprli dotok novih vojakov preko reke , s čimer so še okrepili nadaljnje ofenzivno delovanje . septembra so Američani razbili severnokorejsko zaščitnico , ki se je umikala severno in zahodno od Hyopchona ; istega dne se je v mestu nastanilo divizijsko poveljstvo . pehotni polk je septembra dokončno uničil sovražnikove položaje na hribuin tako uničil zadnjo organizirano severnokorejsko enoto vzhodno od Naktonga . oktobra je EUSAK sporočil , da so uničili vse severnokorejske enote v Južni Koreji . 10. oktobra so divizijo umaknili iz fronte in jo poslali na področje Suwon - Yongdongpo , kjer se je spočila , opremila z novo opremo in vključila prispele zamenjave . Kot prva enota se je divizija prebila iz pusanskega obroča ; tako je predstavljala predhodnico armado v napredovanju proti meji z Mandžurijo . milj pred mejo pa je divizija naletela na prve kitajske enote , s čimer je divizija postala zaščitnica ob umiku armade nazaj proti jugu . Boji okoli Kunu - rija so zahtevali skoraj tretjino divizijske moči , a povzročili so še mnogo večje izgube sovražniku . Kitajsko zimsko ofenzivo so končno zaustavili januarja pri Wonju . Februarjaje sodelovala v dvokraki ofenzivi , pri čemer je zavrnila močan kitajski protinapad v bitkah za Chipyong - ni in za Wonju . S tem je bila rešena fronta Združenih narodov in nadaljevali so splošno ofenzivo . Aprila in majaje divizija sodelovala v zatrtju kitajske spomladanske ofenzive , zaradi česar je prejela predsedniško omembo enote . Pozneje je bila divizija udeležena tudi v bitkah za Bloody Ridge in Heartbreak Ridge . aprilaje bila divizija premaknjena v zaledje in avgusta istega leta se je začela odpravljati nazaj v ZDA. Med celotno korejsko vojno je v bojih padlo094 vojakov divizije ,575 pa jih je bilo ranjenihjih je pozneje umrlo za posledicami ran ) , kar je največje število žrtev med sodobnimi ameriškimi divizijami v vseh vojnah stoletja . Skupaj je divizija izgubila skoraj000 vojakov v prvi in drugi svetovni vojni ter korejski vojni , kar je največ v vseh ameriških divizijah . Reorganizacija Poletije bila divizija prepeljana iz Koreje v Fort Lewis ( Washington ) , kjer je ostala samo dve leti , nakar so jo avgustapremestili na Aljasko . novembra naslednje leto so sporočili , da bo diviziji deaktivirana , toda nekaj mesecev pozneje , spomladi so preklicali deaktivacijo in jo poslali v Fort Benning ( Georgia ) na reorganizacijo , pri čemer so uporabili osebje in opremo pehotne divizije , ki se je vračala iz Nemčije . Fort Benning je ostal sedež nove pehotne divizije med letomain ko je divizija izvajala predvsem trenažne naloge . Marcaso divizijo označili kot del Strateškega kopenskega korpusa ( STRAC ) , zaradi česar je bila deležna intenzivnejšega urjenja . Koreja Zaradi formacije konjeniške divizije ( zračnomobilne ) v Fort Benningu letaso bile divizijske enote pehotne divizije dodeljene novoustanovljeni diviziji , medtem ko je stara konjeniška divizija v Koreji dobila naziv pehotne divizije ; tako se je divizija formalno vrnila v Korejo julija Ker so severnokorejske sile pričele s čezmejnimi vpadi in drugimi izzivalnimi incidenti , so prestavili dvizijo bližje korejski demilitarizirani coni . novembraso vojaki bataljona pehotnega polka padli v severnokorejsko zasedo in bili pobiti . Letaje divizija v obmejnih spopadih izgubilavojakov . Letaso Severnokorejci obnovili obmejne spopade in naslednje leto so padlivojaki bataljona pehotnega polka . Avgustaje divizija sodelovala v operaciji Bunyan . V letih stoletja so pričeli z večjim gradbenim in obnovitvenim projektom , s katerim so hoteli izboljšati življenjske in delovne razmere vojakov . Med drugim so tako zgradili tudi novo trenažno območje ( med kampoma Casey in Hovey ) ; le - ta šola je tako edina zračnodesantna šola Kopenske vojske ZDA , ki se nahaja v tujini . Večina pehotne divizije je še danes nameščena v Koreji , pri čemer uporablja več baz vzdolž meje . Poveljstvo divizije je nastanjeno v Kampu Rdeči oblak ( Uijongbu ) ; preostale divizijske enote so nameščene še v : Camp Casey , Camp Castle , Camp Greaves , Camp Hovey , Camp Stanley in Camp Humphreys . 