Florentinski koncil
[[File:Gozzoli magi.jpg |thumb|260px|right|Mednarodno ozračje na Florentinskem vesoljnem cerkvenem zboru je navdihnilo umetnika Benozza Gozzolija, da je 1459 naslikal potovanje Svetih treh kraljev z bizantinskim cesarjem in Zamorcem v sredini.(Cappella dei Magi, Palazzo Medici-Riccardi, Florenca)]]

Florentinski koncil, tudi koncil v Baslu, Ferrari in Firencah, je potekal v letih 1431-1445. Sklical ga je papež Martin V. v Baslu; po njegovi smrti ga je papež papež Evgen IV. leta 1438 prestavil v Ferraro, nazadnje pa je bil zaradi kuge leto kasneje prenesen v Firence. Trajal je vse do turške zasedbe Konstantinopla leta 1453. Udeležili so se ga v precejšnjem številu predstavniki bizantinske cerkve, tudi v pričakovanju pomoči proti Turkom, medtem ko se grški verski dostojanstveniki niso odzvali povabilu, ki jim ga je baje poslal v papeževem imenu Nikolaj Kuzanski.

Glavni namen koncila je bilo ponovno združenje zahodnega in vzhodnega krščanstva. V praksi je po njem nekaj manjših vzhodnih Cerkva stopilo v unijo z Rimskokatoliško cerkvijo (danes jih imenujemo uniatske Cerkve ali katoliške Cerkve vzhodnega obreda), do večjega zedinjenja pa ni prišlo.

Zgodovina in potek

Koncil v Pavii in Sieni 
V duhu konstanškega koncilskega odloka Frequens je papež Martin V. sklical koncil v Pavio za 2. februar 1423 – pet let po koncu le-tega. V mesto je prišlo le malo škofov, izbruhnila je pa tudi uničevalna kuga. Papež je bil prisiljen prestaviti koncil v Sieno. Tukaj so imeli le eno omembe vredno sejo, ko so 8. novembra 1423 ponovno obsodili Husovo in Wyclifovo herezijo. Različne narodnosti pa so se na tem koncilu med seboj tako sporekle, da ga je papež razpustil že 26. februarja 1424 ter določil za naslednje koncilsko mesto Basel. Papež je sicer svojevoljno, z motuproprijem izdal nekaj prenovitvenih odlokov, vendar je konciliaristično usmerjeno evropsko javno mnenje, kakor tudi cesar Sigismund, zahtevalo koncil. Zato je že določil za njegovega predsednika Cesarinija, ko ga je 20. februarja 1431 kap.

Koncil razkola 
[[File:Pinturicchio, libreria piccolomini 05.jpg|thumb|200px|left|Pinturicchio: Enea Silvio Piccolomini se odpravlja v Baselfreska v Piccolominijevi knjižnici Sienska stolnica]]

Koncil v Baslu 
Na dan svoje izvolitve 3. marca 1431 je kardinala Julijana Cesarinija imenoval za predsednika koncila v Baslu, ki ga je sklical že njegov predhodnik. Na dan odprtja – koncil naj bi se začel 7. marca 1431 – ni prišel v Basel niti en opat. Ko je prišel tja septembra Cesarini, je tam našel le 3 škofe in 7 opatov. Ob skromni udeležbi je koncil vseeno začel zasedati in je takoj potrdil konciliaristične odloke konstanškega koncila, med njimi tudi premoč koncila nad papežem. Zato je Cesariniju papež naročil, naj koncil odloži za poldrugo leto in določil za koncilsko mesto Bologno, zlasti zato, ker je to bolj ustrezalo ekumenskemu delu z Grki, kar naj bi privedlo do cerkvenega zedinjenja Konstantinopla z Rimom. Zborovalci v Baslu pa se niso vdali, ampak so nadaljevali delo koncila. Zdelo se je celo, da ga sedaj, ko ga papež misli razpustil, kar naenkrat potrebuje in zahteva cela Evropa. Koncil je štel za svoj velik uspeh, da je dosegel premirje s husiti; Evgen IV. pa je z bulo Quoniam alto z dne 18. decembra 1431 koncil preprosto razpustil. Evgen je decembra zasedanje koncila sicer sklenil, vendar je pod pritiskom večine kardinalov in številnih svetnih knezov moral popustiti in koncil je nadaljeval svoje delo. V okviru prizadevanj za prenovo 'glave in udov' (reformatio in capite et membris) v Cerkvi je koncil vzel zadevo kar v svoje roke. Določil je nov način volitve papeža, število kardinalov je omejil na 24 in zahteval, da noben narod ne sme imeti več od ene tretjine kardinalov. Ko je prišlo na vrsto vprašanje zedinjenja z vzhodno Cerkvijo, so se ponovno pojavila razhajanja. Del udeležencev je zahteval, naj o tem razpravljajo v Baslu, manjšina skupaj s papežem pa je za te pogovore predlagala kako italijansko mesto. Evgen IV. je 1438 res prenesel koncil najprej v Ferraro in zatem v Firence.

