Judje v Sloveniji
Slovenski Judi so organizirani v Judovsko skupnost Slovenije, JSS, s sedežem v Ljubljani (leta 2003 so dobili tudi dvoranico, poimenovano sinagoga.) Uradni podatki o številu njenih članov niso javno dostopni. Toda med letoma 1953 in 2002, ko je bilo v Sloveniji zadnje splošno ljudsko štetje, se je za judovsko narodno pripadnost opredelilo največ prebivalcev leta 1971, in sicer 72, najmanj pa leta 1981, ko jih je bilo 9. Za Jude po veroizpovedi se je leta 1991 izreklo 199 prebivalcev, leta 2002 pa 99.

Po ljudskem štetju leta 1939 se je v Dravski banovini (ta ni obsegala Primorske) za Jude po veroizpovedi izreklo 1533 prebivalcev, od tega 270 v Murski Soboti in 210 v Lendavi ter 288 v Mariboru z okolico, 273 v Ljubljani z okolico in 66 v Celju z okolico. Vojno jih je preživelo okoli 200.

Zgodovina

Pozna antika 
Judovsko prisotnost na območju kasnejšega slovenskega ozemlja kaže oljenka z menoro iz 4. do 6. stoletja, najdena v Škocjanu pri Divači, nekaj nagrobnikov s Koroške in nekaj drugih najdb s Štajerske.

Srednji vek 

Od leta 950 do 1050 lahko na Slovenskem govorimo o nastajanju tako imenovanih judovskih vasi (Judendorf), se pravi različnih krajev, ki so spomin na njihovo prisotnost ohranili v imenu. Lahko je šlo za začasne ali stalne trgovske postojanke, ki so jih ustanovili, kjer stalnih trgovskih središč še ni bilo in jim tako dali ime, dalje kraji, ki označujejo judovsko pokopališče, saj so se Judje že naselili v obstoječem kraju (Judendorf pri Beljaku, Judendorf pri Brežah), kraji, ki so se kasneje razvili v prava mesta (Judenburg na Štajerskem, Velikovec, ki je prvič omenjen kot Judovski trg), in različne druge lokacije, ki so spomin nanje ohranile v imenu. Takih imen je na območju jugovzhodnih Alp več deset. Po letu 1100 ne nastajajo več, ker so se do takrat vsi Judje naselili v večjih mestih in trgih.

Po zamrtju judovske antične prisotnosti na tem prostoru se spet pojavijo v 9. in 10. stoletju, v neposredni zvezi s splošno trgovsko mrežo vzhodnoalpsko-panonskega prostora in vzhodne meje frankovske države, ko do leta 1100 poleg judovske naselitve v Beljaku, Brežah in morda na Ptuju nastanejo številni judovski kraji na Koroškem in Štajerskem, od katerih se dva, Velikovec in Judenburg, razvijeta tudi v trški naselbini, ki sta imeli številčno močno skupnost vse do izgona. Do leta 1300 lahko govorimo o njeni prisotnosti v Trstu, Beljaku, Brežah, Št. Vidu, Celovcu, Velikovcu, Mariboru, Ptuju in Ljubljani. V teku 14. stoletja, ki velja za višek, se razširijo še v druge kraje, kjer pa so Judje več kot nekaj desetletij ostali le v Radgoni, Slovenski Bistrici, Celju, Piranu, Izoli in Kopru. Proti koncu 14. stoletja začnejo manjše skupnosti zamirati zaradi združevanja z večjimi in izseljevanja, temu pa se od začetka 15. stoletja pridružijo še pogromi ter delni, začasni in dokončni izgoni v Brežah, Ptuju, Celju, Gradcu in Judenburgu, čeprav je bilo še za časa 15. stoletja judovsko življenje v nekaterih mestih v polnem razcvetu.

V sklopu bogate in raznolike preteklosti v obdobju okoli petsto let vidimo, da so Judi prebivali po vseh večjih in pomembnejših urbanih središčih tega prostora, da so bistveno prispevali najprej k razvoju bančništva in denarnega gospodarstva, zatem še k splošnemu gospodarskemu napredku, in da so te skupnosti razvile polno organizirano življenje s pravno in politično samoupravo, enako kot v drugih delih diaspore srednjeveške krščanske Evrope. Izmed teh skupnosti je še najbolj zablestela tista v Mariboru s svojimi običaji, od koder nam je poleg Israela Isserleina znanih še enajst drugih rabinov in katerega sodišče je bilo najpomembnejše na Koroškem, Štajerskem in Kranjskem.

Kar iz celotne zelo bogate slike še najbolj izstopa, je predvsem relativno široka judovska prisotnost v 11. in 12. stoletju ter razmeroma majhno število pogromov do konca 14. stoletja, kar v določeni meri drži še celo za 15. stoletje vse do izgona, saj je v vsem tem času omenjen le en primer pravega pokola. Poleg tega na obravnavanem območju v tem času niso nikoli živeli izključno znotraj judovskih ulic, ki tudi niso bile izključno judovske. Prebivalci tega zemljepisno-kulturnega prostora, ki so vsaj deloma govorili tudi takratno slovenščino in celo nosili slovanska imena, niso bili samo lastniki hiš, v katerih so živeli, temveč so imeli tudi zemljo, vinograde, polja in travnike pa celo cela gospostva, vasi in gradove. Prav tako tisti, ki so ob različnih priložnostih nosili tudi orožje, niso bili poslovno dejavni samo v trgovini in denarnih poslih, temveč tudi v kmetijstvu, poleg tega so se preživljali še kot fizični delavci in različni obrtniki. Obravnavana podoba njihovega življenja prikazuje izjemno raznolikost gospodarskih poslov, stikov z nejudovskimi sosedi in, do izgona, čisto znosno sobivanje.

Izgon Judov 
Uspeh nekaterih Judov je povzročil zamere med plemstvom in meščani, pri čemer mnogi niso hoteli poplačati judovskih posojilodajalcev, lokalni trgovci pa so Jude imeli za konkurente. Antisemitizem katoliške cerkve je imel tudi pomembno vlogo pri vzbujanju sovraštva do Judov. Cerkev je trdila, da so Judje zakrivili deicid, da so ubili utelešenega boga ' - Jezusa Kristusa. V ozračju judofobizma, ki je imel tak “teološki” temelj, je lahko uspela tudi najbolj absurdna obsodba - da Judje pijejo kri krščanskih otrok, da namerno širijo kugo...

Leta 1404 je salzburški nadškof Eberhard III. najprej zaprl vse ptujske Jude in jih potem iz mesta izgnal, vendar so se nekateri Judje v mestu ponovno pojavili do 1446. Nato sta štajerska in koroška zbora leta 1494-1495 ponudila avstrijskemu cesarju Maksimilijanu nagrado za izgon vseh Judov. Maksimilijan je ugodil njihovi prošnji in kot razlog za izgon navedel "judovsko onesnaženje krščanskega zakramenta", "obredne poboje krščanskih otrok" in "goljufanje dolžnikov". Judje so bili izgnani iz Maribora leta 1496, nakar so mariborsko sinagogo spremenili v katoliško cerkev. Po izgonu mariborski Judje so se izsellili v Trst, na Dunaj in južno Ogrsko, kasneje pa še v Italijo, Dalmacijo, na Poljsko in Češko. Veliko teh izgnancev je prevzelo priimek Marpurger, Marburger ali Morpurgo, kar pomeni "iz Maribora."

V Ljubljani je mesto na svojo roko, ne da bi deželni glavar in cesarjev komisar kaj vedela, izgnalo ali zaprlo Jude in jim prepovedalo uporabo cest ter obisk tedenskih sejmov, na katerih si je mestno prebivalstvo kupovalo življenjske  potrebščine. Cesar je tedaj vzel Jude v zaščito. Z ukazom 1. junija 1510 je naročil deželnemu glavarju in mestnemu svetu v Ljubljani, naj jim pustijo do tedanje pravice, mesto naj jim zopet odpre ceste in tedenske sejme, zaprte Jude pa naj izpustijo. 2. januarja 1516 cesar Maksimiljan je dovolil ljubljanskim Judom da odidejo v malo dolnjeavstrijsko mesto Eggenburg in se tam naselijo. Edino območje na Slovenskem, kjer jim je Judom potem bilo dovoljeno prebivati, je bila severna beneška Istra, Trst in Goriška.

