Ottavio Piccolomini
Ottavio Piccolomini teljes nevén Ottavio Piccolomini Pieri d’Aragona, németes formában Octavio Piccolomini (Firenze, 1599. november 11. – Bécs, 1656. augusztus 10.), itáliai főnemes, a Máltai lovagrend tagja, a német-római császári haderő tábornoka, a harmincéves háború jelentős hadvezére a Habsburg-ház szolgálatában. Azon kevesek egyike, akik elejétől végigharcolták a háború három évtizedét, előbb tisztként, majd vezénylő tábornokként. Wallenstein tábornagy, császári főparancsnok testőrségének parancsnoka lett. 1634-ben közreműködött Wallenstein meggyilkoltatásában, jutalmul az észak-csehországi náchodi uradalom birtokosa lett. 1639-ben IV. Fülöp spanyol király Amalfi hercegévé, 1644-ben az Aranygyapjas rend lovagjává tette, 1648-tól a császári haderő főparancsnoka lett, komoly része volt a vesztfáliai béke létrehozásában. 1650-ben III. Ferdinánd császár a Német-római Birodalom hercegeinek (Reichsfürst) sorába emelte.

Élete

Származása, családja

Ottavio Piccolomini 1599-ben született Firenzében, a Toszkánai Nagyhercegség fővárosában. Az ősi sienai Piccolomini arisztokrata család toszkánai, ún. „Pieri ” ágából származott, amelyet még II. Piusz pápa (született Enea Silvio Piccolomini, 1405–1464) alapított meg 1450-ben, amikor örökbe fogadta unokahúgának, Antonia Pierinek gyermekeit. A családnak ez az ága 1757-ben halt ki, egy másik Ottavio Piccolomini herceg (1698–1757) utód nélküli elhunytával.
 
A Piccolomini család számos tagja külországokba vándorolt, katonának, hivatalnoknak vagy papnak állt, elsősorban a Német-római Birodalomban és a Spanyol Királyságban. A 15. században a család két pápát is adott az egyháznak: II. Piuszt és annak unokaöccsét, III. Piuszt (született Francesco Nanni Todeschini Piccolomini, 1439–1503). A 17. században Francesco Piccolomini (1582–1651) a jezsuita rend 8. generálisa (rendfőnöke) lett, Enea Silvio Piccolomini császári altábornagy (1643–1689), az Ó-Szerbia elleni Habsburg-hadjárat parancsnoka volt.

Édesapja Silvio Piccolomini táborszernagy (1543–1610) volt, Toszkánai nagyhercegének főkamarása, az állam tüzérségének főparancsnoka. Édesanyja Violante Gerini firenzei patrícius hölgy volt. Három fiuk született, Enea (1586–1619), aki a német-római császári hadseregben szolgált, Ottavio (*1599) és Ascanio (1597–1671), aki 1628-ban Siena érseke lett.

Pályakezdése 

1616-ban, 17 éves korában belépett a Habsburg-házból való IV. Fülöp spanyol király lombardiai hadseregébe. 1619-ben már „firenzei ezred” (Florentinerregiment) tagjaként, Heinrich Matthias von Thurn gróf parancsnoksága alatt II. Ferdinánd német-római császár szolgálatában harcolt a Bécset támadó cseh rendi felkelők csapatai ellen. 1620-ban lovassági kapitányi (Rittmeister) rangban harcolt a fehér-hegyi csatában, Charles Bonaventure de Longueval de Bucquoy gróf tábornagy (1571–1621) parancsnoksága alatt, akinek a keze alatt hadvezetést tanult. 1621-ben, Bucquoy tábornagy halála után Piccolomini átlépett Gottfried Heinrich zu Pappenheim gróf vértes ezredébe, itt alezredesi rangig vitte. 1625-ben Pappenheim ezredével Észak-Lombardiába vonult, a spanyol Habsburg-hatalom oldalán részt vett a veltlini háborúban (Bündner Wirren), amely 1620-ban robbant ki, amikor a katolikus spanyol hatalom a terjedő reformáció fékezésére több száz helyi protestáns családot mészárolt le, a svájci kantonok alárendeltségébe tartozó Veltlin-völgyben. 1626-ban Felső-Ausztriában kitört a Stefan Fadinger vezette parasztfelkelés, ennek leverésére Pappenheim tábornagyot hazarendelték Ausztriába. Piccolomini alezredes Milánóban maradt, a spanyol helyőrség kötelékében.

