Vladimir Štoviček
Vladimir Štoviček (Stoviček), kipar, medaljer, * 26. junij 1896, Boštanj, Slovenija, † 11. december 1989, Krško.

Življenje in delo 

Rodil se je 26. junija 1896 v Boštanju pri Sevnici, kot najstarejši sin očetu Karlu in materi Vlasti, roj. Sochor, ki sta imela skupaj šest otrok. Družina se je zaradi očetovega dela ustalila v pristavi turnske graščine v Leskovcu pri Krškem kamor se je preselila iz češkega Tabora. Po končani krški meščanski šoli (1908) se je vpisal na Umetno-obrtno šolo v Ljubljani (1909-1913), kjer ga je dokončno pritegnilo kiparstvo, tudi po zaslugi prof. Alojza Repiča.  

Po končani šoli je odšel v Prago, kjer je sprva opravljal pomočniška dela v ateljeju Rodinovega učenca Josefa Maratka, Stanislava Sucharda in Jana Šturse. Občudoval je predvsem slednjega in zato je na svojo veliko zadovoljstvo v povojnem letu 1919 pod njegovim vodstvom in pod vodstvom medaljerja Otokarja Španiela pričel s študijem na sloviti praški umetnostni akademiji, ki jo je z odliko (výborný) zaključil leta 1921. Njegovi kolegi na akademiji so bili Božidar Jakac, Tone Kralj, Veno Pilon, G. A. Kos idr. 

O uspešnosti med študijem priča nagrada, ki jo je prejel za študijske uspehe (1922), še bolj pa častno priznanje Akademije upodabljajočih umetnosti v Pragi. Po diplomi se je vrnil domov, ustvarjal, razstavljal, a bil z mislimi že v Parizu, kamor je naposled odpotoval leta 1926. V južnem Parizu je najel atelje, a je lastno ustvarjanje moral zamenjati za, sprva, delo v opekarni, nato za kratek čas v tovarni stilnega pohištva, kjer je rezbaril ornamentiko. Zatem je dobil priložnost zaposlitve v italijanski kamnoseški delavnici, kjer je punktiral in klesal nekaj portretov za Versailles. V tem času je delal tudi za Antoina Bourdella in pomagal pri izdelavi slavne Alzaške Madone. Leta 1927 se je pariški javnosti predstavil z razstavo skupaj s slikarjem Antejem Trstenjakom, leta 1929 sodeloval z Raymondom Delamarre-om, razstavljal tudi v Le Salon des Artistes Français, sodeloval na kolektivni razstavi Salon international de la medaille, kar mu je prineslo častno priznanje Mention honorable na natečaju pariške Kovnice za novce. Ta uspeh v močni konkurenci je odmeval tudi v slovenskih kulturnih krogih, kamor se je vrnil leta 1931. Svoje znanje je bogatil na delovnih potovanjih po Franciji, Italiji, Egiptu, Grčiji, Nemčiji, Avstriji, in na Madžarskem. Poleg male plastike, portretov, poprsij in nagrobnih plastik je delal predvsem medalje in portretne plakete. V tej zvrsti je dosegel zavidljivo raven. Leta 1961 je v Egiptu portretiral več pomembnih osebnosti iz egiptovskega kulturnega in političnega življenja. 

Uredil si je atelje, kjer je ustvarjal po naročilih, največkrat je dobil portretna naročila za plakete in medalje, redkeje je dobival javna naročila, plastiki se je posvečal za lastno veselje. Zanimivo, da je Jože Plečnik, ki je zelo redko poziral, z razlogom zaupal Štovičku. Plaketa in medalja sta nastali, ker je cenil njegov slog realističnega upodabljanja v nizkem reliefu.

Leta 1933 se je prvič poročil s Slavo Vidmarjevo in rodila se je hčerka Vladka. Leta 1954 mu je žena umrla, v drugo se je poročil leta 1963 z Ljudmilo Vrbovšek, rodila sta se jima hčerki Tanja in Dušanka. Živel je skoraj neopazno. Njegovo umetniško delovanje je bilo bolj vezano na Leskovec in Zagreb, kot na Ljubljano, od koder je dobival naročila šele v petdesetih letih.

Televizija Slovenije je na filmski trak, še v času njegovega življenja, zabeležila mistično podobo umetnika, ki mu je bil skozi vsa obdobja ustvarjanja vselej bližji realizem, pogosto s pridihom romantike, čeprav je bil čas njegovih najbolj plodnih let, čas ekspresionizma in kasnejšega impresionizma. Trikratni nominiranec za Prešernovo nagrado je umrl 11. decembra 1989, v visoki starosti 93 let. 