Novejša doba 
V času Napoleonovega kraljestva Ilirije Jud Abraham Heimann z Bavarske in dvoje sorodnikov so se pod zaščito francoskega guvernerja naselil v Ljubljani in odprli uradno menjalnico. Ko je Ljubljana leta 1814 pripadla Avstriji, je cesar potrdil Heimannu pravico do prebivanja, vendar se je moral z občinskimi oblastmi boriti do revolucije 1848. Po Avstrijski emancipaciji Judov leta 1867 so se ponovno v manjših številih naselili v Ljubljani. Do leta 1910 jih je bilo 116, vendar brez organizirane skupnosti. Judje so se naseljevali v Prekmurju predvsem v drugi polovici 19. stoletja. Prišli so iz Madžarske. Popisi kažejo da je 1793 v Prekmurju bilo 60 Judov, leta 1831 207, največ v Murski Soboti, in to 85. Leta 1853, se je število skoraj podvojilo: povečalo se je na 373 Judov, od tega jih je bilo v Murski Soboti 180 in v Dolnji Lendavi 120. Največ Judov je bilo popisano v Prekmurju leta 1880, ko je njihovo število doseglo 1.082.

Večina Judov v Prekmurju je živela od trgovine: trgovali so z medom, tobakom, usnjem, perjem, grobim suknom in z volno. Vse to so zbirali in odkupovali po vaseh. V habsburški monarhiji niso smeli biti člani državnih in političnih organov, ampak so bili potisnjeni v ozadje, saj so jih še vedno omejevali srednjeveški krščanski predpisi. Izključeni so bili z nekaterih gospodarskih področij: iz poljedelstva, iz nekaterih vej industrije ter iz šol in s fakultet. Nalagali so jim tudi plačilo posebnih davkov. Ponekod so morali Judje prevzeti nemška imena, spodbujali so jih k rabi nemškega jezika. Položaj Judov se je poboljšal z reformam Franca Jožefa I., posebej iz leta 1867, ki so bile korak k enakosti veroizpovedi v državi in k enakosti državljanskih pravic za pripadnike posamezne veroizpovedi.

Kljub majhnem številu judovskih priseljencev na Slovenskem, pojavil se je antisemitizem, ki je izhajal iz visokih predstavnikov Rimskokatoliške cerkve, ter populističnega sovraštva do Judov; oba podkrepljena z nekritičnim zagovarjanjem predsodkov drugih delov monarhije, predvsem na Dunaju. Najbolj znana cerkvena dostojanstvenika z odprtimi antisemitskimi pogledi sta bila škof Anton Mahnič in Janez Evangelist Krek. Prvi je pozival k vojni proti judovstvu, drugi pa je skušal vernike prepričati, da so Judje prenašalci najbolj škodljivih vplivov, v prvi vrsti »individualizma«, »liberalizma«. in "socializma". Jude je prikazal kot lene, arogantne in vulgarne, ter je trdil da kjer Judje pridejo na oblast, krščanska ljudstva so obsojena na smrt.

Medvojno obdobje 

Po priključitvi Prekmurja k Sloveniji je v obdobju med svetovnima vojnama število prekmurskih Judov je močno upadlo: iz 978 na zadnjem avstro-ogrskem popisu iz leta 1910 na samo 366 Judov leta 1941. Kot drugod v Evropi je antisemtizem naraščal tudi v Sloveniji. Novembra 1918 so izbruhnili neredi zoper Judov in Madžarov v številnih krajih Prekmurja - v Dolnji Lendavi, Beltincih, Črenšovcih, Gomilici, na Hotizi, v Turnišču in Polani. Posamezniki, ki so se vrnili s fronte, in skupine lokalnih prebivalcev so se namenili izropati Judovske in madžarske trgovine. 4. novembra 1918, v Beltincih, domačini so izropali judovska stanovanja in trgovine, mučili Jude, ter požgali sinagogo. Po pogromu je čez noč izginila nekoč močna beltinska skupnost ortodoksnih Judov, ki je sredi 19. stoletja štela skoraj 150 pripadnikov.

Posredno odgovornost za pogrom v Beltincih je znašalo tudi protijudovsko hujskanje prekmurskega duhovnika, politika, založnika in urednika, Jožefa Klekla. Klekl je v svojem vplivnem prekmurskem katoliškem časopisu, Novine, desetletja redno pisal o »Judih« kot »nesreči za našo krajino«, »Judih« kot »goljufih« in »izdajalcih Kristusa«. Drugi katoliški časopisi so tudi širili antisemtično propagando pred 2. svetovno vojno, kot npr. glavni slovenski katoliški dnevnik, Slovenec, ki je sporočil Judom da je njihova »pot iz Jugoslavije ... prosta« oz. da iz slovenskih krajev »tako blago [torej Jude op. p.] izvažamo brez kompenzacij«.

Irena Šumi piše o «predvojnem konfesionalnem in ideološkem antisemitizmu tedanje slovenske Rimskokatoliške cerkve in z njo tesno povezane največje politične stranke, Slovenske ljudske stranke«. Vodja SLS-a in bivši duhovnik, Anton Korošec, je Jude označil za državne sovražnike in leta 1940 kot del svoje politke zbliževanja  z nacistično Nemčijo uvedel dva antisemitska zakona v kraljevini Jugoslaviji, s katerima se je prepovedalo delovanje Judov v živilski industriji in omejilo število judovskih dijakov in študentov v srednjih in višjih šolah. Ukrepi so močno prizadeli tudi slovenske Jude; tako da je npr. Šarika Horvat v svojih spominih znani ustanovi Fundacija šoa (Shoah Foundation) povedala, da »se je vse razbilo« že, ko je bil »na vladi Korošec«. Judje so zaradi porasta antisemtizma in nacizma proti koncu tridesetih let pričeli množično vstopati v Evangeličansko in v Katoliško cerkev ter judovske priimke zamenjevati s "krščanskimi".

Druga svetovna vojna in holokavst 

Obdobje porasta nacizma v sosednjih državah in začetek represije okupacijskih sil je pomenilo konec večine lokalnih skupnosti, prisotnih vsepovsod po Sloveniji, zlasti v Prekmurju. Tamkajšnje madžarske okupacijske oblasti so sprejemale vse ostrejše protisemitske ukrepe, niso pa judovske skupnosti uničile. Holokavst je prekmurske Jude prizadel šele po nemški okupaciji Madžarske 12. marca 1944. Nove nemške okupacijske oblasti so 26. aprila 1944, s pomočjo madžarske policije, zbrale 376 Judov in jih internirale, oktobra in novembra sta sledili še po ena manjša skupina. Ljudi so namestili v krajevne sinagoge, od tam pa jih v živinskih vagonih odpeljali v taborišča smrti v Nemčiji in na Poljskem, večinoma v Auschwitz. Judje so bili tudi med 80.000 »rasno-manjvrednimi« Slovenci ki so jih Nacisti izgnali iz Štajerske da bi ustvarili »rasno čisti Rajh«. Nekateri od teh so se znašli na Hrvaškem, v kolesju ustaškega uničevalnega stroja, ki je izvajal genocide nad Judi, Srbi in Romi. Tako so Ustaše v največjem koncentracijskem taborišču Jasenovac leta 1942 pobili celotno družino ptujskega Juda Ignaca Sonnenscheina, med do 20.000 Judov ki so jih Ustaše iztrebile samo v Jasenovcu.

V Ljubljani se je 32 Judom uspelo skrivati do septembra 1944, ko jih je v obširni akciji aretirala domobranska policija ter jih predala nacistom, ki so jih nato deportirali v Auschwitz, kjer večina ni preživela. Slovenska judovska skupnost je bila skoraj v celoti uničena - od okoli 1.500 Judov leta 1939. vojno je preživelo le okoli 200 slovenskih Judov, Med slovenskimi pokrajinami je bilo najbolj opustošeno Prekmurje, kjer je živela več kot polovica slovenskih Judov. 85 % prekmurskih Judov je bilo umorjenih v plinskih celicah v uničevalnem taborišču Auschwitz. Nacistično morijo je uspelo preživeti le 63 prekmurskih Judov.

