Mikroklima
Mikroklima je podnebje zelo majhnih območij na Zemlji in je običajno najbolj izrazito oblikovana na homogenem aktivnem površju. Aktivno površje je ta del površja pokrajine, na katerem prihaja k odboju sončnega sevanja - hkrati poteka spreminjanje kratkovalovnega sevanja Sonca v dolgovalovno toplotno sevanje. Primer aktivnega površja so npr. gola tla, vodna površina, gozd, mikrooblike georeliefa itd. Aktivno površje je glavni klimatotvorni faktor mikroklime.  

Ni nujno, da se mikroklima ustvari v pokrajini, njen obstoj pa je odvisen od značaja makrovremena. Primeren tip makrovremena za razvoj mikroklime je radiacijski tip vremena (avtohtono vreme), ko je oblačnost manjša od 1/5, hitrost vetra nižja od 2 m.s−1 in se pojavlja velika dnevna amplituda temperature zraka. Obratno pa advekcijsko vreme (alohtono) zakriva vplive aktivnega površja.

Podtipi mikroklime 
 Endoklima je termin, ki se uporablja za klimo zaprtih prostorov - rudniški prostor, tovarniški prostor, stanovanje, razred, hlev, ...
 Kriptoklima je termin, ki se uporablja za klimo podzemnih jam.

Včasih se izraza izenačujeta.

Prostorska razsežnost 

Nekateri postavljajo zgornjo mejo mikroklime v višini 2 m nad aktivnim površjem.

Izmenjava in prenos toplotne energije 
Z vidika karakterja procesa izmenjave in prenosa toplotne energije se lahko plasti atmosfere, ki se neposredno stika z aktivnim površjem, razdeli v tri plasti.
Tesno ob aktivnem površju prenos energije poteka molekularno, sledi plast konvekcijskega prenosa toplotne energije, najvišje pa leži turbulentna plast, ki je obenem tudi prehod k višjim plastem atmosfere same.

Viri 

Podnebje
Ekologija
Mikroklima je podnebje zelo majhnih območij na Zemlji in je običajno najbolj izrazito oblikovana na homogenem aktivnem površju . Aktivno površje je ta del površja pokrajine , na katerem prihaja k odboju sončnega sevanja - hkrati poteka spreminjanje kratkovalovnega sevanja Sonca v dolgovalovno toplotno sevanje . Primer aktivnega površja so npr. gola tla , vodna površina , gozd , mikrooblike georeliefa itd. Aktivno površje je glavni klimatotvorni faktor mikroklime . Ni nujno , da se mikroklima ustvari v pokrajini , njen obstoj pa je odvisen od značaja makrovremena . Primeren tip makrovremena za razvoj mikroklime je radiacijski tip vremena ( avtohtono vreme ) , ko je oblačnost manjša od5 , hitrost vetra nižja odm . s−1 in se pojavlja velika dnevna amplituda temperature zraka . Obratno pa advekcijsko vreme ( alohtono ) zakriva vplive aktivnega površja . Podtipi mikroklime Endoklima je termin , ki se uporablja za klimo zaprtih prostorov - rudniški prostor , tovarniški prostor , stanovanje , razred , hlev , \ . . . Kriptoklima je termin , ki se uporablja za klimo podzemnih jam . Včasih se izraza izenačujeta . Prostorska razsežnost Nekateri postavljajo zgornjo mejo mikroklime v višinim nad aktivnim površjem . Izmenjava in prenos toplotne energije Z vidika karakterja procesa izmenjave in prenosa toplotne energije se lahko plasti atmosfere , ki se neposredno stika z aktivnim površjem , razdeli v tri plasti . Tesno ob aktivnem površju prenos energije poteka molekularno , sledi plast konvekcijskega prenosa toplotne energije , najvišje pa leži turbulentna plast , ki je obenem tudi prehod k višjim plastem atmosfere same . Viri Podnebje Ekologija