Odstavitev papeža Evgena IV. in izvolitev protipapeža Feliksa V. 

 
Konciliaristi, ki so ostali v Baslu, so poskušali – pod okriljem Pariške univerze, vzdigniti koncil nad papeža in v tem duhu 25. junija 1439 odstavili 'nepokornega' papeža Evgena, ki je 18. septembra 1439 ponovno razpustil uporniško zborovanje z bulo Doctoris gentium.  Zborovalci pa so njemu navkljub 5. novembra 1439 izvolili na njegovo mesto sicer pobožnega in zelo bogatega – vendar zadosti naivnega savojskega vojvodo Amadeja VIII., ki si je privzel ime Feliks V. , in ni nikoli užival široke podpore. Ljudstvo se je baje celo začelo norčevati iz njegovih cerkvenih papeških oblačil, ker ga je bilo vedno navajeno videti v civilni vojvodski obleki. Tako je nastal 'mali razkol' - neko nadaljevanje 'velikega razkola', kot nekateri zgodovinarji imenujejo zahodni razkol. Evgenov naslednik je z bulo 18. januarja 1449 preklical vse kazni in prepovedi, ki jih je izrekel nad samovoljnimi nadaljevalci Baselskega koncila in nad protipapežem Feliksom, ki se je torej pod Nikolajem V. 7. aprila 1449 odpovedal papeštvu, sprejel v zameno kardinalski klobuk ter se v samoti, do svoje smrti 7. januarja 1451, posvetil meniškemu življenju kot zadnji protipapež.

Koncil zedinjenja 

Večina kardinalov in škofov se je preselila skupaj z zakonitim papežem Evgenom IV. v Ferraro in tam nadaljevala delo.

Ferrara 
V Italijo je prispelo obsežno in številno bizantinsko odposlanstvo okrog 700 izvedencev, da bi obravnavali zedinjenje vzhodnega ('grškega') in zahodnega ('latinskega') krščanstva. Morali so pravzaprav najti rešitev nerešenih vprašanj, ki so leta 1054 povzročila vzhodni razkol, a so o njih že razpravljali na Drugem lyonskem koncilu. V odposlanstvu so bili cesar Ivan VIII. Paleolog (1425-1448), njegov brat Dimitrij, carigrajski patriarh Jožef II. in večje število škofov, učenjakov in bogoslovcev, med katerimi so bili uglednejši Bazilij Besariona, Izidor Kijevski, Balzamon, Jurij Pletone, Ivan Argiropulos ter Marko Efeški, ki je bil najtrdovratnejši nasprotnik zedinjenja. 

Če je patriarh Jožef gledal na to srečanje izključno kot na spravni dogovor, naj bi unija po gledanju cesarja Ivana Paleologa bila uvod za zahodno pomoč bizantinskemu cesarstvu, ki so ga sedaj od vseh strani oblegali osmanski Turki. Med latinskimi škofi lahko poudarimo kardinala Julijana Cesarinija (1398-1444), rodoškega (otok Rodos) nadškofa Andreja in forlìjskega škofa Alojzija Pirana.
Ferraro so zapustili po krajšem delovanju zaradi težav z oskrbo in zaradi izbruha kuge ter so se prestavili v bogate Firence, kjer sta cvetela humanizem in renesansa  ter si je mesto štelo v veliko čast, da sme sprejeti tako odlične goste, ki so povrh tega prihajali z grškega kulturnega območja.

