Papež Evgen III.
Papež Evgen III. (rojen kot Bernardus (Bernardo) Paganelli), papež katoliške Cerkve, * okrog 1080, Pisa (Republika Pisa, Sveto rimsko cesarstvo); † 8. julij 1153 (Tivoli (Papeška država; Sveto rimsko cesarstvo).

Življenjepis

Pot do meništva 
Papež Evgen se je rodil kot Bernard Paganelli; po mnenju nekaterih se je pisal Pignatelli. Glede njegovega izvirnega krstnega imena se življenjepisci razhajajo: ali je prejel ime Bernard pri krstu, ali ko je postal redovnik. 
Njegov oče je bil plemič De Montemagno, nedaleč od kraja Camajore, na področju Lucce. Plemenitost njegovega porekla postavljajo v dvom Bernardove besede, ki poveličujejo njegovo nizkost. Zdi se pa, da svetnik tukaj govori o času, ko je bil že menih:  »Zavzemal je nizek položaj v Gospodovi hiši«, ko so ga poklicali k najvišjemu duhovništvu. 
Vzgojo je prejel v Pisi in po posvečenju je postal stolni kanonik. Pozneje je postal vice-dominus oziroma upravnik časnih dobrin škofije (=ekonom). 1130 je prišel pod magnetično privlačnost svetega Bernarda; ko se je svetnik vračal domov s sinode v Pisi, ga je spremljal vice-dominus kot novinec. Med tem časom je sprejel več pomembnih nalog. Končno ga je Bernard poslal za opata zapuščenemu samostanu v opatiji Farfa; vendar ga je Inocenc II. prestavil v rimski samostan Tre fontane.

Papež 
Bil je prvi cistercijan, ki je postal papež; na tem položaju je bil med letoma 1145 in 1153.

Za papeža so ga izvolili 15. februarja 1145, že na sam smrtni dan njegovega predhodnika Lucija II., ki je našel smrt na stopnicah Kapitola. Kardinali niso izgubili glave; takoj so se zbrali v cerkvi sv. Cezarija. Ni znano, iz kakega razloga so izvolili nekardinala, ljubljenega Bernardovega učenca in opata cistercitskega rimskega samostana, ki si je izvolil ime Evgen III., odšel v Lateransko baziliko ter se dal ustoličiti za papeža. To je prevratneže tako presenetilo, da niso niti pomislili ne na izvolitev protipapeža. Še bolj pa so bili presenečeni, ko preprosti menih ni hotel sprejeti njihovih zahtev in je na njihove grožnje zagrozil s cerkvenimi kaznimi vsakomur, ki bi oporekal zakonitosti njegove izvolitve. V Rimu, ki je bil razgret od strankarskih strasti, papež ni mogel ostati. Skupaj s kardinali se je podal v Sabinskih gorah ležečo opatijo Farfa, kjer  so ga 18. februarja 1145 posvetili za škofa. To je oznanil 2. marca celemu svetu s svojo prvo okrožnico. Od tod se je podal v gostoljubni Viterbo, kjer je ostal osem mesecev.

»Spokornik« Arnold 
V Rimu pa je šele po papeževem pobegu začela zares vreti prekucija. Senat je razglasil prenehanje prefekture, ki je predstavljala papeško in cesarsko oblast. Leone Jordan se je oklical za »patricija« in edinega gospodarja Rima ter je od vsakogar zahteval, naj priseže na novo ustavo; kdor pa je to odklonil, so ga enostavno zaklali. Niso se usmilili niti tistih, ki so se zatekli v cerkve; romarje so oropali, palače plemičev in kardinalov pa izropali. 

Sveti Bernard, ki so ga Rimljani nekdaj slavili kot »očeta domovine«, jim je napisal pismo, v katerim je med drugim dejal:
 »Obračam se k tebi, ti ljudstvo velike preteklosti, jaz ubogi, nepomembni človeček. To sramoto, kakršno ste napravili nad apostoli, vsak kristjan občuti, obžaluje in ga boli. Kaka ponorelost je to, da si upate žaliti svetovne poglavarje, ki so poleg tega vaši posebni zaščitniki? Mar ni bilo potrebno, da bi jih ravno vi branili, če jih drugi napadajo? O vi nespametni! Ali ne spoznavate, kaj je vaša slava? Glavarja Cerkve, ki je tudi vaš poglavar, hočete poniževati, namesto da bi ga – če bi nanesla potreba – do kraja branili.« 
Arnold Brešijeki je sicer res prišel v Viterbo in kleče prosil papeža za odpuščanje. Evgen je imel njegovo spreobrnjenje za iskreno: dal mu je odvezo in ga poslal na romanje v Rim za pokoro. Ko bi vedel, da je s tem vrgel iskro v slamo! 