3. brigada 3. divizijska brigada ni bila nameščena v Južni Koreji , ampak je bila nastanjena v Fort Lewisu ( Washington ) , kjer je bila kot prva brigada preoblikovana v Stryker brigadno bojno skupino . Iraška vojna Pozno spomladije večina pripadnikov brigadne bojne skupine dobila obvestilo , da bodo poslani v Irak . Za bojno službo so tako aktivirali naslednje divizijske enote : bataljon pehotnega polka ( zračnodesantni ) , bataljon pehotnega polka ( zračnodesantni ) , bataljon poljskega artilerijska polka , bataljon pehotnega polka ( mehanizirani ) , inženirski bataljon , prednji podporni bataljon , četa A vojaškoobveščevalnega bataljona , četa B komunikacijskega bataljona in deli skvadrona oklepnega polka . V zelo kratkem času so tako morali vojaki prestopiti iz defenzivne naravnanosti v bolj ofenzivno in se pripraviti na bojevanje v puščavskih in urbanih razmerah . Avgustaje bila brigada prestavljena v Irak . Po prihodu v Irak je bila brigada poslana v okolico Faludže , kjer je postala odgovorna za zaščito juga in zahoda . Toda zaradi vse večjih napadov upornikov je brigada pričela patruljirati tudi po samem mestu . Pozneje je prevzela še nadzor nad vzhodnim delom mesta Ar - Ramadi . Brigadne enote so bile razporejene v več bazah : brigadno poveljstvo , bataljon poljskega artilerijskega polka , bataljon pehotnega polka , inženirski bataljon , četa A vojaškoobveščevalnega bataljona , četa B komunikacijskega bataljona in ( medicinska ) četa C prednjega podpornega bataljona so bili nastanjeni v Camp Junction City ; bataljon pehotnega polka je bil nameščen v Combat Outpostu ; bataljon pehotnega polka je bil nameščen v Habbiniji in preostanek prednjega podpornega bataljona je bil nameščen v Al - Taqaddumu . Brigada v tem času ni spadala pod operativno poveljstvo pehotne divizije , ampak je bila podrejena divizijama marincev : prvih šest mesecev diviziji marincev in zadnjih šest mesecev diviziji marincev . Julijaje brigada pričela odhajati iz Iraka , pri čemer jo je nadomestila pehotna divizija ; namesto v Južno Korejo so brigado poslali neposredno v Fort Carson , Kolorado . Pripadniki Divizijski poveljniki Odlikovanja Prva svetovna vojna Croix de Guerre ( Francija ) Druga svetovna vojna Med drugo svetovno vojno je divizija oz . pripadniki prejeli naslednja odlikovanja : Častna omemba enote : Medalja časti : Alvin P. Carey , Richard Eller Cowan , Truman Kimbro , Jose M. Lopez , John J. McVeigh , William A. Soderman Zaslužni križec : Zaslužna medalja : 1 Srebrna zvezda : Legija za zasluge : Vojakova medalja : Bronasta zvezda :530 Letalska medalja : Korejska vojna Med korejsko vojno jepripadnikov prejelo medaljo časti : Loren R. Kaufman , Edward C. Krzyzowski , Joseph R. Ouellette , David M. Smith , Luther H. Story , Travis E. Watkins , Junior D. Edwards , Hubert L. Lee , Herbert K. Pililaau , John A. Pittman , William S. Sitman , Tony K. Burris , Frederick F. Henry , Charles R. Long , Ronald E. Rosser , Lee R. Hartell , Charles W. Turner , Ernest R. Kouma . Iraška vojna Med iraško vojno je specialist Christopher B. Waiters postal prejemnik zaslužnega križca po vietnamski vojni . Koreja Divizija je prejela tudijužnokorejskih predsedniških omemb enot . Organizacija Prva svetovna vojna brigada pehotni polk pehotni polk mitralješki bataljon marinska brigada marinski polk marinski polk mitralješki bataljon ( marinski ) poljska artilerijska brigada poljski artilerijski polkm topovi ) poljski artilerijski polkm topovi ) poljski artilerijski polkm havbice ) jarkovna minometna baterija Divizijske enote mitralješki bataljon inženirski polk poljski komunikacijski