Odnos slovenskega domobranstva do Judov

Antisemitizem je bil eden izmed temeljev domobranske ideologije kljub minornemu deležu Judovskega prebivalstva na Slovenskem. Desno in katoliško usmerjen tisk - zlasti osrednji slovenski časnik Slovenec - je že v desetletjih pred drugo svetovno vojno, in posebej med vojno, obsežno objavljal antisemitske vsebine. Militantni antisemitizem je dosegel svoj vrhunec med vojno, pri čemer je Lambert Ehrlich utelešal stališča izjemno konservativnega političnega katolicizma in je vodil kampanjo proti "judovskemu satanizmu", za katerega je trdil da si skuša prilastiti zaklade drugih narodov. Propagandna gonja proti Judom v domobranstvu je bila tako osrednja njihovem političnem programu, da "Leon Rupnik v prav nobenem objavljenem govoru ni mogel prebiti brez napadov na Jude". Časopis Slovensko domobranstvo je objavil: "Judovstvo hoče zasužnjiti ves svet. Zasužnjiti bi ga moglo, če bi narode tudi gospodarsko uničilo. Zato je pognalo narode v vojno, da se uničujejo in s tem služijo judovskim koristim. Najzvestejši izvrševalec judovskih ukazov sta komunizem in liberalna demokracija. Obe ideji so ustvarili Judje za ne Judovske narode. Tudi slovenski narod hoče Judovstvo z moralnim razkrojem in obubožanjem spraviti na kolena." Domobranska policija je direktno sodelovala pri izvajanju holokausta na Slovenskem; leta 1944 je aretirala in okupatorskim oblastem predala še preostanek ljubljanskih Judov, ki niso bili deportirani že v obdobju italijanske okupacije.

Judje in Partizani

Nekateri slovenski Judje so se rešili z begom med partizane. Za razliko od glavnega, desnega poljskega odporniškega gibanja ki ni sprejelo Jude v svoje vrste, partizani so sprejemali Jude. Zgodovinar Ivo Goldstein piše da se je 5.000, ali tretjina vseh preživelih jugoslovanskih Judov, uspelo rešiti z odhodom v partizane in na partizanski teritorij. Deset Judov je bilo razglašenih za narodne heroje.

Pravičniki med narodi 
Za pomoč pri reševanju Judov med holokavstom je ustanova Jad Vašem (spominsko, muzejsko in dokumentacijsko središče v Jeruzalemu, namenjeno ohranjanju spomina na Jude, pobite v holokavstu, ki podeljuje tudi status pravičnika) sedem Slovencev imenovala za Pravičnike med narodi.

Jugoslavija 
Preživeli so po vojni uspeli obnoviti Zvezo judovskih skupnosti, v 56 jugoslovanskih mestih. Jugoslavija je bila edina komunistična dežela ki je dovolila delovanje in pomoč Judom od strani ameriških judovskih organizacij, ter tudi dovolila izselitev v Izrael. Povojna nacionalizacija je prizadela tudi Jude. Pri nacionalizaciji "ni bila odločilna nacionalna, verska ali rasna pripadnost, temveč le razredna pripadnost." Jude so obravnavali enako kot druge državljane, toda ker so bili nadpovprečno zastopljeni med podjetniki, trgovci in podobnimi, jih je nacionalizacija dodatno prizadela. Izraelski podatki kažejo da, se je od okoli 200 Judov, ki so vojno preživeli, po vojni 68 izselilo v Izrael. Ker Jugoslavija tedaj ni priznavala dvojnega državljanstva ali tuje lasti nad neprimičninami, so se kot ostali državljani morali ob izselitvi odreči jugoslovanskemu državljanstvu in neprodanim nepremičninam. Nekateri Judje so se po izselitvi v Izrael vrnili v Jugoslavijo in obnovili svoje državljanstvo.

Judovska skupnost na Slovenskem je v času Jugoslavije nekaj časa delovala neorganizirano. Leta 1954 je bila ustanovljena »Jevrejska občina Ljubljana«, ki pa ni zajela vseh Judov oziroma njihovih potomcev. Leta 1969 štela je 84 članov. Jewish Virtual Library navaja: »Čeprav je bil režim v Jugoslaviji avtoritaren, je bila njegova notranja struktura najbolj liberalna od vseh vzhodnoevropskih držav, judovska skupnost pa je uživala svobodo pri organiziranju skupnega življenja, verskih in kulturnih dejavnostih ter stikov z mednarodnimi judovskimi organizacijami. Tako so delegati iz Jugoslavije redno sodelovali na srečanjih Svetovnega judovskega kongresa, Svetovne konference sinagog, itd"

Republika Slovenija 
Leta 1991 je bila kot krovna verska organizacija ustanovljena »Judovska skupnost Slovenije«, JSS, in sicer s finančno podporo ameriškega Judovskega odbora, ki je najel prostore v Ljubljani. Po izumrtju skupnosti in izgubi prostorov na Tržaški cesti, se judovsko življenje ne odvija več.

Ob razveljavitvi obsodbe domobranskem generalu Leonu Rupiku, Center Simona Wiesenthal v Izraelu je v protestnem pismu izjavil da »ta sramotna odločitev pomeni pretresljivo izkrivljanje zgodovine holokavsta in grozljivo žalitev številnih Rupnikovih žrtev in njihovih družin«.

Zgodovina po krajih

Prekmurje 
 Glej članek Zgodovina Judov v Prekmurju.

Na območju Prekmurja se številčnejša skupnost omenja v 18. stoletju. Tamkajšnji Judi so po poreklu izvirali pretežno iz Madžarske.

Ena največjih in najaktivnejših skupnosti na Slovenskem je bila v Lendavi (takrat Dolnja Lendava). Popis iz leta 1921 omenja 259 pripadnikov. Upravljali so skoraj celotno mestno gospodarstvo: bili so lastniki trgovin in hotela, lastniki gospodarskih obratov, uradniki, učitelji, odvetniki, knjigovodje, steklarji. Ustni in pisni viri navajajo, da so živeli v sožitju z ostalimi prebivalci, s svojim delovanjem pa so veliko prispevali h gospodarskemu in kulturnemu razvoju Lendave. Leta 1873 so namreč ustanovili prvi denarni zavod v Prekmurju, dolnjelendavsko hranilnico. Kulturno življenje je bilo bogato organizirano; Judovska skupnost je imela bralno in žensko društvo, glasbeni ansambel in pevski zbor. Redno so organizirali kulturne dogodke, izkupiček od vstopnin pa je šel za dobrodelne namene.Poleg teh kulturnih skupnosti so imeli sinagogo, rabina, versko šolo in pokopališče.

Iz Lendave izvirata dva Juda, ki sta dosegla mednarodno prepoznavnost. Kipar György Zala, rojen 16. aprila 1858 je najvidnejši predstavnik novobaročnega sloga v 19. stoletju. Je avtor plastik, ki krasijo Trg herojev v Budimpešti. Za svoje delo je dobil madžarsko državno odlikovanje. Drugi vidni umetnik je Marton Freyer, rojen leta 1880. Bil je slikar, cenjen bolj na Madžarskem kot na Slovenskem; razstavljal je tudi v Narodnem salonu v Budimpešti.

Judi so pred holokavstom v Prekmurju tvorili viden del prebivalstva. Leta 1889 jih je bilo v pokrajini 1107, od tega 322 v Lendavi, 311 v Murski Soboti, 152 v Beltincih in 322 na podeželju.

Leta 1908 je bila v Murski Soboti zgrajena večja sinagoga; v Beltincih je stala ena zadnjih prekmurskih, porušena pa je bila leta 1937.

Primorje 

Na Primorskem se Judi sicer omenjajo že v antiki, vendar lahko o današnji skupnosti, ki se je ohranila še v Trstu, sledimo le do 12. in 13. stoletja, in sicer v srednjeveškem Ogleju in Čedadu. Prvi v Gorici so omenjeni leta 1288, v Trstu najprej leta 1236 in nato 1348, v Kopru leta 1386, Piranu leta 1390 ter Izoli leta 1421. Ob prihodu v mestu so morali podpisati pogodbo (condotta), ki jih obvezovala k različnim dolžnostim. Ob koncu 15. stoletja se je začel njihov položaj opazneje slabšati, pravice so se krčile. Ta vpliv se je širil zlasti iz Benetk, kjer so takrat že ustanovili geto.