Evgen III. je z živo diplomatsko dejavnostjo pridobil kampanijsko in rimsko plemstvo. Bernardovo pismo pa je tako vplivalo na ljudstvo, da sta patricij in senat takoj spoznala, da sta ostala sama. Pa tudi papež ni hotel preveč napenjati strune, in je ponudil upornikom mir pod naslednjimi pogoji: vzpoztavijo naj nazaj papeško svetno oblast; petdesetčlanski senat lahko sicer ostane, vendar le z gospodarskimi pooblastili; njegove člane voli ljudstvo, toda potrjuje jih papež. Pravzaprav naj ostane vse, kakor je bilo pred vstajo. Ko so sporazum pisno potrdili, se je Evgen 20. decembra 1145 napotil v Rim. Ljudstvo je vriskalo od veselja in ga rajajoč spremljalo v zmagoslavnem sprevodu v Lateran. Toda tukaj je bil zopet tudi Arnold! Odšel je na Kapitol, kjer je začel grmeti o stari rimski slavi, o dobi Konstantina Velikega in Justinijana ter o sedanjem sužnjevanju. In ljudstvo, ki je decembra vpilo papežu »Hozana!«, ga je januarja zopet prisililo k begu. Papež je po kratkem bivanju v Sutriju in Viterbu prešel v Francijo.

Delovanje 
Turki so 1144 zavzeli Edeso in prodirali naprej proti zahodu. Papež Evgen III. je poklical na Bernardovo pobudo Zahod na Drugo križarsko vojno z bulo Quantum praedecessores z datumom 1. decembra 1145. Vodila sta jo francoski kralj Ludvik VII. in nemški cesar Konrad III. Zaradi stalnih medsebojnih prepirov med poveljnikoma so križarji po osvojitvi Jeruzalema zaradi nesmotrnega napada na Damask pretrpeli hud poraz. Hude očitke je moral požirati ne le pobudnik vojne sveti Bernard, ampak tudi papež. Čeprav so križarji na Bližnjem vzhodu doživeli polomijo, so imeli precej uspehov na Portugalskem; med drugimi mesti so osvobodili Lizbono.
Ko se je papež zaradi Arnoldovega divjanja moral umakniti v Francijo, je tam vodil več reformnih sinod (Pariz 1147 in 1148, Trier 1148, Reims 1148, Cremona 1148). V Rim se je lahko vrnil šele 1152 pod varstvom cesarja Konrada III. Njegovega naslednika Friderika Barbarossa naj bi kronal za cesarja, vendar je že pred tem umrl.

Smrt, češčenje in spomin

Smrt 

Papež Evgen je umrl v Tivoliju (Papeška država; Sveto rimsko cesarstvo) 8. julija 1153. Evgenij je pokopan v Baziliki svetega Petra v Vatikanu v spokorniški grobi cistercijanski obleki, ki jo je za življenja vedno nosil pod mehkimi papeškimi oblačili. 

Ob smrti papeža Evgena je v Rimu zavladala presenetljivo velika žalost. »Skozi dva dni« - piše škof Hugo cistercitom – "je pokazala duhovščina in rimsko ljudstvo nenavadno prizadetost. Vsakdo je iskreno žaloval; posebno pa so rajnega iz srca objokovali reveži in vdovski.« 

20. avgusta istega leta je umrl njegov učitelj in vzornik sveti Bernard Klervojski, ki je posvetil svojemu najodličnejšemu učencu zvezek z asketično vsebino »De consideratione« (Premišljevanje).

Češčenje 
Za blaženega ga je razglasil v Rimu papež Pij IX. 3. oktobra 1872 v Rimu.

Spomin 
Malahijeva prerokba ga imenuje Ex magnitudine montis – Iz velike gore. V prerokbi je razlaga: Patria Ethruscus oppido Monti« (Toskanec po rodu, iz mesta Montemagno.) To reklo se torej nanaša na rojstni kraj Evgena III., ki je “Montemagno”, vas blizu Pise.Po drugih virih pa se je rodil v Pisi v skromni družini.