Firence 
Tukaj so začeli poglobljene razprave in teološka preučevanja, da bi prišlo do ponovne enotnosti med Vzhodom in Zahodom. Edinost naj bi dosegli na dogmatičnem in disciplinskem področju, kar se pa tiče bogoslužja, naj bi ostale zakonite razlike. Tak postopek je bil ne le v odnosu do Konstantinopla, ampak tudi do vseh drugih vzhodnih pravoslavnih Cerkva, kakor tudi do starejših, tako imenovanih 'predkalcedonskih'. Podobno je bilo že na Drugem lyonskem koncilu; vendar so šli še korak dalje: razprave so bile skupne in soudeležene; prišlo je do velikega napredka pri zbliževanju stališč glede večine perečih vprašanj. 

Ne glede na to, da je bilo v začetku največ težav ravno glede protokola, sta se strani kmalu ujeli in je zavladalo ozračje enotnosti: papež ni sedel v sredi, ampak je bil preprosto prvi v vrsti Latincev. Glavna vprašanja, ki so jih obravnavali, so zadevala Filioque, vice, evharistične podobe in papežev primat. V vseh teh vprašanjih sta se strani zedinili in 6. julija 1439 podpisali odlok Lætentur cæli. Podobno enotnost je koncil dosegel tudi s Sirci, Kopti, Armenci in jakobiti.

Rim 
Ko so se razmere umirile in se je papež mogel vrniti v Rim, je tja prestavil tudi koncil in sicer 24. februarja 1443. Tja se je pa preselil vesoljni cerkveni zbor septembra istega leta. Ni mogoče točno ugotoviti, katerega dne se je koncil končal; najverjetneje avgusta 1445.

Vsebina 
Glavna vprašanja, ki so jih obravnavali na koncilu zedinjenja:
Filioque
vice
Sveto rešnje telo
papežev primat.

Filioque 
17. seja koncila (najprej v Firencah) se je odvijala v papeški palači 26. februarja. V devetih naslednjih sejah je bil Filioque v središču razprav. Na zadnji seji (24. ferrarski, 8. florentinski) pa je Ivan Dubrovniški (Giovanni di Ragusa) razložil Filioque jasno in kratko: »Latinska Cerkev priznava le eno počelo, en vzrok Svetega Duha, namreč Očeta. Od Očeta Sin dobiva svoje mesto v izhajanju Svetega Duha. V tem smislu izhaja Sveti Duh od Očeta, toda on izhaja tudi od Sina.« Sejo so na zahtevo Grkov prekinili, nakar se je vmešal Izidor Kijevski, kakor tudi kardinal Besarion, ki je 13. in 14. aprila 1439 izrekel svoj znamenit govor v prid zedinjenja in sporazuma, do česar je tudi prišlo: Grki so na spodbudo cesarja sprejeli dodatek ex Filio ('iz Sina'). 3. junija so torej Grki sprejeli besedilo, da Sveti Duh izhaja od Očeta in Sina, toda kod od enega počela. V zameno jim je papež obljubil vojaško in denarno pomoč.

Zedinjenje z drugimi kristjani 
V vseh teh vprašanjih sta se strani zedinili in 6. julija 1439 podpisali odlok Lætentur cæli. Takoj po podpisu unije so Grki odpotovali. Sledili pa so pogovori še z drugimi vzhodnimi kristjani in privedli do novih nepričakovanih uspehov. S podpisom bule Laudate Deum z dne 22. novembra 1439 je prišlo na 8. seji do zedinjenja z Armenci, a s podpisom bule Cantate Domino z dne 4. februarja 1441 je dobil veljavo odlok o zedinjenju za Egiptovske in Etiopske kopte cerkve.

Podobno enotnost je torej koncil dosegel s Sirci, Kopti (ki so jim takrat pravili jakobiti), ki so podpisali bulo bulo Cantate Domino, katere glavna misel je Extra Ecclesiam nulla salus. Še prej so dosegli soglasje z Armenci; z vsako od teh krščanskih skupnosti je koncil oziroma papež Evgen IV. podpisal poseben odlok in izdal posebno bulo. 6. julija je bil slovesno razglašen v Firenški stolnici odlok o zedinjenju z Grki Lætentur cæli, čigar izvirnik še vedno hranijo v Lavrencijanski firenški knjižnici. Vesoljni cerkveni zbor se je končal, kar se tiče Grkov in oni so kar naenkrat odpotovali. Latinski člani so ostali, da bi dosegli zedinjenje še z drugimi vzhodnimi Cerkvami: s sirskimi jakobiti 1442, Mezopotamci (danes Irak) 1444, kaldejci, nestorijanci ter ciprskimi maroniti 1445. S tem se je končalo javno delovanje florentinskega koncila, ki je zasedal od 1443 naprej v Lateranski palači v Rimu.