Zadnji podatki o Judih v Kopru so iz leta 1550, v Piranu iz 1584., v Izoli pa iz 17. stoletja. Po izgonu iz Koroške, Štajerske in Kranjske se kar nekaj beguncev zateče na obalo, v Trstu in Gorici pa se začne novo obdobje v zgodovini lokalnega Judovstva, saj že leta 1509 sin mariborskega Juda iz Trsta Izak Morpurgo dobi od cesarja Maksimilijana I. (1508-1519) privilegij dvornega ali zaščitenega Juda (Hofjude). Leta 1556 dobi ta privilegij tudi družina Levi iz Trsta in 1624. še veja družin Morpurgo iz Gradišča ob Soči, Pincherle iz Gorice in Parente iz Trsta. Privilegij je pomenil poleg proste trgovine in davčnih ugodnosti tudi prosto pot čez cesarstvo, brez posebnih oznak in z dovoljenjem za nošnjo orožja. Kljub številnim privilegiranim družinam pa so tudi na tem območju ustanovili gete, in sicer v Gradišču ob Soči (1769-1797), Gorici (1698-1797) in Trstu (1697-1785).

Prav veliko število privilegiranih družin je omogočilo dobre razmere za razcvet Judovskega razsvetljenstva (haskalah), katerega neločljiv del v 18. in 19. stoletju so ravno te tri primorske skupnosti. Gorice se je celo prijel vzdevek Jeruzalem na Soči. Med številnimi primorskimi judovskimi razsvetljenci (maskilim) sta najpomembnejša matematik rabin Ziona Portoso iz Trsta ter filozof in matematik rabin Izak Reggio (1784-1855) iz Gorice, ki je pri osnovanju prvega sodobnega rabinskega semenišča v Padovi leta 1829 (Collegio Rabbinico) sodeloval z znamenitim tržaškim rabinom Samuelom Luzzatom (1800-1865), ki je bil tudi hebrejski pesnik, znan pod akronimom Šdal (Shadal). Iz Trsta je tudi ena prvih modernih hebrejskih pesnic Rachele Morpurgo (1790-1871).

O prisotnosti Judov na Goriškem priča njihovo veliko pokopališče v Rožni dolini. Na seznamu iz leta 1938 jih je nekaj manj kot dvesto, živečih v Gorici. Istega leta je fašistična Italija sprejela antisemitsko zakonodajo: spomladi 1942 so oblasti odredile, da morajo goriški Judi na prisilno delo. Na začetku decembra 1943 so jih 48 odpeljali v Auschwitz in taboriščni pekel sta preživela samo dva. Premoženje goriške skupnosti je bilo v celoti zaseženo, zasebna lastnina je bila zaplenjena ali uničena.

Štajerska 

Najštevilnejša in gospodarsko zelo vplivna skupnost se je razvila v Mariboru na začetku 13. stoletja. Njeni pripadniki so živeli v jugovzhodnem delu tedaj obzidanega mesta, neposredno ob obzidju, kjer je bil kot utrdba zgrajen Judovski stolp. Skupnost je imela stalnega rabina, Judovsko versko šolo, sinagogo in rabinat. Zaradi cerkvene uredbe, ki je NeJudom prepovedovala denarništvo, so bili zlasti trgovci in bančniki. Leta 1496 so s sodno prepovedjo vse pregnali iz Štajerske in Koroške. Zaradi močnih trgovskih vezi z Benetkami, Dubrovnikom in drugimi trgovskimi obalnimi mesti je gospodarska dejavnost po izgonu na tem območju upadla. V Mariboru je deloval tudi mednarodno priznani rabin Israel Isserlein (1390-1460).

Poleg Maribora je pomembno judovsko središče v srednjem veku predstavljali še Ptuj, Beltinci in nekatere druge mestne skupnosti, a po sodnem pregonu 1496 je judovska prisotnost v teh krajih zamrla.

Družba

Sinagoge v Sloveniji 

Od nekdanjih sinagog sta danes v Sloveniji ohranjeni dve: mariborska na Židovski ulici 4 in lendavska na Trgu Györgya Zale 1. Redki pisni in ustni viri navajajo še druge, zlasti iz srednjega veka. Ostali kraji, kjer so nekoč stale sinagoge, so Ljubljana (Židovska steza 4), Celje, Slovenska Bistrica, Piran (okoli Židovskega trga), Dravograd, Koper, Novo mesto, Gornja Radgona in Slovenj Gradec. Na štajersko-prekmurskem območju so znane sinagoge stale še v Beltincih in na Ptuju. Sinagogo v Beltincih so lokalne oblasti porušile leta 1937, ker po pogromih leta 1918 v naselju in okolici ni bilo več židovske skupnosti, ki bi skrbela zanj. Zadnjo zgrajeno so lokalne oblasti podrli v Murski Soboti leta 1954 ker tudi po nacističnih množičnih morijah Židov ni bilo več skupnosti ki bi skrbela zanj. Danes lendavska kot mariborska sinagoga služita za kulturne, ne verske namene.

Novembra 2021 so tudi v Ljubljani odprli prvo sinagogo. Ta velja za prvo stalno sinagogo v Sloveniji, s katero ne upravlja občina, ampak neposredno judovska skupnost. Sinagogo je odprlo Združenje judovskih skupnosti Gradca in Ljubljane.

Edina delujoča Sinagoga v Sloveniji je od leta 2016 v Judovskem kulturnem centru na Križevniški 3 v Ljubljani, kjer se nahaja tudi sefer tora slovenske judovske skupnosti. Obredi so občasno za šabate in za večje judovske praznike.

Kulturni spomeniki 

Poleg sinagog so najpogostejši dokaz za prisotnosti Judov na slovenskih tleh pokopališča in različni ohranjeni predmeti. Večinoma so povezani z večjimi mesti, s kraji v Prekmurju in s tistimi na Obali.

Pokopališče v Prekmurju je ohranjeno v Dolgi vasi pri Lendavi. Danes je opuščeno, še vedno pa ima 176 nagrobnikov, ki so v skladu s tradicijo obrnjeni proti Jeruzalemu. Napisi so v hebrejščini in latinici. Oskrbovano in urejeno je bilo do srede druge svetovne vojne, po vojni pa so tam pokopali samo še enega pokojnika. Sredi pokopališča stoji spomenik 387 žrtvam holokavsta, ki so ga leta 1947 postavili štirje preživeli interniranci. Manjši park z nekaj nagrobniki označuje nekdanje pokopališče na robu Murske Sobote.

Pokopališče v Rožni Dolini pri Novi Gorici je največje ohranjeno judovsko pokopališče na Slovenskem. Ima več kot 900 nagrobnikov, na najstarejšem je letnica 1406. Starejši imajo napise v hebrejščini, novejši dvojezične ali pa samo nemške in italijanske. Pokopališče je bilo v uporabi vse do leta 1947, sinagoga pa je ostala na italijanski strani meje.

V sklopu ljubljanskih Žal se nahaja manjše pokopališče, leta 1964 preseljeno s prostora ob Tomačevski cesti. Sredi pokopališča stoji skromen spomenik Židom, padlim in umorjenim med drugo svetovno vojno, ki ga je 1964. postavila takratna Jevrejska občina Ljubljana.

V Lendavi je bila od leta 1845 na Župančičevi ulici 1 šola. Kot zadnja židovska šola v Sloveniji je bila razglašena za kulturni spomenik. Kljub temu, in kljub nasprotovanju mednarodne javnosti, jo je dal leta 1999 porušiti takratni lendavski župan Jožef Kocon.

