Pokrajinska literatura
Pokrajinska literatura ali regionalna literatura izpostavlja pokrajino, v kateri se dogaja, s čimer  omejuje svoj narativni značaj v korist lirskosti, folklornosti ali potopisnosti.

Regionalizem v literaturi 
Regionalizem v literaturi pomeni poudarjanje pokrajinskih značilnosti v leposlovju oz. naravnanost na oblikovanje življenja posameznih pokrajin, regij z njihovimi naravnimi, pokrajinskimi, socialnimi in kulturnimi posebnostmi.

V slovenski literaturi predstavlja pojem regionalizma književnost regij, na katere se Slovenija oz. slovensko jezikovno področje tradicionalno deli: Kranjska s podenotami Gorenjsko, Notranjsko in Dolenjsko, ter južna Štajerska, Prekmurje, Primorska, Koroška in del Istre.

Zamejen je z letnicami 1918, ko osredjni jugovzhodni del slovenskega jezikovnega področja postane nacionalna upravna enota, najprej kot Dravska banovina, kasneje kot republika znotraj Jugoslavije (v tej dobi z zahodno pokrajino Primorske in Istro do Dragonje). Pred tem letom je regionalizem v književnosti in družbenem življenju, zlasti na Koroškem, izraz poudarjene identitete in v sozvočju s političnim programom Zedinjene Slovenije (npr. Prežihov Voranc, Milka Hartman). Vrh doživi med letoma 1927 in 1935. O njem so s kritično distanco - torej na osnovi družbenopolitične analize in ne literarne analize, ki bi izvirala iz samega besedila - največ razpravljali v literarni reviji Ljubljanski zvon (npr. Božidar Borko, Anton Debeljak in Ivo Brnčić).

Ruralizem 
Znotraj regionalizma je časovno nekoliko bolj zamejen pojem ruralizma, tj. umetnostna smer, ki obravnava kmečko in podeželsko tematiko. V Sloveniji (oz. takratni Dravski banovini znotraj Jugoslavije) so o njem pisali med letoma 1932 in 1941, edini "domači" predstavnik pa je Anton Novačan (pojem "domači" je vsekakor znanstveno oporečen, ker so npr. tudi Koroški slovenski avtorji/raziskovalci na svojem domačini, enako velja za Kanalčane, oz. ker vsebuje sistemsko konceptualno izklučitev zamejskih Slovencev in enačenje slovenskega področja z R. Slovenijo). Pobude zanj so prišle  iz češke književnosti (Josef Knap, Jan Čep).

Kritik Božidar Borko je ruralizem utemeljil kot odpor proti meščanski literaturi, njegovo vodilo nazaj k zemlji pa kot posledico pretresov prve svetovne vojne. Obema, tako češkemu kot slovenskemu ruralizmu, je skupen boj proti svetovljanstvu v literaturi (literatura mora biti tujcu tuja!).

Za pisatelje ruraliste je značilno, da večino svojega pisanja namenijo kmetu in zemlji, veliko jih je bilo tudi po rodu bajtarjev. V delih so ustvarjali poseben naturalizem.

Pokrajinska književnost 
Poudarjanje vrednosti pokrajine se je na Slovenskem začelo najprej v liriki, saj so številni pesniki zasloveli s pesmimi na temo pokrajine:
  Sorško polje 
 Simon Jenko
  Kras 
 Srečko Kosovel
  Goriška 
 Simon Gregorčič (goriški slavček)
  Goriška Brda
 Alojz Gradnik
 Prekmurje
 Miško Kranjec (poet prekmurskih ravnin)
 Ferdo Godina
 Feri Lainšček
 Istra 
 Marjan Tomšič
 Koroška (avstrijska, italijanska in "republiško slovenska")
 Bukovništvo
 Prežihov Voranc
 Fran Eller
 Milka Hartman
 Florjan Lipuš
 Gustav Januš
 Andrej Kokot
 Anton Haderlap
 Valentin Polanšek ("Karantanske pesmi")
 Tomaž Ogris
 Mirko Messner
 Bojan-Ilija Schnabl.