Glej tudi 
Seznam italijanskih rimskokatoliških nadškofov
Seznam italijanskih kardinalov
Seznam papežev
Papeška država
Sveto rimsko cesarstvo
Gregorijanska reforma
Seznam vladarjev
Sveti Bernard iz Clairvauxa
Križarske vojne

Nadaljnje branje 
M. Benedik: Papeži od Petra do Janeza Pavla II., Mohorjeva družba Celje  1989.
F. Chobot: A pápák története. Pátria, Rákospalota 1909.
A. Franzen: Pregled povijesti Crkve, Kršćanska sadašnjost – Glas koncila, Zagreb 1970. (po: Kleine Kirchengeschichte, Herder-Bücherei Bd. 237/238. Freiburg i. B. 1968 (2. izdaja). 
F. Grivec: Vzhodno cerkveno vprašanje. Samozaložba, Maribor 1909.
F. X. Seppelt –K. Löffler: Papstgeschichte von den Anfängen bis zur Gegenwart. Josef Kösel&Friedrich Pustet, München 1933.
 De Cormenin, Louis Marie; Gihon, James L., A Complete History of the Popes of Rome, from Saint Peter, the First Bishop to Pius the Ninth (1857)
 Philippe Levillain: The Papacy: An Encyclopedia, Vol II: Gaius-Proxies, Routledge 2002.
 Horace K. Mann: The Lives of the Popes in the Middle Ages, Vol 9 (1925).
F. Gligora, B. Catanzaro, E. Coccia: I papi della Chiesa. Da San Pietro a Francesco. Armando Editore, Roma 2013.
Juan M. Laboa: La storia dei papi. Tra il regno di Dio e le passioni terrene. Jaca Book, Milano 2007. (Historia de los Papas. Entre el reino de Dios y las pasiones terrenales. Iz španščine prevedli: A. Tombolini, E. Villa, A. Serralunga).
M. Horn, Studien zur Geschichte Papst Eugens III.(1145–1153), Peter Lang Verlag 1992

Reference

Zunanje povezave 

Harald Zimmermann: Eugenio III, beato - Enciclopedia dei Papi (2000)
Enciclopedia on line: Eugènio III papa, beato
Catholic Encyclopedia New Advent: Pope Eugene III
Cristoraul: The Lives of the Popes, History of the Popes, 1130-1305, Eugenius III, A.D. 1145-1153. 
Salvador Miranda: The Cardinals of the Holy Roman Church. Papal elections and conclaves by century