Wallenstein táborában
1627-ben Piccolomini ezredesi rangban Wallenstein herceg tábornagy szolgálatába lépett. A tábornagy, aki 1624 óta a birodalmi haderő főhadparancsnoka volt, rövidesen bizalmába fogadta, testőrségének parancsnokává nevezte ki, sőt diplomáciai feladatokkal is megbízta. 
1629-ben, röviddel azelőtt, hogy a császár leváltotta Wallensteint a fővezérségről (1630), Piccolomini Észak-Itáliába vezetett hadjáratot, a Milánói Hercegség spanyol kormányzójának, Gonzalo Fernández de Córdoba y Cardona hercegnek támogatására, aki a mantovai örökösödési háborúban (1628–1631) a Habsburgok érdekeit érvényesítette.
 
1632-ben, amikor a császár másodszor is kinevezte Wallensteint fővezérré, Piccolomini még Itáliában tartózkodott, és csak a lützeni csata folyamán (1632. november 6–16.) érkezett ismét Wallenstein táborába. Parancsnoka, Pappenheim tábornagy az ütközetben halálos sebet kapott, helyét Piccolomini ezredes vette át. Hét rohamot vezetett személyesen a svédek ellen, közben (saját emlékiratai szerint) öt lovat lőttek ki alóla, miközben ő maga is könnyebben megsebesült. A lützeni ütközet után Piccolominit főszállásmesterré (kb. vezérőrnaggyá) léptették elő. Ugyanakkor vezértársát, Heinrich Holk tábornokot, Wallenstein támogatásával, tábornaggyá nevezték ki, ez Piccolminit sértett emberré tette. 1633-ban, Steinau an der Oder (ma: Ścinawa, Alsó-Szilézia, Lengyelország) mellett Piccolomini csapatai legyőzték és elfogták a svédek oldalán harcoló Heinrich Matthias von Thurn cseh zsoldosvezért. A steinaui csata után Piccolominit lovassági tábornokká léptették elő.

Wallenstein ellen
Wallenstein tábornagy és II. Ferdinánd császár konfliktusában Piccolimini szilárdan a császár oldalára állt. A tábornagy többnemzetiségű vezérkara, főleg az olasz és spanyol tábornokok bírálták Wallenstein kétkulacsos diplomáciai és katonai manővereit. 1633. január 13-án Pilsenben Wallenstein tábornagy a saját személye iránti hűségnyilatkozatot, „pilseni reverzálist” íratott alá hadseregének főtisztjeivel. A felségárulást Piccolomini jelentette a császárnak. Wallenstein véglegesen kegyvesztett lett. Ugyanekkor Piccolomini – Matthias Gallas altábornaggyal, Johann von Aldringen gróf tábornaggyal és Don Baltasar von Marradas gróf tábornaggyal  együtt  – összeesküvést szervezett Wallenstein ellen. Felbérelt tisztek 1634. február 25-én Eger (Cheb) városában meggyilkolták  Wallenstein herceget, annak sógorát, Adam Erdmann von Trčka grófot és több bizalmas főemberét. Vagyonukat a császár elkobozta, és szétosztotta az összeesküvés szervezői között. Piccolomini tábornok jelentős pénzjutalmat kapott, valamint a császár neki adta a Kelet-Csehországban fekvő hatalmas náchodi uradalmat, az adomány összértéke meghaladta a .

Házasságai

Ottavio Piccolomini tábornok, a náchodi uradalom örökös ura 1636-ban feleségül vette Maria Dorotea Carolina de Ligne-Barbançon hercegnőt (1622–1642), a kiterjedt de Ligne hercegi család tagját.