Prvi znanilec pokrajinske proze na Slovenskem je bil Fran Jaklič, ki je svoje povesti poimenoval po krajih, v katerih se dogajajo. Razmah doživi pokrajinska proza v času socialnega realizma (okoli leta 1930) z deli Miška Kranjca, Prežihovega Voranca in Antona Ingoliča.

Termin pokrajinske književnosti je v slovenski literarni zgodovini uvedel Anton Breznik, ki si je prizadeval, da bi kot prevod nemškega termina Heimatliteratur uvedli termin pokrajinska in ne domačijska literatura. Kasneje se je med njima uvedlo razlikovanje: pokrajinska literatura poudarja pokrajino, ki usmerja delovanje in značaj literarnih oseb, domačijska literatura pa v ospredje postavlja dom, družino in rodbino, ki pogosto zasenčijo delovanje osrednjega lika. Poglavitna žanra pokrajinske literature sta regionalni roman in pokrajinska povest.

Tendenca avtorjev pri ustvarjanju pokrajinske literature je bila upodobitev in s tem predstavitev obrobnih regij (zlasti Primorske in Koroške, ki sta bili od osrednjega slovenskega ozemlja najdlje ločeni). Obrobne regije so tako ohranjale stik s centrom, bralci osrednjih regij pa so spoznali eksotiko obrobja, kar je pripomoglo k medsebojnemu poznavanju in povezovanju regij. Najbolj pisateljsko zastopane regije so Primorska, Koroška in Prekmurje ter Istra.

Za avtorje regionalne literature je pomembno, da se bralci regije v delu prepoznajo in avtorja vzamejo za svojega (po njem poimenujejo knjižnice, šole, društva ...).

Vsekakor za novejšo koroško slovensko pokrajinsko obarvano leposlovje ni značilen soc-realistični prikaz socialnih ali političnih razmer (kot je to vznačilno za družbenopolitično pogojeno analizo za časa SFRJ), temveč jih prav nasprotno zaznamuje svetovljanska odprtost, ki povezuje mikrokozmos in nove družbene tendence (ekologija, ezoterika, univerzalna ljubezen itd., npr. "Magnolija in tulipani", "Božja pot v Gospo Sveto", "Tamnah, Na Tamnach – Temna gora").

Avstrijsko koroška slovenska pokrajinska spominjska književnost 
Posebnega pomena na avstrijskem Koroškem je lokalna spominjska literatura, zvrst med regionalno in zgodovinsko zaznamovano avtobiografijo in literaturo, ki je prav tako pokrajinska književnost. Le-ta je pogosto usmerjena v premostitev travm političnega in kulturnega zatiranja, deportacij leta 1942  in splošnega družbenega nasilja.

Med avtorje štejemo: 
 Anton Haderlap ("Graparji"), "Moje Zarje", 
 Tone Jelen ("Hoja za mavrico"), 
 Andrej Kokot ("Ko zori spomin", 
 Lipej Kolenik ("Mali ljudje na veliki poti", "Znova"),
 Helena Kuchar ("Jelka"),
 Franc Kukovica ("Nepozabljeno")
 Florjan Lipuš ("Odstranitev moje vasi"),
 Tomaž Ogris ("Anisja").
 Tonči Schlapper ("Iz življenja na obronkih").
 Katja Sturm-Schnabl (spominska besedila).

Dodatno štejemo med avtorje te zvrsti tudi avtorje kot so to.: 
 Franc Arnejc
 Tonči Dolinšek
 Franc Isop
 Ana Jug-Olip
 Slavka Kukovica
 Mirko Kumer
 Peter Mohar
 Franc Petek
 Karel Prušnik-Gašper
 Blaž Reichman
 Franc Resman
 Ciril Rudolf
 Josip Šašel
 Jurij Trunk
 Reginald Vospernik

Regionalizem v drugih književnostih 
Ameriški literarni prostor dojema regionalno oz. lokalno literaturo (American Literary Regionalism) podobno: to je literatura, ki se osredotoča na like, navade, narečja, topografijo in ostale posebnosti posamezne regije. Vrh je dosegla v času državljanske vojne in konec 19. stoletja. Pomembna je tudi v izobraževanju, predvsem na Univerzi v Michiganu, kjer izvajajo program New England Literature Program, v okviru katerega študentje potujejo v posamezne regije in tam študirajo literaturo, ki se nanje nanaša. Ameriški regionalistični pisatelj je William Faulkner.