Glej tudi 

ekumenski koncil
ekumenizem
unija
seznam papežev
seznam protipapežev
seznam vladarjev
seznam bizantinskih cesarjev
zahodni razkol
vzhodni razkol

Sklici

Nadaljnje branje 

M. Benedik: Papeži od Petra do Janeza Pavla II., Mohorjeva družba Celje  1989.
  (izvirnik: The history of Christianity, Revised edition copyright 1990 Lion Publishing). 
A. Strle: Vera Cerkve, Dokumenti cerkvenega učiteljstva. Mohorjeva družba Celje 1977.

Hubert Jedin: Crkveni sabori. Kratka povijest. Kršćanska sadašnjost, Zagreb 1980. (po: Kleine Konzillengeschichte. Mit einem Bericht über das Zweite Vatikanische Konzil. Verlag Herder, Freiburg i. Br. 1978 (8. izdaja).
A. Franzen: Pregled povijesti Crkve, Kršćanska sadašnjost – Glas koncila, Zagreb 1970. (po: Kleine Kirchengeschichte, Herder-Bücherei Bd. 237/238. Freiburg i. B. 1968 (2. izdaja). 
K. Karin: Kalendar Dobri pastir za godinu 1963: Opći crkveni sabori. Udruženje katoličkih svećenika NR BiH, Sarajevo 1962.

Richard P. McBrien: Lives of the Popes. San Francisco 2000.
Clement Raab:  The Twenty Ecumenical Councils of the Catholic Church, 1937.

F. X. Seppelt –K. Löffler: Papstgeschichte von den Anfängen bis zur Gegenwart. Josef Kösel&Friedrich Pustet, München 1933.
Lexikon für Theologie und Kirche (=LThK) I-X, 2.völlig neu bearbeitete Auflage, Herder, Freiburg – Basel – Wien 1957-1967.

G. Bosco: Storia ecclesiastica. Samozaložba. Torino 1845. (Strani se ravnajo po prvi izdaji).
Claudio Rendina: I papi. Newton Compton, Roma 1990.
Francesco Gligora, Biagia Catanzaro, Edmondo Coccia: I papi della Chiesa. Da San Pietro a Francesco. Armando Editore, Roma 2013.
Juan María Laboa: La storia dei papi. Tra il regno di Dio e le passioni terrene. Jaca Book, Milano 2007. (Historia de los Papas. Entre el reino de Dios y las pasiones terrenales. Iz španščine prevedli: Antonio Tombolini, Emanuela Villa, Anna Serralunga).

F. Chobot: A pápák története. Pátria, Rákospalota 1909.
J. Gergely: A pápaság története. Kossuth könyvkiadó, Budapest 1982.

Zunanje povezave 

:
Pregledni znanstveni članek (1.02) Bogoslovni vestnik 74 (2014) 3, 385—397 Simon Malmenvall: Florentinski koncil (1438–1439): uspehi in neuspehi reševanja uniatskega vprašanja
Slovenska škofovska konferenca: Vesoljni cerkveni zbori
Fran Grivec: Vzhodno cerkveno vprašanje, Samozaložba, Maribor 1909
:
Catholic Encyclopedia (1913), Volume 6: Council of Florence by Léon van der Essen
The Council of Florence: The Religious Event That Shaped the Era of Discovery by Nora Hamennan
The Columbia Electronic Encyclopedia, 6th ed. Copyright © 2012, Columbia University Press.
Council of Basel 1431-45 A.D. (seje in odloki – celotno besedilo)
Pedia.com: Council of Ferrara-Florence, Encyclopedia of Russian History. Majeska, George P. Copyright 2004. The Gale Group Inc.
 Catholic Encyclopedia: Council of Basle
 Catholic Encyclopedia: Ferrara
Catholic Encyclopedia New Advent (1909): The Council of Florence
The doctrinal significance of the Council of Florence (Filioque ) by Panagiotes Carras
The Council of Florence on the Pope, the Church and the Bible
Eternal Word Television Network: Ecumenical Council of Florence (1438-1445) – Contents (angleško in špansko)
:
Ferrara-Firenze, Concilio di. Enciclopedia Italiana (1932) di Pio Paschini
:
Les conciles œcuméniques. Conciles et synodes. Auteur: Jean-Paul Coudeyrette. Référence publication: Compilhistoire. Date de mise à jour: 18/10/2015
Salve Regina: Concile de Ferrare - 1438 - dix-septième concile œcuménique 
Le concile de Bâle, Ferrare, Florence, Rome 1431-1445 (Un bref résumé)