1642-ben megözvegyült, majd 1651. június 4-én másodszor is megnősült. 52 évesen, már nyugállományú tábornokként, Amalfi hercegeként és német-római birodalmi hercegként, Prágában feleségül vette a 16 esztendős Maria Benigna Franziska szász-lauenburgi hercegnőt (1635–1701), Gyula Henrik herceg–tábornagynak, a Szász–Lauenburgi Hercegség uralkodójának (Julius Heinrich von Sachsen-Lauenburg, 1586–1665)  és Anna Magdalena von Lobkowitz grófnőnek egyetlen leányát. Mindkét házasság gyermektelen maradt.

A birodalom vezénylő tábornoka

A következő másfél évtizedben, a harmincéves háború második felében Piccolomini tábornok harctéri parancsnokként részt vett a császáriak legtöbb fontos hadműveletében. 1634. szeptember 5-6-án a nördlingeni csatában a spanyol terciók Piccolomini olasz lovasságának támogatásával 15 svéd támadást vertek vissza. 1635-től spanyol szolgálatban harcolt a franciák ellen. 1635. július 4-én sikeresen felmentette a spanyol-németalföldi Leuven (Louvain) városát, melyet francia–holland haderő tartott ostromzár alatt. 1636-ban  Johann von Werth lovassági tábornokkal együtt betört Észak-Franciaországba, kierőszakolta az átkelést a Somme folyón, bevette Compiègne városát. A császáriak már Párizst fenyegették, de a hatalmas stratégiai sikert nem aknázták ki.

Legnagyobb harctéri sikerét Piccolomini tábornok Lotaringiában aratta. 1639. június 17-én szétverte a Thionville (német nevén Diedenhofen) városát ostromló Manassès de Pas de Feuquières márki, francia marsall hadseregét, felmentette a várost. Maga Feuquières márki is fogságba esett. Ez fontos győzelem volt a Habsburg-érdekszövetség számára. Az új császár, III. Ferdinánd a győztes hadvezért titkos tanácsossá nevezte ki. A hálás IV. Fülöp spanyol király, Nápoly királyának minőségében az Amalfi Hercegséget adományozta neki.

1639 őszén Piccolomini csapatait ismét Csehországba rendelték, hogy Lipót Vilmos főherceget segítse a svédek ellen, akiket átmenetileg sikerült is kiűzniük Csehországból. 1640-ben a Duna felé nyomuló Johan Banér svéd tábornagy csapatai ellen vonult. Felmentette a türingiai Freiberget. Banér megtámadta Piccolomini megerősített táborát Saalfeldnél, de visszaverték. Piccolimini követte a nyugat felé vonuló Banér hadait, és elfoglalta a Weser-menti Höxtert.

1641 májusában Piccolomini tábornok spanyol csapatai, Joachim Christian von der Wahl gróf bajor csapataival együtt a svédeket üldözve átvonultak a kis Anhalti Hercegségen. Piccolomini fékezte katonái fosztogató kedvét, ezért I. Lajos anhalt-kötheni herceg meghívta Köthenbe, és 1641 nyarán felvette az első német irodalmi társaság, a Fruchtbringende Gesellschaft tagjai közé. A társaság kötheni regiszterkönyvében 356. szám alatt látható Piccolomini aláírása és vers formájába öntött köszönetnyilvánítása.

Jelentős harctéri eredményei alapján azt remélte, hogy a császár őt jelöli Matthias Gallas gróf tábornagy, császári főparancsnok helyettesévé és utódjává. Ehelyett ismét Lipót Vilmos főherceg parancsnoksága alá rendelték, aki a császári hadakat vezényelte Morvaországban és Sziléziában Lennart Torstenson svéd tábornagy csapatai ellen. 1642 november elején a második breitenfeldi csatában súlyos vereséget szenvedtek a svédektől. A főherceg gyávasággal vádolta a nagy veszteségekkel meghátrált balszárny parancsnokait, a tiszteket kivégeztette, a legénységet megtizedeltette. A svédek elfoglalták Lipcsét és egész Szászországot, a császárt a hamburgi fegyverszüneti feltételek elfogadására kényszerítették. Piccolomini visszaadta parancsnoki megbízását.