Latinska Amerika pozna izraz criollismo oz. costumbrismo: to je gibanje, ki bi lahko bilo enakovredno regionalizmu, vendar ima svojevrsten izvor in oblike. V Franciji regionalno literaturo definirajo kot litterature de terroir (Régionalisme (littérature)).

V nemški književnosti se je uveljavil izraz Heimatliteratur oz. (Heimatdichtung). Nekateri avtorji nemškega literarnega regionalizma so kanonizirani (Jeremias Gotthelf, J. P. Hebbel, Adalbert Stifter, Gottfried Keller, Theodor Storm, Peter Rosegger, Ludwig Anzengrubber, Wilhelm Raabe), nekatere pa uvrščajo v trivialno literaturo.

Po regionalizmu so poznani Skandinavci (Sigrid Undset); norveški pisatelj Knut Hamsun je dobil celo Nobelovo nagrado.

Regionalistični avtorji drugje: v Italiji Giovani Verga in Cesare Pavese - poleg številnih regionalno zaznamovanih avtorjev, zlasti v manjšinskih jezikih (Sicilijanci, Sardi ter Slovenci, med njimi Boris Pahor ("Mesto v zalivu"). Na Poljskem štejemo med avtorje te zvrsti: Władisław Stanisław Reymont, na Hrvaškem Miroslav Krleža (Balade Petrice Kerempuha v kajkavščini) in dela Vladimirja Nazorja v čakavščini.

Viri 
 Miran Hladnik (1998). Regionalizem in slovenska književnost. XXXIV SSJLK: Zbornik predavanj, str. 103-14.  ali 
 Rečnik književnih termina. Beograd: Nolit, 1985.