Ekumenski koncili
Leto 1431
Leto 1445
Zgodovina krščanstva
Zgodovina Rimskokatoliške cerkve
Heretično krščanstvo
Ekumenizem
Ekumenski delavci
Dela papeža Evgena IV.
[ [ File : Gozzoli magi.jpg |thumb|260px|right |Mednarodno ozračje na Florentinskem vesoljnem cerkvenem zboru je navdihnilo umetnika Benozza Gozzolija , da jenaslikal potovanje Svetih treh kraljev z bizantinskim cesarjem in Zamorcem v sredini . ( Cappella dei Magi , Palazzo Medici - Riccardi , Florenca ) ] ] Florentinski koncil , tudi koncil v Baslu , Ferrari in Firencah , je potekal v letih Sklical ga je papež Martin V. v Baslu ; po njegovi smrti ga je papež papež Evgen IV. letaprestavil v Ferraro , nazadnje pa je bil zaradi kuge leto kasneje prenesen v Firence . Trajal je vse do turške zasedbe Konstantinopla leta Udeležili so se ga v precejšnjem številu predstavniki bizantinske cerkve , tudi v pričakovanju pomoči proti Turkom , medtem ko se grški verski dostojanstveniki niso odzvali povabilu , ki jim ga je baje poslal v papeževem imenu Nikolaj Kuzanski . Glavni namen koncila je bilo ponovno združenje zahodnega in vzhodnega krščanstva . V praksi je po njem nekaj manjših vzhodnih Cerkva stopilo v unijo z Rimskokatoliško cerkvijo ( danes jih imenujemo uniatske Cerkve ali katoliške Cerkve vzhodnega obreda ) , do večjega zedinjenja pa ni prišlo . Zgodovina in potek Koncil v Pavii in Sieni V duhu konstanškega koncilskega odloka Frequens je papež Martin V. sklical koncil v Pavio za februar – pet let po koncu le - tega . V mesto je prišlo le malo škofov , izbruhnila je pa tudi uničevalna kuga . Papež je bil prisiljen prestaviti koncil v Sieno . Tukaj so imeli le eno omembe vredno sejo , ko so novembraponovno obsodili Husovo in Wyclifovo herezijo . Različne narodnosti pa so se na tem koncilu med seboj tako sporekle , da ga je papež razpustil že februarjater določil za naslednje koncilsko mesto Basel . Papež je sicer svojevoljno , z motuproprijem izdal nekaj prenovitvenih odlokov , vendar je konciliaristično usmerjeno evropsko javno mnenje , kakor tudi cesar Sigismund , zahtevalo koncil . Zato je že določil za njegovega predsednika Cesarinija , ko ga je februarjakap. Koncil razkola [ [ File : Pinturicchio , libreria piccolominijpg|thumb |200px|left|Pinturicchio : Enea Silvio Piccolomini se odpravlja v Baselfreska v Piccolominijevi knjižnici Sienska stolnica ] ] Koncil v Baslu Na dan svoje izvolitve marcaje kardinala Julijana Cesarinija imenoval za predsednika koncila v Baslu , ki ga je sklical že njegov predhodnik . Na dan odprtja – koncil naj bi se začel marca – ni prišel v Basel niti en opat . Ko je prišel tja septembra Cesarini , je tam našel leškofe inopatov . Ob skromni udeležbi je koncil vseeno začel zasedati in je takoj potrdil konciliaristične odloke konstanškega koncila , med njimi tudi premoč koncila nad papežem . Zato je Cesariniju papež naročil , naj koncil odloži za poldrugo leto in določil za koncilsko mesto Bologno , zlasti zato , ker je to bolj ustrezalo ekumenskemu delu z Grki , kar naj bi privedlo do cerkvenega zedinjenja Konstantinopla z Rimom . Zborovalci v Baslu pa se niso vdali , ampak so nadaljevali delo koncila . Zdelo se je celo , da ga sedaj , ko ga papež misli razpustil , kar naenkrat potrebuje in zahteva cela Evropa . Koncil je štel za svoj velik uspeh , da je dosegel premirje s husiti ; Evgen IV. pa je z bulo Quoniam alto z dne decembrakoncil preprosto razpustil . Evgen je decembra zasedanje koncila sicer sklenil , vendar je pod pritiskom večine kardinalov in številnih svetnih knezov moral popustiti in koncil je nadaljeval svoje