Pri svojih osemdesetih letih (1976) je z darilno listino umetnik občini Krško podaril dela iz zasebne umetniške zbirke skupaj z ateljejem poleg hiše. Zdi se da občina nikoli ni dojela veličine podarjenega, saj obstaja, sicer urejena, stalna razstava njegovih del šele od leta 2010 in obsega le peščico od skupno več kot 1000 podarjenih del. Nekaj mavčnih odlitkov svojih del je umetnik v času življenja podaril tudi svojemu rojstnemu kraju Boštanju.

Dela

Medalje 

 Primož Trubar (1951), bron
 Ivan Cankar (1925), patinirani mavec
 Jehanne Leloup (1931), mavec
 Avtoportret (1937), bron
 Dr. France Prešeren (1974), bron
 Akademik Božidar Jakac (1968), bron
 Jože Plečnik (1951), bron, zanjo je prejel mednarodno nagrado na Dunaju,
 Simon Jenko (1969), bron
 Janez Mencinger (1972), bron
 Oton Župančič, bron
 Dr. Fran Ramovž (1950), bron
 Matija Gubec (1973), bron
 Fatma (1961), bron
 Youssef Greiss (1961), bron
 Jaro Hilbert (1961), bron
 Arna (1980), bron
 Avtoportret Vladimir Štoviček (1976), bron
 vnukinja Maša (1989), bron

Plastika 

 Dr. Mihajlo Rostohar (1958), bron, stoji pred Univerzo v Ljubljani
 Spomenik Janezu Vajkadu Valvasorju (1966), bron, stoji pred Valvasorjevo knjižnico Krško
 Pri celjenju viter (1922), bron
 Žanjica (1921), bron
 Žena z otrokom (1922), bron
 Plesalka (1923), bron
 Sramežljiva (1924), bron
 Plesalca (1933), bron
 Plesalca (1933), bron
 Ležeča (1933), les
 Torzo (1933), bron
 Jutro (1941), marmor
 Hči trgovca Mayerja (1940), marmor
 Študija zaspanca (1943), kamen
 Jaroslav Štoviček (1954), bron
 Portret Marjetke (1956), bron
 Družina (1932), bron
 Tatjana, mama, Duška (1976), bron
 Ljudmila Štoviček (1978), bron
 Kotalkarica (1958), bron
 Sokol (1939), kamen

Zunanje povezave
Slovenski biografski leksikon
Portret Vladimirja Štovička
manjša stalna razstava v krškem mestnem muzeju t. i. Valvasorjevi hiši 