Italijanski cistercijani
Papeži cistercijani
Pokopani v baziliki svetega Petra, Vatikan
Heretično krščanstvo
Ekumenski delavci
Italijanski blaženi
Papež Evgen III . ( rojen kot Bernardus ( Bernardo ) Paganelli ) , papež katoliške Cerkve , * okrog Pisa ( Republika Pisa , Sveto rimsko cesarstvo ) ; † julij ( Tivoli ( Papeška država ; Sveto rimsko cesarstvo ) . Življenjepis Pot do meništva Papež Evgen se je rodil kot Bernard Paganelli ; po mnenju nekaterih se je pisal Pignatelli . Glede njegovega izvirnega krstnega imena se življenjepisci razhajajo : ali je prejel ime Bernard pri krstu , ali ko je postal redovnik . Njegov oče je bil plemič De Montemagno , nedaleč od kraja Camajore , na področju Lucce . Plemenitost njegovega porekla postavljajo v dvom Bernardove besede , ki poveličujejo njegovo nizkost . Zdi se pa , da svetnik tukaj govori o času , ko je bil že menih : » Zavzemal je nizek položaj v Gospodovi hiši « , ko so ga poklicali k najvišjemu duhovništvu . Vzgojo je prejel v Pisi in po posvečenju je postal stolni kanonik . Pozneje je postal vice - dominus oziroma upravnik časnih dobrin škofije ( =ekonom ) . je prišel pod magnetično privlačnost svetega Bernarda ; ko se je svetnik vračal domov s sinode v Pisi , ga je spremljal vice - dominus kot novinec . Med tem časom je sprejel več pomembnih nalog. Končno ga je Bernard poslal za opata zapuščenemu samostanu v opatiji Farfa ; vendar ga je Inocenc II. prestavil v rimski samostan Tre fontane . Papež Bil je prvi cistercijan , ki je postal papež ; na tem položaju je bil med letomain Za papeža so ga izvolili februarja že na sam smrtni dan njegovega predhodnika Lucija II . , ki je našel smrt na stopnicah Kapitola . Kardinali niso izgubili glave ; takoj so se zbrali v cerkvi sv . Cezarija . Ni znano , iz kakega razloga so izvolili nekardinala , ljubljenega Bernardovega učenca in opata cistercitskega rimskega samostana , ki si je izvolil ime Evgen III . , odšel v Lateransko baziliko ter se dal ustoličiti za papeža . To je prevratneže tako presenetilo , da niso niti pomislili ne na izvolitev protipapeža . Še bolj pa so bili presenečeni , ko preprosti menih ni hotel sprejeti njihovih zahtev in je na njihove grožnje zagrozil s cerkvenimi kaznimi vsakomur , ki bi oporekal zakonitosti njegove izvolitve . V Rimu , ki je bil razgret od strankarskih strasti , papež ni mogel ostati . Skupaj s kardinali se je podal v Sabinskih gorah ležečo opatijo Farfa , kjer so ga februarjaposvetili za škofa . To je oznanil marca celemu svetu s svojo prvo okrožnico . Od tod se je podal v gostoljubni Viterbo , kjer je ostal osem mesecev . » Spokornik « Arnold V Rimu pa je šele po papeževem pobegu začela zares vreti prekucija . Senat je razglasil prenehanje prefekture , ki je predstavljala papeško in cesarsko oblast . Leone Jordan se je oklical za » patricija « in edinega gospodarja Rima ter je od vsakogar zahteval , naj priseže na novo ustavo ; kdor pa je to odklonil , so ga enostavno zaklali . Niso se usmilili niti tistih , ki so se zatekli v cerkve ; romarje so oropali , palače plemičev in kardinalov pa izropali . Sveti Bernard , ki so ga Rimljani nekdaj slavili kot » očeta domovine « , jim je napisal pismo , v katerim je med drugim dejal : » Obračam se k tebi , ti ljudstvo velike preteklosti , jaz ubogi , nepomembni človeček . To sramoto , kakršno ste napravili nad apostoli , vsak kristjan občuti , obžaluje in ga boli . Kaka ponorelost je to , da si upate žaliti svetovne poglavarje , ki so poleg tega vaši posebni zaščitniki ? Mar ni bilo potrebno , da bi jih ravno vi branili , če jih drugi napadajo ? O vi nespametni ! Ali ne spoznavate , kaj je vaša slava ? Glavarja Cerkve , ki je tudi vaš poglavar , hočete poniževati , namesto da bi ga – če bi nanesla potreba – do kraja branili . « Arnold Brešijeki je sicer res prišel v Viterbo in kleče prosil papeža za odpuščanje . Evgen je imel njegovo spreobrnjenje za iskreno : dal mu je odvezo in ga poslal na romanje v Rim za pokoro . Ko bi vedel , da je s tem vrgel iskro v slamo ! Evgen III. je z živo diplomatsko dejavnostjo pridobil kampanijsko in rimsko plemstvo . Bernardovo pismo pa je tako vplivalo na ljudstvo , da sta patricij in senat takoj spoznala , da sta ostala sama . Pa tudi papež ni hotel preveč napenjati strune , in je ponudil upornikom mir pod naslednjimi pogoji : vzpoztavijo naj nazaj papeško svetno oblast ; petdesetčlanski senat lahko sicer ostane , vendar le z gospodarskimi pooblastili ; njegove člane voli ljudstvo , toda potrjuje jih papež . Pravzaprav naj ostane vse , kakor je bilo pred vstajo . Ko so sporazum pisno potrdili , se je Evgen decembranapotil v Rim . Ljudstvo je vriskalo od veselja in ga rajajoč spremljalo v zmagoslavnem sprevodu v Lateran . Toda tukaj je bil zopet tudi Arnold ! Odšel je na Kapitol , kjer je začel grmeti o stari rimski slavi , o dobi Konstantina Velikega in Justinijana ter o sedanjem sužnjevanju . In ljudstvo , ki je decembra vpilo papežu » Hozana ! « , ga je januarja zopet prisililo k begu . Papež je po kratkem bivanju v Sutriju in Viterbu prešel v Francijo . Delovanje Turki sozavzeli Edeso in prodirali naprej proti zahodu . Papež Evgen III. je poklical na Bernardovo pobudo Zahod na Drugo križarsko vojno z bulo Quantum praedecessores z datumom decembra Vodila sta jo francoski kralj Ludvik VII. in nemški cesar Konrad III. Zaradi stalnih medsebojnih prepirov med poveljnikoma so križarji po osvojitvi Jeruzalema zaradi nesmotrnega napada na Damask pretrpeli hud poraz . Hude očitke je moral požirati ne le pobudnik vojne sveti Bernard , ampak tudi papež. Čeprav so križarji na Bližnjem vzhodu doživeli polomijo , so imeli precej uspehov na Portugalskem ; med drugimi mesti so osvobodili Lizbono . Ko se je papež zaradi Arnoldovega divjanja moral umakniti v Francijo , je tam vodil več reformnih sinod ( Parizin Trier Reims Cremona V Rim se je lahko vrnil šelepod varstvom cesarja Konrada III. Njegovega naslednika Friderika Barbarossa naj bi kronal za cesarja , vendar je že pred tem umrl . Smrt , češčenje in spomin Smrt Papež Evgen je umrl v Tivoliju ( Papeška država ; Sveto rimsko cesarstvo ) julija Evgenij je pokopan v Baziliki svetega Petra v Vatikanu v spokorniški grobi cistercijanski obleki , ki jo je za življenja vedno nosil pod mehkimi papeškimi oblačili . Ob smrti papeža Evgena je v Rimu zavladala presenetljivo velika žalost . » Skozi dva dni « - piše škof Hugo cistercitom – " je pokazala duhovščina in rimsko ljudstvo nenavadno prizadetost . Vsakdo je iskreno žaloval ; posebno pa so rajnega iz srca objokovali reveži in vdovski . « 20. avgusta istega leta je umrl njegov učitelj in vzornik sveti Bernard Klervojski , ki je posvetil svojemu najodličnejšemu učencu zvezek z asketično vsebino » De consideratione « ( Premišljevanje ) . Češčenje Za blaženega ga je razglasil v Rimu papež Pij IX. oktobrav Rimu . Spomin Malahijeva prerokba ga imenuje Ex magnitudine montis – Iz velike gore . V prerokbi je razlaga : Patria Ethruscus oppido Monti « ( Toskanec po rodu , iz mesta Montemagno . ) To reklo se torej nanaša na rojstni kraj Evgena III . , ki je “ Montemagno ” , vas blizu Pise.Po drugih virih pa se je rodil v Pisi v skromni družini . Glej tudi Seznam italijanskih rimskokatoliških nadškofov Seznam italijanskih kardinalov Seznam papežev Papeška država Sveto rimsko cesarstvo Gregorijanska reforma Seznam vladarjev Sveti Bernard iz Clairvauxa Križarske vojne Nadaljnje branje M. Benedik : Papeži od Petra do Janeza Pavla II . , Mohorjeva družba Celje F. Chobot : A pápák története . Pátria , Rákospalota A. Franzen : Pregled povijesti Crkve , Kršćanska sadašnjost – Glas koncila , Zagreb ( po : Kleine Kirchengeschichte , Herder - Bücherei Bd . 238. Freiburg i . B . ( 2. izdaja ) . F. Grivec : Vzhodno cerkveno vprašanje . Samozaložba , Maribor F. X. Seppelt –K. Löffler : Papstgeschichte von den Anfängen bis zur Gegenwart . Josef Kösel & Friedrich Pustet , München De Cormenin , Louis Marie ; Gihon , James L . , A Complete History of the Popes of Rome , from Saint Peter , the First Bishop to Pius the Ninth Philippe Levillain : The Papacy : An Encyclopedia , Vol II: Gaius - Proxies , Routledge Horace K. Mann : The Lives of the Popes in the Middle Ages , Vol ( 1925 ) . F. Gligora , B. Catanzaro , E. Coccia : I papi della Chiesa . Da San Pietro a Francesco . Armando Editore , Roma Juan M. Laboa : La storia dei papi . Tra il regno di Dio e le passioni terrene . Jaca Book , Milano ( Historia de los Papas . Entre el reino de Dios y las pasiones terrenales . Iz španščine prevedli : A. Tombolini , E. Villa , A. Serralunga ) . M. Horn , Studien zur Geschichte Papst Eugens III . ( 1145 –1153 ) , Peter Lang Verlag Reference Zunanje povezave Harald Zimmermann : Eugenio III , beato - Enciclopedia dei Papi Enciclopedia on line : Eugènio III papa , beato Catholic Encyclopedia New Advent : Pope Eugene III Cristoraul : The Lives of the Popes , History of the Popes , Eugenius III , A . D. Salvador Miranda : The Cardinals of the Holy Roman Church . Papal elections and conclaves by century Italijanski cistercijani Papeži cistercijani Pokopani v baziliki svetega Petra , Vatikan Heretično krščanstvo Ekumenski delavci Italijanski blaženi