delo . V okviru prizadevanj za prenovo 'glave in udov' ( reformatio in capite et membris ) v Cerkvi je koncil vzel zadevo kar v svoje roke . Določil je nov način volitve papeža , število kardinalov je omejil nain zahteval , da noben narod ne sme imeti več od ene tretjine kardinalov . Ko je prišlo na vrsto vprašanje zedinjenja z vzhodno Cerkvijo , so se ponovno pojavila razhajanja . Del udeležencev je zahteval , naj o tem razpravljajo v Baslu , manjšina skupaj s papežem pa je za te pogovore predlagala kako italijansko mesto . Evgen IV. jeres prenesel koncil najprej v Ferraro in zatem v Firence . Odstavitev papeža Evgena IV. in izvolitev protipapeža Feliksa V. Konciliaristi , ki so ostali v Baslu , so poskušali – pod okriljem Pariške univerze , vzdigniti koncil nad papeža in v tem duhu junijaodstavili 'nepokornega ' papeža Evgena , ki je septembraponovno razpustil uporniško zborovanje z bulo Doctoris gentium . Zborovalci pa so njemu navkljub novembraizvolili na njegovo mesto sicer pobožnega in zelo bogatega – vendar zadosti naivnega savojskega vojvodo Amadeja VIII . , ki si je privzel ime Feliks V . , in ni nikoli užival široke podpore . Ljudstvo se je baje celo začelo norčevati iz njegovih cerkvenih papeških oblačil , ker ga je bilo vedno navajeno videti v civilni vojvodski obleki . Tako je nastal 'mali razkol' - neko nadaljevanje 'velikega razkola ' , kot nekateri zgodovinarji imenujejo zahodni razkol . Evgenov naslednik je z bulo januarjapreklical vse kazni in prepovedi , ki jih je izrekel nad samovoljnimi nadaljevalci Baselskega koncila in nad protipapežem Feliksom , ki se je torej pod Nikolajem V. aprilaodpovedal papeštvu , sprejel v zameno kardinalski klobuk ter se v samoti , do svoje smrti januarja posvetil meniškemu življenju kot zadnji protipapež . Koncil zedinjenja Večina kardinalov in škofov se je preselila skupaj z zakonitim papežem Evgenom IV. v Ferraro in tam nadaljevala delo . Ferrara V Italijo je prispelo obsežno in številno bizantinsko odposlanstvo okrogizvedencev , da bi obravnavali zedinjenje vzhodnega ( 'grškega ' ) in zahodnega ( 'latinskega ' ) krščanstva . Morali so pravzaprav najti rešitev nerešenih vprašanj , ki so letapovzročila vzhodni razkol , a so o njih že razpravljali na Drugem lyonskem koncilu . V odposlanstvu so bili cesar Ivan VIII. Paleolog njegov brat Dimitrij , carigrajski patriarh Jožef II. in večje število škofov , učenjakov in bogoslovcev , med katerimi so bili uglednejši Bazilij Besariona , Izidor Kijevski , Balzamon , Jurij Pletone , Ivan Argiropulos ter Marko Efeški , ki je bil najtrdovratnejši nasprotnik zedinjenja . Če je patriarh Jožef gledal na to srečanje izključno kot na spravni dogovor , naj bi unija po gledanju cesarja Ivana Paleologa bila uvod za zahodno pomoč bizantinskemu cesarstvu , ki so ga sedaj od vseh strani oblegali osmanski Turki . Med latinskimi škofi lahko poudarimo kardinala Julijana Cesarinija rodoškega ( otok Rodos ) nadškofa Andreja in forlìjskega škofa Alojzija Pirana . Ferraro so zapustili po krajšem delovanju zaradi težav z oskrbo in zaradi izbruha kuge ter so se prestavili v bogate Firence , kjer sta cvetela humanizem in renesansa ter si je mesto štelo v veliko čast , da sme sprejeti tako odlične goste , ki so povrh tega prihajali z grškega kulturnega območja . Firence Tukaj so začeli poglobljene razprave in teološka preučevanja , da bi prišlo do ponovne enotnosti med Vzhodom in Zahodom . Edinost naj bi dosegli na dogmatičnem in disciplinskem področju , kar se pa tiče bogoslužja , naj bi ostale zakonite razlike . Tak postopek je bil ne le