Rojeni leta 1896
Umrli leta 1989
Slovenski kiparji
Slovenski medaljerji
Vladimir Štoviček ( Stoviček ) , kipar , medaljer , * junij Boštanj , Slovenija , † december Krško . Življenje in delo Rodil se je junijav Boštanju pri Sevnici , kot najstarejši sin očetu Karlu in materi Vlasti , roj . Sochor , ki sta imela skupaj šest otrok . Družina se je zaradi očetovega dela ustalila v pristavi turnske graščine v Leskovcu pri Krškem kamor se je preselila iz češkega Tabora . Po končani krški meščanski šolise je vpisal na Umetno - obrtno šolo v Ljubljani kjer ga je dokončno pritegnilo kiparstvo , tudi po zaslugi prof. Alojza Repiča . Po končani šoli je odšel v Prago , kjer je sprva opravljal pomočniška dela v ateljeju Rodinovega učenca Josefa Maratka , Stanislava Sucharda in Jana Šturse . Občudoval je predvsem slednjega in zato je na svojo veliko zadovoljstvo v povojnem letupod njegovim vodstvom in pod vodstvom medaljerja Otokarja Španiela pričel s študijem na sloviti praški umetnostni akademiji , ki jo je z odliko ( výborný ) zaključil leta Njegovi kolegi na akademiji so bili Božidar Jakac , Tone Kralj , Veno Pilon , G. A. Kos idr . O uspešnosti med študijem priča nagrada , ki jo je prejel za študijske uspehe še bolj pa častno priznanje Akademije upodabljajočih umetnosti v Pragi . Po diplomi se je vrnil domov , ustvarjal , razstavljal , a bil z mislimi že v Parizu , kamor je naposled odpotoval leta V južnem Parizu je najel atelje , a je lastno ustvarjanje moral zamenjati za , sprva , delo v opekarni , nato za kratek čas v tovarni stilnega pohištva , kjer je rezbaril ornamentiko . Zatem je dobil priložnost zaposlitve v italijanski kamnoseški delavnici , kjer je punktiral in klesal nekaj portretov za Versailles . V tem času je delal tudi za Antoina Bourdella in pomagal pri izdelavi slavne Alzaške Madone . Letase je pariški javnosti predstavil z razstavo skupaj s slikarjem Antejem Trstenjakom , letasodeloval z Raymondom Delamarre - om , razstavljal tudi v Le Salon des Artistes Français , sodeloval na kolektivni razstavi Salon international de la medaille , kar mu je prineslo častno priznanje Mention honorable na natečaju pariške Kovnice za novce . Ta uspeh v močni konkurenci je odmeval tudi v slovenskih kulturnih krogih , kamor se je vrnil leta Svoje znanje je bogatil na delovnih potovanjih po Franciji , Italiji , Egiptu , Grčiji , Nemčiji , Avstriji , in na Madžarskem . Poleg male plastike , portretov , poprsij in nagrobnih plastik je delal predvsem medalje in portretne plakete . V tej zvrsti je dosegel zavidljivo raven . Letaje v Egiptu portretiral več pomembnih osebnosti iz egiptovskega kulturnega in političnega življenja . Uredil si je atelje , kjer je ustvarjal po naročilih , največkrat je dobil portretna naročila za plakete in medalje , redkeje je dobival javna naročila , plastiki se je posvečal za lastno veselje . Zanimivo , da je Jože Plečnik , ki je zelo redko poziral , z razlogom zaupal Štovičku . Plaketa in medalja sta nastali , ker je cenil njegov slog realističnega upodabljanja v nizkem reliefu . Letase je prvič poročil s Slavo Vidmarjevo in rodila se je hčerka Vladka . Letamu je žena umrla , v drugo se je poročil letaz Ljudmilo Vrbovšek , rodila sta se jima hčerki Tanja in Dušanka . Živel je skoraj neopazno . Njegovo umetniško delovanje je bilo bolj vezano na Leskovec in Zagreb , kot na Ljubljano , od koder je dobival naročila šele v petdesetih letih . Televizija Slovenije je na filmski trak , še v času njegovega življenja , zabeležila mistično podobo umetnika , ki mu je bil skozi vsa obdobja ustvarjanja vselej bližji realizem , pogosto s pridihom romantike , čeprav je bil čas njegovih najbolj plodnih let , čas ekspresionizma in kasnejšega impresionizma . Trikratni nominiranec za Prešernovo nagrado je umrl decembra v visoki starostilet . Pri svojih osemdesetih letihje z darilno listino umetnik občini Krško podaril dela iz zasebne umetniške zbirke skupaj z ateljejem poleg hiše . Zdi se da občina nikoli ni dojela veličine podarjenega , saj obstaja , sicer urejena , stalna razstava njegovih del šele od letain obsega le peščico od skupno več kotpodarjenih del . Nekaj mavčnih odlitkov svojih del je umetnik v času življenja podaril tudi svojemu rojstnemu kraju Boštanju . Dela Medalje Primož Trubar bron Ivan Cankar patinirani mavec Jehanne Leloup mavec Avtoportret bron Dr. France Prešeren bron Akademik Božidar Jakac bron Jože Plečnik bron , zanjo je prejel mednarodno nagrado na Dunaju , Simon Jenko bron Janez Mencinger bron Oton Župančič , bron Dr. Fran Ramovž bron Matija Gubec bron Fatma bron Youssef Greiss bron Jaro Hilbert bron Arna bron Avtoportret Vladimir Štoviček bron vnukinja Maša bron Plastika Dr. Mihajlo Rostohar bron , stoji pred Univerzo v Ljubljani Spomenik Janezu Vajkadu Valvasorju bron , stoji pred Valvasorjevo knjižnico Krško Pri celjenju viter bron Žanjica bron Žena z otrokom bron Plesalka bron Sramežljiva bron Plesalca bron Plesalca bron Ležeča les Torzo bron Jutro marmor Hči trgovca Mayerja marmor Študija zaspanca kamen Jaroslav Štoviček bron Portret Marjetke bron Družina bron Tatjana , mama , Duška bron Ljudmila Štoviček bron Kotalkarica bron Sokol kamen Zunanje povezave Slovenski biografski leksikon Portret Vladimirja Štovička manjša stalna razstava v krškem mestnem muzeju t. i. Valvasorjevi hiši Rojeni leta Umrli leta Slovenski kiparji Slovenski medaljerji