France Stele (umetnostni zgodovinar)
France Stelè [Francè Stelè], slovenski umetnostni zgodovinar in konservator, * 21. februar 1886, Tunjice, † 10. avgust 1972, Ljubljana.

France Stelè je ob Izidorju Cankarju in Vojeslavu Moletu predstavnik klasičnega, pionirskega rodu slovenske umetnostne zgodovine in eden najzaslužnejših raziskovalcev slovenske umetnosti, prvi profesionalni konservator, univerzitetni profesor, likovni kritik in urednik.

Življenje in delo 
France Stelè, rojen 21. februarja 1886 v Tunjicah pri Kamniku kmetu Francetu in Jožefi Stelè (rojeni Pavlič), je ljudsko šolo obiskoval v rojstnem kraju, gimnazijo v Kranju (1898–1906) in se kljub izrazitemu matematičnemu talentu odločil za študij umetnostne zgodovine. Po odsluženem vojaškem roku (30. avstrijski pešpolk v Lvovu) je 1907 študiral slovanske jezike in zgodovino na dunajski Filozofski fakulteti in tam postal član Inštituta za avstrijsko zgodovinsko raziskovanje. Na umetnostno-zgodovinskem študiju, ki je bil Steletov osrednji študijski predmet, sta bila glavna učitelja  prof. Max Dvořák, ki je štel Steleta med svoje najljubše učence ter mu ostal prijatelj do smrti 1921, in Julius Schlosser. Poslušal je tudi predavanja Josipa Strzygowskega. Leta 1911 je končal  študij in se usposobil za arhivsko, bibliotečno, muzejsko in spomeniško službo. Leta 1912 je doktoriral z disertacijo o srednjeveškem stenskem slikarstvu na Kranjskem Gotsko stensko slikarstvo na Kranjskem. Isto leto je bil nastavljen kot praktikant pri dunajski Centralni komisiji za varstvo spomenikov in nato je sredi junija 1913 prevzel službo deželnega konservator za Kranjsko. Pisarno je imel na Mestnem trgu 25 v Ljubljani. Vodil je tudi referat za koroške spomenike. Med prvo svetovno vojno je bil kmalu vpoklican in poslan na fronto. Od septembra 1914 je bil v ruskem vojnem ujetništvu, večinoma v Sibiriji. Ko se je jeseni 1919 vrnil domov, je v Ljubljani znova prevzel vodstvo spomeniškega urada za Slovenijo. Znova je skrbel za spomenike in pripravil celo poseben zakon o varstvu spomenikov; jugoslovanske oblasti ga niso sprejele. Od 1921 je honorarno predaval umetnostno zgodovino na arhitekturnem oddelku Tehniške fakultete v Ljubljani. Leta 1937 je bil imenovan za izrednega profesorja umetnostne zgodovine na Filozofski fakulteti v Ljubljani, 1942 je bil prav tam izvoljen za rednega profesorja, a je bil potrjen šele po koncu vojne. Leta 1960 se je uradno upokojil, predaval pa je še naprej na oddelku za umetnostno zgodovino. Spomeniško službo je začasno vodil tudi po tragični smrti Franceta Mesesnela (domobranci so ga brez sodbe ubili tik pred osvoboditvijo maja 1945 na Turjaku) takoj po drugi svetovni vojni.  

Kot član organizacije PEN se je maja 1935 udeležil kongresa v Barceloni. Leta 1936 je postal član Znanstvenega društva za humanistične vede v Ljubljani in Mednarodne zveze muzejev, od 1937 je bil v Mednarodnem odboru za umetnostno zgodovino (CIHA; od 1960 častni član), od 1940 redni član SAZU (kasneje tajnik njenega razreda za zgodovinske in družbene vede), od 1951 dopisni član Mednarodnega komiteja za spomenike pri UNESCO, od 1954/5 dopisni član JAZU in od 1970 SANU, od 1955 član jugoslovanske sekcije Mednarodne zveze likovnih kritikov (AICA); bil je dosmrtni član Avstrijskega zgodovinskega inštituta, častni član več slovenskih muzejskih društev in Zveze društev jugoslovanskih konservatorjev ter predsednik in nato častni predsednik Slovenskega umetnostnozgodovinskega društva. Že med obema vojnama je bil aktiven član PEN kluba. Od ustanovitve leta 1948 do smrti je vodil umetnostnozgodovinsko sekcijo pri zgodovinskem inštitutu SAZU, ki se zdaj imenuje po njem (Umetnostnozgodovinski inštitut Franceta Steleta ZRC SAZU).