Pomembni Judje na Slovenskem 

 
 Luc Menaše (1925-2002), profesor umetnostne zgodovine, kritik, publicist
 Lev Menaše, umetnostni zgodovinar, kritik, publicist
Dr. Salamon Schwarz alias Aleksandar Švarc (Osijek 1919-1987, Ljubljana), dolgoletni predsednik Judovske skupnosti Slovenija
Dr. Rosa Fertig-Schwarz (Sarajevo 1914-2001 Ljubljana), dolgoletna predsednica Judovske skupnosti Slovenija
Mladen Aleksander Schwarz (1952-2001), filozof, novinar, demokratični politični aktivist, glavni tajnik in sopredsednik Judovske skupnosti Slovenija
 Mišo Alkalaj, kolumnist, pisatelj, matematik
 Polona Vetrih, igralka
 Ivan Borštner, akter JBTZ
 Katja Boh, političarka, diplomatka, ustanovna članica SDS
 Israel Isserlein (1390-1460), pomemben mariborski rabin
 Paul Parin, psihoanalitik, etnolog
 Igor Vojtic, veterinar

Viri 
Klemen Jelinčič Boeta. Judje na Slovenskem. Mohorjeva družba, Celovec, 2009.
Pomurski muzej: Iz bibliografije o Judih v Sloveniji (Franc Kuzmič) 
Pouk zgodovine o holokavstu, Zgodovina v šoli, 2010, št. 1-2. Zavod Republike Slovenije za šolstvo, Ljubljana
Toš, Marjan. "Zgodovinski spomin na prekmurske Jude". Založba ZRC, ZRC SAZU. 2012