v odnosu do Konstantinopla , ampak tudi do vseh drugih vzhodnih pravoslavnih Cerkva , kakor tudi do starejših , tako imenovanih 'predkalcedonskih ' . Podobno je bilo že na Drugem lyonskem koncilu ; vendar so šli še korak dalje : razprave so bile skupne in soudeležene ; prišlo je do velikega napredka pri zbliževanju stališč glede večine perečih vprašanj . Ne glede na to , da je bilo v začetku največ težav ravno glede protokola , sta se strani kmalu ujeli in je zavladalo ozračje enotnosti : papež ni sedel v sredi , ampak je bil preprosto prvi v vrsti Latincev . Glavna vprašanja , ki so jih obravnavali , so zadevala Filioque , vice , evharistične podobe in papežev primat . V vseh teh vprašanjih sta se strani zedinili in julijapodpisali odlok Lætentur cæli . Podobno enotnost je koncil dosegel tudi s Sirci , Kopti , Armenci in jakobiti . Rim Ko so se razmere umirile in se je papež mogel vrniti v Rim , je tja prestavil tudi koncil in sicer februarja Tja se je pa preselil vesoljni cerkveni zbor septembra istega leta . Ni mogoče točno ugotoviti , katerega dne se je koncil končal ; najverjetneje avgusta Vsebina Glavna vprašanja , ki so jih obravnavali na koncilu zedinjenja : Filioque vice Sveto rešnje telo papežev primat . Filioque 17. seja koncila ( najprej v Firencah ) se je odvijala v papeški palači februarja . V devetih naslednjih sejah je bil Filioque v središču razprav . Na zadnji seji ferrarski , florentinski ) pa je Ivan Dubrovniški ( Giovanni di Ragusa ) razložil Filioque jasno in kratko : » Latinska Cerkev priznava le eno počelo , en vzrok Svetega Duha , namreč Očeta . Od Očeta Sin dobiva svoje mesto v izhajanju Svetega Duha . V tem smislu izhaja Sveti Duh od Očeta , toda on izhaja tudi od Sina . « Sejo so na zahtevo Grkov prekinili , nakar se je vmešal Izidor Kijevski , kakor tudi kardinal Besarion , ki je in aprilaizrekel svoj znamenit govor v prid zedinjenja in sporazuma , do česar je tudi prišlo : Grki so na spodbudo cesarja sprejeli dodatek ex Filio ( 'iz Sina' ) . junija so torej Grki sprejeli besedilo , da Sveti Duh izhaja od Očeta in Sina , toda kod od enega počela . V zameno jim je papež obljubil vojaško in denarno pomoč . Zedinjenje z drugimi kristjani V vseh teh vprašanjih sta se strani zedinili in julijapodpisali odlok Lætentur cæli . Takoj po podpisu unije so Grki odpotovali . Sledili pa so pogovori še z drugimi vzhodnimi kristjani in privedli do novih nepričakovanih uspehov . S podpisom bule Laudate Deum z dne novembraje prišlo na seji do zedinjenja z Armenci , a s podpisom bule Cantate Domino z dne februarjaje dobil veljavo odlok o zedinjenju za Egiptovske in Etiopske kopte cerkve . Podobno enotnost je torej koncil dosegel s Sirci , Kopti ( ki so jim takrat pravili jakobiti ) , ki so podpisali bulo bulo Cantate Domino , katere glavna misel je Extra Ecclesiam nulla salus . Še prej so dosegli soglasje z Armenci ; z vsako od teh krščanskih skupnosti je koncil oziroma papež Evgen IV. podpisal poseben odlok in izdal posebno bulo . julija je bil slovesno razglašen v Firenški stolnici odlok o zedinjenju z Grki Lætentur cæli , čigar izvirnik še vedno hranijo v Lavrencijanski firenški knjižnici . Vesoljni cerkveni zbor se je končal , kar se tiče Grkov in oni so kar naenkrat odpotovali . Latinski člani so ostali , da bi dosegli zedinjenje še z drugimi vzhodnimi Cerkvami : s sirskimi jakobiti Mezopotamci ( danes Irak ) kaldejci , nestorijanci ter ciprskimi maroniti S tem se je končalo javno delovanje florentinskega koncila , ki je zasedal odnaprej v Lateranski palači v Rimu . Glej tudi ekumenski koncil