Pred prvo svetovno vojno je prijateljeval z Angelo Piskernik. Poročen je bil s slovensko bibliotekarko in zgodovinarko, Melito Pivec. Imela sta sina (delal je kot fotograf) in hčer (delala je kot umetnostna zgodovinarka, kustosinja v Moderni galeriji).

Po njem je imenovana najvišja nagrada za področje varstva kulturne dediščine. Steletov spomenik je v njegovem rojstnem kraju. Avtor je Stojan Batič.

Bibliografija 
Oris zgodovine umetnosti pri Slovencih (1924)
Umetnost zapadne Evrope (1935)
Monumenta artis slovenicae I-II (1935-1938)
Slovenski slikarji (1949)
Umetnost v Primorju (1960)
Slovenski impresionisti (1970)

Odlikovanja in priznanja 
 zlati doktorat dunajske univerze (1962)
 Prešernova nagrada za življenjsko delo (1966)
red zaslug za ljudstvo (narod) z zlato zvezdo (1966)
 častni doktorat ljubljanske univerze (1969)
 red zaslug za ljudstvo z zlatim vencem (1969)
 Herderjeva nagrada (1969)
 častni občan občine Kamnik (1971)

Viri 

Slovenski biografski leksikon 1925-1991. (2009). Elektronska izdaja. Ljubljana: SAZUEnciklopedija Slovenije''. (1998). Knjiga 12. Ljubljana: Mladinska knjiga.

Zunanje povezave 
 
 