Sklici

Glej tudi 

 Jud ali Žid

Zunanje povezave 
   Judovska skupnost Slovenije

Judovstvo v Sloveniji
Slovenski Judi so organizirani v Judovsko skupnost Slovenije , JSS , s sedežem v Ljubljani ( letaso dobili tudi dvoranico , poimenovano sinagoga . ) Uradni podatki o številu njenih članov niso javno dostopni . Toda med letomain ko je bilo v Sloveniji zadnje splošno ljudsko štetje , se je za judovsko narodno pripadnost opredelilo največ prebivalcev leta in sicer najmanj pa leta ko jih je bilo Za Jude po veroizpovedi se je letaizrekloprebivalcev , letapa Po ljudskem štetju letase je v Dravski banovini ( ta ni obsegala Primorske ) za Jude po veroizpovedi izrekloprebivalcev , od tegav Murski Soboti inv Lendavi terv Mariboru z okolico ,v Ljubljani z okolico inv Celju z okolico . Vojno jih je preživelo okoli Zgodovina Pozna antika Judovsko prisotnost na območju kasnejšega slovenskega ozemlja kaže oljenka z menoro iz do stoletja , najdena v Škocjanu pri Divači , nekaj nagrobnikov s Koroške in nekaj drugih najdb s Štajerske . Srednji vek Od letadolahko na Slovenskem govorimo o nastajanju tako imenovanih judovskih vasi ( Judendorf ) , se pravi različnih krajev , ki so spomin na njihovo prisotnost ohranili v imenu . Lahko je šlo za začasne ali stalne trgovske postojanke , ki so jih ustanovili , kjer stalnih trgovskih središč še ni bilo in jim tako dali ime , dalje kraji , ki označujejo judovsko pokopališče , saj so se Judje že naselili v obstoječem kraju ( Judendorf pri Beljaku , Judendorf pri Brežah ) , kraji , ki so se kasneje razvili v prava mesta ( Judenburg na Štajerskem , Velikovec , ki je prvič omenjen kot Judovski trg ) , in različne druge lokacije , ki so spomin nanje ohranile v imenu . Takih imen je na območju jugovzhodnih Alp več deset . Po letune nastajajo več , ker so se do takrat vsi Judje naselili v večjih mestih in trgih . Po zamrtju judovske antične prisotnosti na tem prostoru se spet pojavijo v in stoletju , v neposredni zvezi s splošno trgovsko mrežo vzhodnoalpsko - panonskega prostora in vzhodne meje frankovske države , ko do letapoleg judovske naselitve v Beljaku , Brežah in morda na Ptuju nastanejo številni judovski kraji na Koroškem in Štajerskem , od katerih se dva , Velikovec in Judenburg , razvijeta tudi v trški naselbini , ki sta imeli številčno močno skupnost vse do izgona . Do letalahko govorimo o njeni prisotnosti v Trstu , Beljaku , Brežah , Št. Vidu , Celovcu , Velikovcu , Mariboru , Ptuju in Ljubljani . V teku stoletja , ki velja za višek , se razširijo še v druge kraje , kjer pa so Judje več kot nekaj desetletij ostali le v Radgoni , Slovenski Bistrici , Celju , Piranu , Izoli in Kopru . Proti koncu stoletja začnejo manjše skupnosti zamirati zaradi združevanja z večjimi in izseljevanja , temu pa se od začetka stoletja pridružijo še pogromi ter delni , začasni in dokončni izgoni v Brežah , Ptuju , Celju , Gradcu in Judenburgu , čeprav je bilo še za časa stoletja judovsko življenje v nekaterih mestih v polnem razcvetu . V sklopu bogate in raznolike preteklosti v obdobju okoli petsto let vidimo , da so Judi prebivali po vseh večjih in pomembnejših urbanih središčih tega prostora , da so bistveno prispevali najprej k razvoju bančništva in denarnega gospodarstva , zatem še k splošnemu gospodarskemu napredku , in da so te skupnosti razvile polno organizirano življenje s pravno in politično samoupravo , enako kot v drugih delih diaspore srednjeveške krščanske Evrope . Izmed teh skupnosti je še najbolj zablestela tista v Mariboru s svojimi običaji , od koder nam je poleg Israela Isserleina znanih še enajst drugih rabinov in katerega sodišče je bilo najpomembnejše na Koroškem , Štajerskem in Kranjskem . Kar iz celotne zelo bogate slike še najbolj izstopa , je predvsem relativno široka judovska prisotnost v in stoletju ter razmeroma majhno število pogromov do konca stoletja , kar v določeni meri drži še celo za stoletje vse do izgona , saj je v vsem tem času omenjen le en primer pravega pokola . Poleg tega na obravnavanem območju v tem času niso nikoli živeli izključno znotraj judovskih ulic , ki tudi niso bile izključno judovske . Prebivalci tega zemljepisno - kulturnega prostora , ki so vsaj deloma govorili tudi takratno slovenščino in celo nosili slovanska imena , niso bili samo lastniki hiš , v katerih so živeli , temveč so imeli tudi zemljo , vinograde , polja in travnike pa celo cela gospostva , vasi in gradove . Prav tako tisti , ki so ob različnih priložnostih nosili tudi orožje , niso bili poslovno dejavni samo v trgovini in denarnih poslih , temveč tudi v kmetijstvu , poleg tega so se preživljali še kot fizični delavci in različni obrtniki . Obravnavana podoba njihovega življenja prikazuje izjemno raznolikost gospodarskih poslov , stikov z nejudovskimi sosedi in , do izgona , čisto znosno sobivanje . Izgon Judov Uspeh nekaterih Judov je povzročil zamere med plemstvom in meščani , pri čemer mnogi niso hoteli poplačati judovskih posojilodajalcev , lokalni trgovci pa so Jude imeli za konkurente . Antisemitizem katoliške cerkve je imel tudi pomembno vlogo pri vzbujanju sovraštva do Judov . Cerkev je trdila , da so Judje zakrivili deicid , da so ubili utelešenega boga ' - Jezusa Kristusa . V ozračju judofobizma , ki je imel tak “ teološki ” temelj , je lahko uspela tudi najbolj absurdna obsodba - da Judje pijejo kri krščanskih otrok , da namerno širijo kugo . . . Letaje salzburški nadškof Eberhard III. najprej zaprl vse ptujske Jude in jih potem iz mesta izgnal , vendar so se nekateri Judje v mestu ponovno pojavili do Nato sta štajerska in koroška zbora letaponudila avstrijskemu cesarju Maksimilijanu nagrado za izgon vseh Judov . Maksimilijan je ugodil njihovi prošnji in kot razlog za izgon navedel " judovsko onesnaženje krščanskega zakramenta " , " obredne poboje krščanskih otrok " in " goljufanje dolžnikov " . Judje so bili izgnani iz Maribora leta nakar so mariborsko sinagogo spremenili v katoliško cerkev . Po izgonu mariborski Judje so se izsellili v Trst , na Dunaj in južno Ogrsko , kasneje pa še v Italijo , Dalmacijo , na Poljsko in Češko . Veliko teh izgnancev je prevzelo priimek Marpurger , Marburger ali Morpurgo , kar pomeni " iz Maribora . " V Ljubljani je mesto na svojo roko , ne da bi deželni glavar in cesarjev komisar kaj vedela , izgnalo ali zaprlo Jude in jim prepovedalo uporabo cest ter obisk tedenskih sejmov , na katerih si je mestno prebivalstvo kupovalo življenjske potrebščine . Cesar je tedaj vzel Jude v zaščito . Z ukazom junijaje naročil deželnemu glavarju in mestnemu svetu v Ljubljani , naj jim pustijo do tedanje pravice , mesto naj jim zopet odpre ceste in tedenske sejme , zaprte Jude pa naj izpustijo . januarjacesar Maksimiljan je dovolil ljubljanskim Judom da odidejo v malo dolnjeavstrijsko mesto Eggenburg in se tam naselijo . Edino območje na Slovenskem , kjer jim je Judom potem bilo dovoljeno prebivati , je bila severna beneška Istra , Trst in Goriška . Novejša doba V času Napoleonovega kraljestva Ilirije Jud Abraham Heimann z Bavarske in dvoje sorodnikov so se pod zaščito francoskega guvernerja naselil v Ljubljani in odprli uradno menjalnico . Ko je Ljubljana letapripadla Avstriji , je cesar potrdil Heimannu pravico do prebivanja , vendar se je moral z občinskimi oblastmi boriti do revolucije Po Avstrijski emancipaciji Judov letaso se ponovno v manjših številih naselili v Ljubljani . Do letajih je bilo vendar brez organizirane skupnosti . Judje so se naseljevali v Prekmurju predvsem v drugi polovici stoletja . Prišli so iz Madžarske . Popisi kažejo da jev Prekmurju biloJudov , leta207 , največ v Murski Soboti , in to Leta se je število skoraj podvojilo : povečalo se je naJudov , od tega jih je bilo v Murski Sobotiin v Dolnji Lendavi Največ Judov je bilo popisano v Prekmurju leta ko je njihovo število doseglo082. Večina Judov v Prekmurju je živela od trgovine : trgovali so z medom , tobakom , usnjem , perjem , grobim suknom in z volno . Vse to so zbirali in odkupovali po vaseh . V habsburški monarhiji niso smeli biti člani državnih in političnih organov , ampak so bili potisnjeni v ozadje , saj so jih še vedno omejevali srednjeveški krščanski predpisi . Izključeni so bili z nekaterih gospodarskih področij : iz poljedelstva , iz nekaterih vej industrije ter iz šol in s fakultet . Nalagali so jim tudi plačilo posebnih davkov . Ponekod so morali Judje prevzeti nemška imena , spodbujali so jih k rabi nemškega jezika . Položaj Judov se je poboljšal z reformam Franca Jožefa I . , posebej iz leta ki so bile korak k enakosti veroizpovedi v državi in k enakosti državljanskih pravic za pripadnike posamezne veroizpovedi . Kljub majhnem številu judovskih priseljencev na Slovenskem , pojavil se je antisemitizem , ki je izhajal iz visokih predstavnikov Rimskokatoliške cerkve , ter populističnega sovraštva do Judov ; oba podkrepljena z nekritičnim zagovarjanjem predsodkov drugih delov monarhije , predvsem na Dunaju . Najbolj znana cerkvena dostojanstvenika z odprtimi antisemitskimi pogledi sta bila škof Anton Mahnič in Janez Evangelist Krek . Prvi je pozival k vojni proti judovstvu , drugi pa je skušal vernike prepričati , da so Judje prenašalci najbolj škodljivih vplivov , v prvi vrsti » individualizma « , » liberalizma « . in " socializma " . Jude je prikazal kot lene , arogantne in vulgarne , ter je trdil da kjer Judje pridejo na oblast , krščanska ljudstva so obsojena na smrt . Medvojno obdobje Po priključitvi Prekmurja k Sloveniji je v obdobju med svetovnima vojnama število prekmurskih Judov je močno upadlo : izna zadnjem avstro - ogrskem popisu iz letana samoJudov leta Kot drugod v Evropi je antisemtizem naraščal tudi v Sloveniji . Novembraso izbruhnili neredi zoper Judov in Madžarov v številnih krajih Prekmurja - v Dolnji Lendavi , Beltincih , Črenšovcih , Gomilici , na Hotizi , v Turnišču in Polani . Posamezniki , ki so se vrnili s fronte , in skupine lokalnih prebivalcev so se namenili izropati Judovske in madžarske trgovine . novembra v Beltincih , domačini so izropali judovska stanovanja in trgovine , mučili Jude , ter požgali sinagogo . Po pogromu je čez noč izginila nekoč močna beltinska skupnost ortodoksnih Judov , ki je sredi stoletja štela skorajpripadnikov . Posredno odgovornost za pogrom v Beltincih je znašalo tudi protijudovsko hujskanje prekmurskega duhovnika , politika , založnika in urednika , Jožefa Klekla . Klekl je v svojem vplivnem prekmurskem katoliškem časopisu , Novine , desetletja redno pisal o » Judih « kot » nesreči za našo krajino « , » Judih « kot » goljufih « in » izdajalcih Kristusa « . Drugi katoliški časopisi so tudi širili antisemtično propagando pred svetovno vojno , kot npr. glavni slovenski katoliški dnevnik , Slovenec , ki je sporočil Judom da je njihova » pot iz Jugoslavije \ . . . prosta « oz . da iz slovenskih krajev » tako blago [ torej Jude op. p . ] izvažamo brez kompenzacij « . Irena Šumi piše o «predvojnem konfesionalnem in ideološkem antisemitizmu tedanje slovenske Rimskokatoliške cerkve in z njo tesno povezane največje politične stranke , Slovenske ljudske stranke « . Vodja SLS - a in bivši duhovnik , Anton Korošec , je Jude označil za državne sovražnike in letakot del svoje politke zbliževanja z nacistično Nemčijo uvedel dva antisemitska zakona v kraljevini Jugoslaviji , s katerima se je prepovedalo delovanje Judov v živilski industriji in omejilo število judovskih dijakov in študentov v srednjih in višjih šolah . Ukrepi so močno prizadeli tudi slovenske Jude ; tako da je npr. Šarika Horvat v svojih spominih znani ustanovi Fundacija šoa ( Shoah Foundation ) povedala , da » se je vse razbilo « že , ko je bil » na vladi Korošec « . Judje so zaradi porasta antisemtizma in nacizma proti koncu tridesetih let pričeli množično vstopati v Evangeličansko in v Katoliško cerkev ter judovske priimke zamenjevati s " krščanskimi " . Druga svetovna vojna in holokavst Obdobje porasta nacizma v sosednjih državah in začetek represije okupacijskih sil je pomenilo konec večine lokalnih skupnosti , prisotnih vsepovsod po Sloveniji , zlasti v Prekmurju . Tamkajšnje madžarske okupacijske oblasti so sprejemale vse ostrejše protisemitske ukrepe , niso pa judovske skupnosti uničile . Holokavst je prekmurske Jude prizadel šele po nemški okupaciji Madžarske marca Nove nemške okupacijske oblasti so aprila s pomočjo madžarske policije , zbraleJudov in jih internirale , oktobra in novembra sta sledili še po ena manjša skupina . Ljudi so namestili v krajevne sinagoge , od tam pa jih v živinskih vagonih odpeljali v taborišča smrti v Nemčiji in na Poljskem , večinoma v Auschwitz . Judje so bili tudi med000 » rasno - manjvrednimi « Slovenci ki so jih Nacisti izgnali iz Štajerske da bi ustvarili » rasno čisti Rajh « . Nekateri od teh so se znašli na Hrvaškem , v kolesju ustaškega uničevalnega stroja , ki je izvajal genocide nad Judi , Srbi in Romi . Tako so Ustaše v največjem koncentracijskem taborišču Jasenovac letapobili celotno družino ptujskega Juda Ignaca Sonnenscheina , med do000 Judov ki so jih Ustaše iztrebile samo v Jasenovcu . V Ljubljani se jeJudom uspelo skrivati do septembra ko jih je v obširni akciji aretirala domobranska policija ter jih predala nacistom , ki so jih nato deportirali v Auschwitz , kjer večina ni preživela . Slovenska judovska skupnost je bila skoraj v celoti uničena - od okoli500 Judov leta vojno je preživelo le okolislovenskih Judov , Med slovenskimi pokrajinami je bilo najbolj opustošeno Prekmurje , kjer je živela več kot polovica slovenskih Judov . % prekmurskih Judov je bilo umorjenih v plinskih celicah v uničevalnem taborišču Auschwitz . Nacistično morijo je uspelo preživeti leprekmurskih Judov . Odnos slovenskega domobranstva do Judov Antisemitizem je bil eden izmed temeljev domobranske ideologije kljub minornemu deležu Judovskega prebivalstva na Slovenskem . Desno in katoliško usmerjen tisk - zlasti osrednji slovenski časnik Slovenec - je že v desetletjih pred drugo svetovno vojno , in posebej med vojno , obsežno objavljal antisemitske vsebine . Militantni antisemitizem je dosegel svoj vrhunec med vojno , pri čemer je Lambert Ehrlich utelešal stališča izjemno konservativnega političnega katolicizma in je vodil kampanjo proti " judovskemu satanizmu " , za katerega je trdil da si skuša prilastiti zaklade drugih narodov . Propagandna gonja proti Judom v domobranstvu je bila tako osrednja njihovem političnem programu , da " Leon Rupnik v prav nobenem objavljenem govoru ni mogel prebiti brez napadov na Jude " . Časopis Slovensko domobranstvo je objavil : " Judovstvo hoče zasužnjiti ves svet . Zasužnjiti bi ga moglo , če bi narode tudi gospodarsko uničilo . Zato je pognalo narode v vojno , da se uničujejo in s tem služijo judovskim koristim . Najzvestejši izvrševalec judovskih ukazov sta komunizem in liberalna demokracija . Obe ideji so ustvarili Judje za ne Judovske narode . Tudi slovenski narod hoče Judovstvo z moralnim razkrojem in obubožanjem spraviti na kolena . " Domobranska policija je direktno sodelovala pri izvajanju holokausta na Slovenskem ; letaje aretirala in okupatorskim oblastem predala še preostanek ljubljanskih Judov , ki niso bili deportirani že v obdobju italijanske okupacije . Judje in Partizani Nekateri slovenski Judje so se rešili z begom med partizane . Za razliko od glavnega , desnega poljskega odporniškega gibanja ki ni sprejelo Jude v svoje vrste , partizani so sprejemali Jude . Zgodovinar Ivo Goldstein piše da se je000 , ali tretjina vseh preživelih jugoslovanskih Judov , uspelo rešiti z odhodom v partizane in na partizanski teritorij . Deset Judov je bilo razglašenih za narodne heroje . Pravičniki med narodi Za pomoč pri reševanju Judov med holokavstom je ustanova Jad Vašem ( spominsko , muzejsko in dokumentacijsko središče v Jeruzalemu , namenjeno ohranjanju spomina na Jude , pobite v holokavstu , ki podeljuje tudi status pravičnika ) sedem Slovencev imenovala za Pravičnike med narodi . Jugoslavija Preživeli so po vojni uspeli obnoviti Zvezo judovskih skupnosti , vjugoslovanskih mestih . Jugoslavija je bila edina komunistična dežela ki je dovolila delovanje in pomoč Judom od strani ameriških judovskih organizacij , ter tudi dovolila izselitev v Izrael . Povojna nacionalizacija je prizadela tudi Jude . Pri nacionalizaciji " ni bila odločilna nacionalna , verska ali rasna pripadnost , temveč le razredna pripadnost . " Jude so obravnavali enako kot druge državljane , toda ker so bili nadpovprečno zastopljeni med podjetniki , trgovci in podobnimi , jih je nacionalizacija dodatno prizadela . Izraelski podatki kažejo da , se je od okoliJudov , ki so vojno preživeli , po vojniizselilo v Izrael . Ker Jugoslavija tedaj ni priznavala dvojnega državljanstva ali tuje lasti nad neprimičninami , so se kot ostali državljani morali ob izselitvi odreči jugoslovanskemu državljanstvu in neprodanim nepremičninam . Nekateri Judje so se po izselitvi v Izrael vrnili v Jugoslavijo in obnovili svoje državljanstvo . Judovska skupnost na Slovenskem je v času Jugoslavije nekaj časa delovala neorganizirano . Letaje bila ustanovljena » Jevrejska občina Ljubljana « , ki pa ni zajela vseh Judov oziroma njihovih potomcev . Letaštela ječlanov . Jewish Virtual Library navaja : » Čeprav je bil režim v Jugoslaviji avtoritaren , je bila njegova notranja struktura najbolj liberalna od vseh vzhodnoevropskih držav , judovska skupnost pa je uživala svobodo pri organiziranju skupnega življenja , verskih in kulturnih dejavnostih ter stikov z mednarodnimi judovskimi organizacijami . Tako so delegati iz Jugoslavije redno sodelovali na srečanjih Svetovnega judovskega kongresa , Svetovne konference sinagog , itd " Republika Slovenija Letaje bila kot krovna verska organizacija ustanovljena » Judovska skupnost Slovenije « , JSS , in sicer s finančno podporo ameriškega Judovskega odbora , ki je najel prostore v Ljubljani . Po izumrtju skupnosti in izgubi prostorov na Tržaški cesti , se judovsko življenje ne odvija več . Ob razveljavitvi obsodbe domobranskem generalu Leonu Rupiku , Center Simona Wiesenthal v Izraelu je v protestnem pismu izjavil da » ta sramotna odločitev pomeni pretresljivo izkrivljanje zgodovine holokavsta in grozljivo žalitev številnih Rupnikovih žrtev in njihovih družin « . Zgodovina po krajih Prekmurje Glej članek Zgodovina Judov v Prekmurju . Na območju Prekmurja se številčnejša skupnost omenja v stoletju . Tamkajšnji Judi so po poreklu izvirali pretežno iz Madžarske . Ena največjih in najaktivnejših skupnosti na