Glej tudi 
pokrajinska povest
narečna književnost

Književnost

da:Regionalisme
de:Heimatroman
American Literary Regionalism
fr:Régionalisme (littérature)
ka:ლოკალური ფერი
pt:Regionalismo
wa:Sicrijheu redjonalisse
Pokrajinska literatura ali regionalna literatura izpostavlja pokrajino , v kateri se dogaja , s čimer omejuje svoj narativni značaj v korist lirskosti , folklornosti ali potopisnosti . Regionalizem v literaturi Regionalizem v literaturi pomeni poudarjanje pokrajinskih značilnosti v leposlovju oz . naravnanost na oblikovanje življenja posameznih pokrajin , regij z njihovimi naravnimi , pokrajinskimi , socialnimi in kulturnimi posebnostmi . V slovenski literaturi predstavlja pojem regionalizma književnost regij , na katere se Slovenija oz . slovensko jezikovno področje tradicionalno deli : Kranjska s podenotami Gorenjsko , Notranjsko in Dolenjsko , ter južna Štajerska , Prekmurje , Primorska , Koroška in del Istre . Zamejen je z letnicami ko osredjni jugovzhodni del slovenskega jezikovnega področja postane nacionalna upravna enota , najprej kot Dravska banovina , kasneje kot republika znotraj Jugoslavije ( v tej dobi z zahodno pokrajino Primorske in Istro do Dragonje ) . Pred tem letom je regionalizem v književnosti in družbenem življenju , zlasti na Koroškem , izraz poudarjene identitete in v sozvočju s političnim programom Zedinjene Slovenije ( npr. Prežihov Voranc , Milka Hartman ) . Vrh doživi med letomain O njem so s kritično distanco - torej na osnovi družbenopolitične analize in ne literarne analize , ki bi izvirala iz samega besedila - največ razpravljali v literarni reviji Ljubljanski zvon ( npr. Božidar Borko , Anton Debeljak in Ivo Brnčić ) . Ruralizem Znotraj regionalizma je časovno nekoliko bolj zamejen pojem ruralizma , tj. umetnostna smer , ki obravnava kmečko in podeželsko tematiko . V Sloveniji ( oz . takratni Dravski banovini znotraj Jugoslavije ) so o njem pisali med letomain edini " domači " predstavnik pa je Anton Novačan ( pojem " domači " je vsekakor znanstveno oporečen , ker so npr. tudi Koroški slovenski avtorji /raziskovalci na svojem domačini , enako velja za Kanalčane , oz . ker vsebuje sistemsko konceptualno izklučitev zamejskih Slovencev in enačenje slovenskega področja z R. Slovenijo ) . Pobude zanj so prišle iz češke književnosti ( Josef Knap , Jan Čep ) . Kritik Božidar Borko je ruralizem utemeljil kot odpor proti meščanski literaturi , njegovo vodilo nazaj k zemlji pa kot posledico pretresov prve svetovne vojne . Obema , tako češkemu kot slovenskemu ruralizmu , je skupen boj proti svetovljanstvu v literaturi ( literatura mora biti tujcu tuja ! ) . Za pisatelje ruraliste je značilno , da večino svojega pisanja namenijo kmetu in zemlji , veliko jih je bilo tudi po rodu bajtarjev . V delih so ustvarjali poseben naturalizem . Pokrajinska književnost Poudarjanje vrednosti pokrajine se je na Slovenskem začelo najprej v liriki , saj so številni pesniki zasloveli s pesmimi na temo pokrajine : Sorško polje Simon Jenko Kras Srečko Kosovel Goriška Simon Gregorčič ( goriški slavček ) Goriška Brda Alojz Gradnik Prekmurje Miško Kranjec ( poet prekmurskih ravnin ) Ferdo Godina Feri Lainšček Istra Marjan Tomšič Koroška ( avstrijska , italijanska in " republiško slovenska " ) Bukovništvo Prežihov Voranc Fran Eller Milka Hartman Florjan Lipuš Gustav Januš Andrej Kokot Anton Haderlap Valentin Polanšek ( " Karantanske pesmi " ) Tomaž Ogris Mirko Messner Bojan - Ilija Schnabl . Prvi znanilec pokrajinske proze na Slovenskem je bil Fran Jaklič , ki je svoje povesti poimenoval po krajih , v katerih se dogajajo . Razmah doživi pokrajinska proza v času socialnega realizma ( okoli letaz deli Miška Kranjca , Prežihovega Voranca in Antona Ingoliča . Termin pokrajinske književnosti je v slovenski literarni zgodovini uvedel Anton Breznik , ki si je prizadeval , da bi kot prevod nemškega termina Heimatliteratur uvedli termin pokrajinska in ne domačijska literatura . Kasneje se je med njima uvedlo razlikovanje : pokrajinska literatura poudarja pokrajino , ki usmerja delovanje in značaj literarnih oseb , domačijska literatura pa v ospredje postavlja dom , družino in rodbino , ki pogosto zasenčijo delovanje osrednjega lika . Poglavitna žanra pokrajinske literature sta regionalni roman in pokrajinska povest . Tendenca avtorjev pri ustvarjanju pokrajinske literature