bataljon Štabne enote Oskrbovalne enote Druga svetovna vojna Štab pehotni polk pehotni polk pehotni polk izvidniški trop ( mehanizirani ) inženirski bojni bataljon medicinski bataljon poljski artilerijski bataljonm havbice ) poljski artilerijski bataljonm havbice ) poljski artilerijski bataljonm havbice ) poljski artilerijski bataljonm havbice ) lahka vzdrževalna četa oskrbovalna četa komunikacijska četa Vod vojaške policije Prištabna četa Orkester Korejska vojna ( junij Štab pehotni polk pehotni polk pehotni polk poljski artilerijski bataljonm havbice ) poljski artilerijski bataljonm havbice ) poljski artilerijski bataljonm havbice ) poljski artilerijski bataljonm havbice ) oklepni bataljon izvidniška četa protioklepni artilerijski bataljon lahka vzdrževalna četa oskrbovalna četa komunikacijska četa medicinski bataljon vojaškopolicijska četa Prištabna četa Orkester December Štab Orkester komunikacijski bataljon vojaškoobveščevalni bataljon bataljon , zračnoobrambni artilerijski polk vojaškopolicijska četa Aviacijska brigada bataljon , aviacijski polk bataljon , aviacijski polk skvadron , konjeniški polk brigada bataljon , oklepni polk bataljon , oklepni polk bataljon , pehotni polk ( mehanizirani ) brigada bataljon , pehotni polk bataljon , pehotni polk bataljon , pehotni polk ( mehanizirani ) Inženirska brigada inženirski bataljon inženirski bataljon inženirski bataljon Divizijsko podporno poveljstvo podporni bataljon podporni bataljon podporni bataljon podporni bataljon podporni bataljon Divizijska artilerija bataljon , poljski artilerijski polk bataljon , poljski artilerijski polk bataljon , poljski artilerijski polk bataljon , poljski artilerijski polk bataljon , poljski artilerijski polk Baterija A , poljski artilerijski polk Baterija F , poljski artilerijski polk brigada ( IBCT ) četa C , bataljon , pehotni polk skvadron , konjeniški polk bataljon , pehotni polk ( mehanizirani ) bataljon , pehotni polk ( mehanizirani ) bataljon , pehotni polk ( mehanizirani ) inženirska četa ( bojna ) komunikacijska četa vojaškoobveščevalna četa Baterija C , bataljon , zračnoobrambni artilerijski polk Trenutna sestava težka brigadna bojna skupina bataljon , pehotni polk bataljon , oklepni polk skvadron , konjeniški polk bataljon , poljski artilerijski polk brigadni podporni bataljon brigadni bataljon specialnih enot brigada Štabna četa bataljon , pehotni polk bataljon , pehotni polk bataljon , pehotni polk skvadron , konjeniški polk bataljon , poljski artilerijski polk podporni bataljon četa A , pehotni polk inženirska četa komunikacijska četa vojaškoobveščevalna četa brigada Štabna četa bataljon , pehotni polk bataljon , pehotni polk bataljon , pehotni polk skvadron , konjeniški polk bataljon , poljski artilerijski polk brigadni podporni bataljon Četa C , pehotni polk inženirska četa komunikacijska četa vojaškoobveščevalna četa brigada Štabna četa bataljon , pehotni polk bataljon , pehotni polk bataljon , pehotni polk skvadron , konjeniški polk bataljon , poljski artilerijski polk podporni bataljon Četa F , pehotni polk inženirska četa komunikacijska četa vojaškoobveščevalna četa Bojna aviacijska brigada Štab in prištabna četa bataljon , aviacijski polk bataljon , aviacijski polk bataljon , aviacijski polk bataljon , aviacijski polk aviacijski podporni bataljon Štab manevrske brigade Stryker brigadna bojna skupina Stryker brigadna bojna skupina Stryker brigadna bojna skupina brigadna bojna skupina Viri in opombe Zunanje povezave - v angleščini : Uradna stran " From D+1 to The Story of thed Infantry Division " ( WWII unit history booklet ) Lineage and Honors of thed Infantry Division Pehotne divizije Kopenske vojske Združenih držav Amerike Divizije prve svetovne vojne Divizije druge svetovne vojne Divizije korejske vojne Divizije iraške vojne Vojaške enote , ustanovljene leta Nosilci Croix de guerre