Slovenskem je bila v Lendavi ( takrat Dolnja Lendava ) . Popis iz letaomenjapripadnikov . Upravljali so skoraj celotno mestno gospodarstvo : bili so lastniki trgovin in hotela , lastniki gospodarskih obratov , uradniki , učitelji , odvetniki , knjigovodje , steklarji . Ustni in pisni viri navajajo , da so živeli v sožitju z ostalimi prebivalci , s svojim delovanjem pa so veliko prispevali h gospodarskemu in kulturnemu razvoju Lendave . Letaso namreč ustanovili prvi denarni zavod v Prekmurju , dolnjelendavsko hranilnico . Kulturno življenje je bilo bogato organizirano ; Judovska skupnost je imela bralno in žensko društvo , glasbeni ansambel in pevski zbor. Redno so organizirali kulturne dogodke , izkupiček od vstopnin pa je šel za dobrodelne namene.Poleg teh kulturnih skupnosti so imeli sinagogo , rabina , versko šolo in pokopališče . Iz Lendave izvirata dva Juda , ki sta dosegla mednarodno prepoznavnost . Kipar György Zala , rojen aprilaje najvidnejši predstavnik novobaročnega sloga v stoletju . Je avtor plastik , ki krasijo Trg herojev v Budimpešti . Za svoje delo je dobil madžarsko državno odlikovanje . Drugi vidni umetnik je Marton Freyer , rojen leta Bil je slikar , cenjen bolj na Madžarskem kot na Slovenskem ; razstavljal je tudi v Narodnem salonu v Budimpešti . Judi so pred holokavstom v Prekmurju tvorili viden del prebivalstva . Letajih je bilo v pokrajini od tegav Lendavi ,v Murski Soboti ,v Beltincih inna podeželju . Letaje bila v Murski Soboti zgrajena večja sinagoga ; v Beltincih je stala ena zadnjih prekmurskih , porušena pa je bila leta Primorje Na Primorskem se Judi sicer omenjajo že v antiki , vendar lahko o današnji skupnosti , ki se je ohranila še v Trstu , sledimo le do in stoletja , in sicer v srednjeveškem Ogleju in Čedadu . Prvi v Gorici so omenjeni leta v Trstu najprej letain nato v Kopru leta Piranu letater Izoli leta Ob prihodu v mestu so morali podpisati pogodbo ( condotta ) , ki jih obvezovala k različnim dolžnostim . Ob koncu stoletja se je začel njihov položaj opazneje slabšati , pravice so se krčile . Ta vpliv se je širil zlasti iz Benetk , kjer so takrat že ustanovili geto . Zadnji podatki o Judih v Kopru so iz leta v Piranu iz , v Izoli pa iz stoletja . Po izgonu iz Koroške , Štajerske in Kranjske se kar nekaj beguncev zateče na obalo , v Trstu in Gorici pa se začne novo obdobje v zgodovini lokalnega Judovstva , saj že letasin mariborskega Juda iz Trsta Izak Morpurgo dobi od cesarja Maksimilijana I.privilegij dvornega ali zaščitenega Juda ( Hofjude ) . Letadobi ta privilegij tudi družina Levi iz Trsta in še veja družin Morpurgo iz Gradišča ob Soči , Pincherle iz Gorice in Parente iz Trsta . Privilegij je pomenil poleg proste trgovine in davčnih ugodnosti tudi prosto pot čez cesarstvo , brez posebnih oznak in z dovoljenjem za nošnjo orožja . Kljub številnim privilegiranim družinam pa so tudi na tem območju ustanovili gete , in sicer v Gradišču ob Soči Goriciin Trstu Prav veliko število privilegiranih družin je omogočilo dobre razmere za razcvet Judovskega razsvetljenstva ( haskalah ) , katerega neločljiv del v in stoletju so ravno te tri primorske skupnosti . Gorice se je celo prijel vzdevek Jeruzalem na Soči . Med številnimi primorskimi judovskimi razsvetljenci ( maskilim ) sta najpomembnejša matematik rabin Ziona Portoso iz Trsta ter filozof in matematik rabin Izak Reggioiz Gorice , ki je pri osnovanju prvega sodobnega rabinskega semenišča v Padovi leta ( Collegio Rabbinico ) sodeloval z znamenitim tržaškim rabinom Samuelom Luzzatom ki je bil tudi hebrejski pesnik , znan pod akronimom Šdal ( Shadal ) . Iz Trsta je tudi ena prvih modernih hebrejskih pesnic Rachele Morpurgo O prisotnosti Judov na Goriškem priča njihovo veliko pokopališče v Rožni dolini . Na seznamu iz letajih je nekaj manj kot dvesto , živečih v Gorici . Istega leta je fašistična Italija sprejela antisemitsko zakonodajo : spomladiso oblasti odredile , da morajo goriški Judi na prisilno delo . Na začetku decembraso jihodpeljali v Auschwitz in taboriščni pekel sta preživela samo dva . Premoženje goriške skupnosti je bilo v celoti zaseženo , zasebna lastnina je bila zaplenjena ali uničena . Štajerska Najštevilnejša in gospodarsko zelo vplivna skupnost se je razvila v Mariboru na začetku stoletja . Njeni pripadniki so živeli v jugovzhodnem delu tedaj obzidanega mesta , neposredno ob obzidju , kjer je bil kot utrdba zgrajen Judovski stolp. Skupnost je imela stalnega rabina , Judovsko versko šolo , sinagogo in rabinat . Zaradi cerkvene uredbe , ki je NeJudom prepovedovala denarništvo , so bili zlasti trgovci in bančniki . Letaso s sodno prepovedjo vse pregnali iz Štajerske in Koroške . Zaradi močnih trgovskih vezi z Benetkami , Dubrovnikom in drugimi trgovskimi obalnimi mesti je gospodarska dejavnost po izgonu na tem območju upadla . V Mariboru je deloval tudi mednarodno priznani rabin Israel Isserlein Poleg Maribora je pomembno judovsko središče v srednjem veku predstavljali še Ptuj , Beltinci in nekatere druge mestne skupnosti , a po sodnem pregonuje judovska prisotnost v teh krajih zamrla . Družba Sinagoge v Sloveniji Od nekdanjih sinagog sta danes v Sloveniji ohranjeni dve : mariborska na Židovski uliciin lendavska na Trgu Györgya Zale Redki pisni in ustni viri navajajo še druge , zlasti iz srednjega veka . Ostali kraji , kjer so nekoč stale sinagoge , so Ljubljana ( Židovska steza Celje , Slovenska Bistrica , Piran ( okoli Židovskega trga ) , Dravograd , Koper , Novo mesto , Gornja Radgona in Slovenj Gradec . Na štajersko - prekmurskem območju so znane sinagoge stale še v Beltincih in na Ptuju . Sinagogo v Beltincih so lokalne oblasti porušile leta ker po pogromih letav naselju in okolici ni bilo več židovske skupnosti , ki bi skrbela zanj . Zadnjo zgrajeno so lokalne oblasti podrli v Murski Soboti letaker tudi po nacističnih množičnih morijah Židov ni bilo več skupnosti ki bi skrbela zanj . Danes lendavska kot mariborska sinagoga služita za kulturne , ne verske namene . Novembraso tudi v Ljubljani odprli prvo sinagogo . Ta velja za prvo stalno sinagogo v Sloveniji , s katero ne upravlja občina , ampak neposredno judovska skupnost . Sinagogo je odprlo Združenje judovskih skupnosti Gradca in Ljubljane . Edina delujoča Sinagoga v Sloveniji je od letav Judovskem kulturnem centru na Križevniškiv Ljubljani , kjer se nahaja tudi sefer tora slovenske judovske skupnosti . Obredi so občasno za šabate in za večje judovske praznike . Kulturni spomeniki Poleg sinagog so najpogostejši dokaz za prisotnosti Judov na slovenskih tleh pokopališča in različni ohranjeni predmeti . Večinoma so povezani z večjimi mesti , s kraji v Prekmurju in s tistimi na Obali . Pokopališče v Prekmurju je ohranjeno v Dolgi vasi pri Lendavi . Danes je opuščeno , še vedno pa imanagrobnikov , ki so v skladu s tradicijo obrnjeni proti Jeruzalemu . Napisi so v hebrejščini in latinici . Oskrbovano in urejeno je bilo do srede druge svetovne vojne , po vojni pa so tam pokopali samo še enega pokojnika . Sredi pokopališča stoji spomenikžrtvam holokavsta , ki so ga letapostavili štirje preživeli interniranci . Manjši park z nekaj nagrobniki označuje nekdanje pokopališče na robu Murske Sobote . Pokopališče v Rožni Dolini pri Novi Gorici je največje ohranjeno judovsko pokopališče na Slovenskem . Ima več kotnagrobnikov , na najstarejšem je letnica Starejši imajo napise v hebrejščini , novejši dvojezične ali pa samo nemške in italijanske . Pokopališče je bilo v uporabi vse do leta sinagoga pa je ostala na italijanski strani meje . V sklopu ljubljanskih Žal se nahaja manjše pokopališče , letapreseljeno s prostora ob Tomačevski cesti . Sredi pokopališča stoji skromen spomenik Židom , padlim in umorjenim med drugo svetovno vojno , ki ga je postavila takratna Jevrejska občina Ljubljana . V Lendavi je bila od letana Župančičevi ulicišola . Kot zadnja židovska šola v Sloveniji je bila razglašena za kulturni spomenik . Kljub temu , in kljub nasprotovanju mednarodne javnosti , jo je dal letaporušiti takratni lendavski župan Jožef Kocon . Pomembni Judje na Slovenskem Luc Menaše profesor umetnostne zgodovine , kritik , publicist Lev Menaše , umetnostni zgodovinar , kritik , publicist Dr. Salamon Schwarz alias Aleksandar Švarc ( Osijek Ljubljana ) , dolgoletni predsednik Judovske skupnosti Slovenija Dr. Rosa Fertig - Schwarz ( SarajevoLjubljana ) , dolgoletna predsednica Judovske skupnosti Slovenija Mladen Aleksander Schwarz filozof , novinar , demokratični politični aktivist , glavni tajnik in sopredsednik Judovske skupnosti Slovenija Mišo Alkalaj , kolumnist , pisatelj , matematik Polona Vetrih , igralka Ivan Borštner , akter JBTZ Katja Boh , političarka , diplomatka , ustanovna članica SDS Israel Isserlein pomemben mariborski rabin Paul Parin , psihoanalitik , etnolog Igor Vojtic , veterinar Viri Klemen Jelinčič Boeta . Judje na Slovenskem . Mohorjeva družba , Celovec , Pomurski muzej : Iz bibliografije o Judih v Sloveniji ( Franc Kuzmič ) Pouk zgodovine o holokavstu , Zgodovina v šoli , št. Zavod Republike Slovenije za šolstvo , Ljubljana Toš , Marjan . " Zgodovinski spomin na prekmurske Jude " . Založba ZRC , ZRC SAZU . Sklici Glej tudi Jud ali Žid Zunanje povezave Judovska skupnost Slovenije Judovstvo v Sloveniji