ekumenizem unija seznam papežev seznam protipapežev seznam vladarjev seznam bizantinskih cesarjev zahodni razkol vzhodni razkol Sklici Nadaljnje branje M. Benedik : Papeži od Petra do Janeza Pavla II . , Mohorjeva družba Celje ( izvirnik : The history of Christianity , Revised edition copyrightLion Publishing ) . A. Strle : Vera Cerkve , Dokumenti cerkvenega učiteljstva . Mohorjeva družba Celje Hubert Jedin : Crkveni sabori . Kratka povijest . Kršćanska sadašnjost , Zagreb ( po : Kleine Konzillengeschichte . Mit einem Bericht über das Zweite Vatikanische Konzil . Verlag Herder , Freiburg i . Br . ( 8. izdaja ) . A. Franzen : Pregled povijesti Crkve , Kršćanska sadašnjost – Glas koncila , Zagreb ( po : Kleine Kirchengeschichte , Herder - Bücherei Bd . 238. Freiburg i . B . ( 2. izdaja ) . K. Karin : Kalendar Dobri pastir za godinu Opći crkveni sabori . Udruženje katoličkih svećenika NR BiH , Sarajevo Richard P. McBrien : Lives of the Popes . San Francisco Clement Raab : The Twenty Ecumenical Councils of the Catholic Church , F. X. Seppelt –K. Löffler : Papstgeschichte von den Anfängen bis zur Gegenwart . Josef Kösel & Friedrich Pustet , München Lexikon für Theologie und Kirche ( =LThK ) I - X ,völlig neu bearbeitete Auflage , Herder , Freiburg – Basel – Wien G. Bosco : Storia ecclesiastica . Samozaložba . Torino ( Strani se ravnajo po prvi izdaji ) . Claudio Rendina : I papi . Newton Compton , Roma Francesco Gligora , Biagia Catanzaro , Edmondo Coccia : I papi della Chiesa . Da San Pietro a Francesco . Armando Editore , Roma Juan María Laboa : La storia dei papi . Tra il regno di Dio e le passioni terrene . Jaca Book , Milano ( Historia de los Papas . Entre el reino de Dios y las pasiones terrenales . Iz španščine prevedli : Antonio Tombolini , Emanuela Villa , Anna Serralunga ) . F. Chobot : A pápák története . Pátria , Rákospalota J. Gergely : A pápaság története . Kossuth könyvkiadó , Budapest Zunanje povezave : Pregledni znanstveni članek02) Bogoslovni vestnik( 2014 ) 397 Simon Malmenvall : Florentinski koncil1439 ) : uspehi in neuspehi reševanja uniatskega vprašanja Slovenska škofovska konferenca : Vesoljni cerkveni zbori Fran Grivec : Vzhodno cerkveno vprašanje , Samozaložba , Maribor : Catholic Encyclopedia Volume Council of Florence by Léon van der Essen The Council of Florence : The Religious Event That Shaped the Era of Discovery by Nora Hamennan The Columbia Electronic Encyclopedia ,h ed. Copyright © Columbia University Press . Council of BaselA . D . ( seje in odloki – celotno besedilo ) Pedia.com: Council of Ferrara - Florence , Encyclopedia of Russian History . Majeska , George P. Copyright The Gale Group Inc . Catholic Encyclopedia : Council of Basle Catholic Encyclopedia : Ferrara Catholic Encyclopedia New Advent The Council of Florence The doctrinal significance of the Council of Florence ( Filioque ) by Panagiotes Carras The Council of Florence on the Pope , the Church and the Bible Eternal Word Television Network : Ecumenical Council of Florence – Contents ( angleško in špansko ) : Ferrara - Firenze , Concilio di . Enciclopedia Italianadi Pio Paschini : Les conciles œcuméniques . Conciles et synodes . Auteur : Jean - Paul Coudeyrette . Référence publication : Compilhistoire . Date de mise à jour :10 / 2015 Salve Regina : Concile de Ferrare - - dix - septième concile œcuménique Le concile de Bâle , Ferrare , Florence , Rome ( Un bref résumé ) Ekumenski koncili Leto Leto Zgodovina krščanstva Zgodovina Rimskokatoliške cerkve Heretično krščanstvo Ekumenizem Ekumenski delavci Dela papeža Evgena IV .