Slovenski učitelji
Slovenski zborovodje
Slovenski pevci resne glasbe
Kamničani
Nosilci reda zaslug za ljudstvo
Slovenski akademiki
Redni člani Slovenske akademije znanosti in umetnosti
Prešernovi nagrajenci
Predavatelji na Filozofski fakulteti v Ljubljani
Predavatelji na Tehniški fakulteti v Ljubljani
Člani Jugoslovanske akademije znanosti in umetnosti
Člani Srbske akademije znanosti in umetnosti
Častni doktorji Univerze v Ljubljani
Slovenski likovni kritiki
Slovenski uredniki
Zaslužni profesorji Filozofske fakultete v Ljubljani
Slovenski univerzitetni učitelji
France Stelè [ Francè Stelè ] , slovenski umetnostni zgodovinar in konservator , * februar Tunjice , † avgust Ljubljana . France Stelè je ob Izidorju Cankarju in Vojeslavu Moletu predstavnik klasičnega , pionirskega rodu slovenske umetnostne zgodovine in eden najzaslužnejših raziskovalcev slovenske umetnosti , prvi profesionalni konservator , univerzitetni profesor , likovni kritik in urednik . Življenje in delo France Stelè , rojen februarjav Tunjicah pri Kamniku kmetu Francetu in Jožefi Stelè ( rojeni Pavlič ) , je ljudsko šolo obiskoval v rojstnem kraju , gimnazijo v Kranju1906 ) in se kljub izrazitemu matematičnemu talentu odločil za študij umetnostne zgodovine . Po odsluženem vojaškem roku avstrijski pešpolk v Lvovu ) ještudiral slovanske jezike in zgodovino na dunajski Filozofski fakulteti in tam postal član Inštituta za avstrijsko zgodovinsko raziskovanje . Na umetnostno - zgodovinskem študiju , ki je bil Steletov osrednji študijski predmet , sta bila glavna učitelja prof. Max Dvořák , ki je štel Steleta med svoje najljubše učence ter mu ostal prijatelj do smrti in Julius Schlosser . Poslušal je tudi predavanja Josipa Strzygowskega . Letaje končal študij in se usposobil za arhivsko , bibliotečno , muzejsko in spomeniško službo . Letaje doktoriral z disertacijo o srednjeveškem stenskem slikarstvu na Kranjskem Gotsko stensko slikarstvo na Kranjskem . Isto leto je bil nastavljen kot praktikant pri dunajski Centralni komisiji za varstvo spomenikov in nato je sredi junijaprevzel službo deželnega konservator za Kranjsko . Pisarno je imel na Mestnem trguv Ljubljani . Vodil je tudi referat za koroške spomenike . Med prvo svetovno vojno je bil kmalu vpoklican in poslan na fronto . Od septembraje bil v ruskem vojnem ujetništvu , večinoma v Sibiriji . Ko se je jesenivrnil domov , je v Ljubljani znova prevzel vodstvo spomeniškega urada za Slovenijo . Znova je skrbel za spomenike in pripravil celo poseben zakon o varstvu spomenikov ; jugoslovanske oblasti ga niso sprejele . Odje honorarno predaval umetnostno zgodovino na arhitekturnem oddelku Tehniške fakultete v Ljubljani . Letaje bil imenovan za izrednega profesorja umetnostne zgodovine na Filozofski fakulteti v Ljubljani ,je bil prav tam izvoljen za rednega profesorja , a je bil potrjen šele po koncu vojne . Letase je uradno upokojil , predaval pa je še naprej na oddelku za umetnostno zgodovino . Spomeniško službo je začasno vodil tudi po tragični smrti Franceta Mesesnela ( domobranci so ga brez sodbe ubili tik pred osvoboditvijo majana Turjaku ) takoj po drugi svetovni vojni . Kot član organizacije PEN se je majaudeležil kongresa v Barceloni . Letaje postal član Znanstvenega društva za humanistične vede v Ljubljani in Mednarodne zveze muzejev , odje bil v Mednarodnem odboru za umetnostno zgodovino ( CIHA ; odčastni član ) , odredni član SAZU ( kasneje tajnik njenega razreda za zgodovinske in družbene vede ) , oddopisni član Mednarodnega komiteja za spomenike pri UNESCO , od5 dopisni član JAZU in odSANU , odčlan jugoslovanske sekcije Mednarodne zveze likovnih kritikov ( AICA ) ; bil je dosmrtni član Avstrijskega zgodovinskega inštituta , častni član več slovenskih muzejskih društev in Zveze društev jugoslovanskih konservatorjev ter predsednik in nato častni predsednik Slovenskega umetnostnozgodovinskega društva . Že med obema vojnama je bil aktiven član PEN kluba . Od ustanovitve letado smrti je vodil umetnostnozgodovinsko sekcijo pri zgodovinskem inštitutu SAZU , ki se zdaj imenuje po njem ( Umetnostnozgodovinski inštitut Franceta Steleta ZRC SAZU ) . Pred prvo svetovno vojno je prijateljeval z Angelo Piskernik . Poročen je bil s slovensko bibliotekarko in zgodovinarko , Melito Pivec . Imela sta sina ( delal je kot fotograf ) in hčer ( delala je kot umetnostna zgodovinarka , kustosinja v Moderni galeriji ) . Po njem je imenovana najvišja nagrada za področje varstva kulturne dediščine . Steletov spomenik je v njegovem rojstnem kraju . Avtor je Stojan Batič . Bibliografija Oris zgodovine umetnosti pri Slovencih Umetnost zapadne Evrope Monumenta artis slovenicae I - II Slovenski slikarji Umetnost v Primorju Slovenski impresionisti Odlikovanja in priznanja zlati doktorat dunajske univerze Prešernova nagrada za življenjsko delo red zaslug za ljudstvo ( narod ) z zlato zvezdo častni doktorat ljubljanske univerze red zaslug za ljudstvo z zlatim vencem Herderjeva nagrada častni občan občine Kamnik Viri Slovenski biografski leksikon Elektronska izdaja . Ljubljana : SAZUEnciklopedija Slovenije'' . Knjiga Ljubljana : Mladinska knjiga . Zunanje povezave Slovenski učitelji Slovenski zborovodje Slovenski pevci resne glasbe Kamničani Nosilci reda zaslug za ljudstvo Slovenski akademiki Redni člani Slovenske akademije znanosti in umetnosti Prešernovi nagrajenci Predavatelji na Filozofski fakulteti v Ljubljani Predavatelji na Tehniški fakulteti v Ljubljani Člani Jugoslovanske akademije znanosti in umetnosti Člani Srbske akademije znanosti in umetnosti Častni doktorji Univerze v Ljubljani Slovenski likovni kritiki Slovenski uredniki Zaslužni profesorji Filozofske fakultete v Ljubljani Slovenski univerzitetni učitelji