je bila upodobitev in s tem predstavitev obrobnih regij ( zlasti Primorske in Koroške , ki sta bili od osrednjega slovenskega ozemlja najdlje ločeni ) . Obrobne regije so tako ohranjale stik s centrom , bralci osrednjih regij pa so spoznali eksotiko obrobja , kar je pripomoglo k medsebojnemu poznavanju in povezovanju regij . Najbolj pisateljsko zastopane regije so Primorska , Koroška in Prekmurje ter Istra . Za avtorje regionalne literature je pomembno , da se bralci regije v delu prepoznajo in avtorja vzamejo za svojega ( po njem poimenujejo knjižnice , šole , društva \ . . . ) . Vsekakor za novejšo koroško slovensko pokrajinsko obarvano leposlovje ni značilen soc - realistični prikaz socialnih ali političnih razmer ( kot je to vznačilno za družbenopolitično pogojeno analizo za časa SFRJ ) , temveč jih prav nasprotno zaznamuje svetovljanska odprtost , ki povezuje mikrokozmos in nove družbene tendence ( ekologija , ezoterika , univerzalna ljubezen itd . , npr . " Magnolija in tulipani " , " Božja pot v Gospo Sveto " , " Tamnah , Na Tamnach – Temna gora " ) . Avstrijsko koroška slovenska pokrajinska spominjska književnost Posebnega pomena na avstrijskem Koroškem je lokalna spominjska literatura , zvrst med regionalno in zgodovinsko zaznamovano avtobiografijo in literaturo , ki je prav tako pokrajinska književnost . Le - ta je pogosto usmerjena v premostitev travm političnega in kulturnega zatiranja , deportacij leta in splošnega družbenega nasilja . Med avtorje štejemo : Anton Haderlap ( " Graparji " ) , " Moje Zarje " , Tone Jelen ( " Hoja za mavrico " ) , Andrej Kokot ( " Ko zori spomin " , Lipej Kolenik ( " Mali ljudje na veliki poti " , " Znova " ) , Helena Kuchar ( " Jelka " ) , Franc Kukovica ( " Nepozabljeno " ) Florjan Lipuš ( " Odstranitev moje vasi " ) , Tomaž Ogris ( " Anisja " ) . Tonči Schlapper ( " Iz življenja na obronkih " ) . Katja Sturm - Schnabl ( spominska besedila ) . Dodatno štejemo med avtorje te zvrsti tudi avtorje kot so to . : Franc Arnejc Tonči Dolinšek Franc Isop Ana Jug - Olip Slavka Kukovica Mirko Kumer Peter Mohar Franc Petek Karel Prušnik - Gašper Blaž Reichman Franc Resman Ciril Rudolf Josip Šašel Jurij Trunk Reginald Vospernik Regionalizem v drugih književnostih Ameriški literarni prostor dojema regionalno oz . lokalno literaturo ( American Literary Regionalism ) podobno : to je literatura , ki se osredotoča na like , navade , narečja , topografijo in ostale posebnosti posamezne regije . Vrh je dosegla v času državljanske vojne in konec stoletja . Pomembna je tudi v izobraževanju , predvsem na Univerzi v Michiganu , kjer izvajajo program New England Literature Program , v okviru katerega študentje potujejo v posamezne regije in tam študirajo literaturo , ki se nanje nanaša . Ameriški regionalistični pisatelj je William Faulkner. Latinska Amerika pozna izraz criollismo oz . costumbrismo : to je gibanje , ki bi lahko bilo enakovredno regionalizmu , vendar ima svojevrsten izvor in oblike . V Franciji regionalno literaturo definirajo kot litterature de terroir ( Régionalisme ( littérature ) ) . V nemški književnosti se je uveljavil izraz Heimatliteratur oz . ( Heimatdichtung ) . Nekateri avtorji nemškega literarnega regionalizma so kanonizirani ( Jeremias Gotthelf , J. P. Hebbel , Adalbert Stifter , Gottfried Keller , Theodor Storm , Peter Rosegger , Ludwig Anzengrubber , Wilhelm Raabe ) , nekatere pa uvrščajo v trivialno literaturo . Po regionalizmu so poznani Skandinavci ( Sigrid Undset ) ; norveški pisatelj Knut Hamsun je dobil celo Nobelovo nagrado . Regionalistični avtorji drugje : v Italiji Giovani Verga in Cesare Pavese - poleg številnih regionalno zaznamovanih avtorjev , zlasti v manjšinskih jezikih ( Sicilijanci , Sardi ter Slovenci , med njimi Boris Pahor ( " Mesto v zalivu " ) . Na Poljskem štejemo med avtorje te zvrsti : Władisław Stanisław Reymont , na Hrvaškem Miroslav Krleža ( Balade Petrice Kerempuha v kajkavščini ) in dela Vladimirja Nazorja v čakavščini . Viri Miran Hladnik Regionalizem in slovenska književnost . XXXIV SSJLK: Zbornik predavanj , str. ali Rečnik književnih termina . Beograd : Nolit , Glej tudi pokrajinska povest narečna književnost Književnost da : Regionalisme de : Heimatroman American Literary Regionalism fr : Régionalisme ( littérature ) ka :ლოკალური ფერი pt : Regionalismo wa : Sicrijheu redjonalisse