1644-től több éven át a spanyol királyi hadseregben harcolt a németalföldi felkelők ellen. A hálás IV. Fülöp a spanyol grandok sorába emelte, és az Aranygyapjas rend tagjává fogadta.

1647-ben visszatért a császári haderőbe, de csalódására nem őt, hanem a protestáns Peter Melander von Holzapfelt nevezték ki főhadparancsnokká. 1648. május 17-én Melander gróf elesett a zusmarshauseni csatában, a császár ekkor tábornaggyá nevezte ki Piccolominit, és megtette a császári és bajor haderő közös főparancsnokává. A harmincéves háború utolsó hadjáratait az új generalisszimusz vezette. Az Inn folyónál megállította a francia–svéd előnyomulást, néhány hét múlva a dachaui csatában egy utolsó vereséget mért rájuk, de nem tudta megakadályozni, hogy Hans Christoff von Königsmarck tábornok „repülő hadoszlopa” elfoglalja és szilárdan megtartsa Prágát. (A svédek csak a vesztfáliai békeszerződés aláírása után vonultak ki a városból).

Utolsó évei

1649–1650 Piccolomini tábornagy császári főbiztosként (Prinzipal-Kommissarius) komoly szerepet vitt azon a nürnbergi konferencián (Exekutionstag), ahol döntöttek a birodalmi hadseregek demobilizálásának módjáról, a birodalom területén álló zsoldos hadak leszerelésének és feloszlatásának végrehajtásáról. A leszerelés megszervezésében szerzett érdemeiért III. Ferdinánd császár 1650-ben Piccolominit a Birodalom hercegeinek sorába (Reichsfürstenstand) emelte, és keresztülvitte, hogy helyet és szavazatot nyerjen a birodalmi gyűlésben.<ref>{{cite book|author=Antje Oschmann | title=Der Nürnberger Exekutionstag 1649–1650. Das Ende des Dreißigjährigen Krieges in Deutschland, in Schriftenreihe der Vereinigung zur Erforschung der Neueren Geschichte, No. 17.| publisher=Aschendorff | location=Münster| year=1991|}}</ref>

Piccolomini herceg, tábornagy 57 éves korában, 1656. augusztus 10-én lovasbaleset következtében vesztette életét. Utódot nem hagyott hátra. Mivel életében nagyvonalúan támogatta a szervita rendet, testét a bécsi szervita templomban temették el, de síremlék felállítását kifejezetten megtiltotta. A náchodi uradalmat és a birodalmi hercegi címet másod-unokaöccse, a család Pieri-ágából való Enea Silvio (1653–1673) örökölte. (1757-ben, egy másik, II. Ottavio Piccolomini elhunytával a család Pieri-ága is kihalt).

 A náchodi uradalom 

A kelet-csehországi náchodi uradalmat II. Ferdinand császár az 1634-ben felségárulásért meggyilkolt Trčka gróftól, Wallenstein alvezérétől kobozta el, majd Piccolimini grófnak adományozta, hűsége jutalmaként, Riesenburg (Rýzmburk) és Groß-Trebeschau (Velký Třebešov) birtokokkal együtt. 1636-ban a prágai szervitáktól megvásárolta Miskoles (Miskolezy) községet az Aujest (Ùjezd) majorsággal együtt (ma Chwalkowitz (Chvalkovice) település része). 1637-ben megvette hozzá Westetz (Vestec u Hořiček) és Hermanitz (Heřmanický Dvůr) községeket, melyeket még a fehérhegyi csata után koboztak el a Strak von Nedabilitz családtól koboztak el. 1641-ben Peter Strak von Nedabilitz-től megvásárolta Schonow (Šonov) községet. Az új szerzeményeket mind hozzácsatolta a náchodi uradalomhoz.

1642-ben a náchodi uradalmat a császár engedélyével családi hitbizománnyá (fideicommissum familiae) alakította át. Mivel Piccolomini sem németül, sem csehül nem tudott rendesen, a császár engedélyezte neki, hogy végrendeletét és uradalmának hivatalos jegyzékeit latin nyelven készítse el ill. nyújtsa be. 1644-ben Piccolomini kérelmére a császár Náchod városának vásárjogot adott.

Második házasságkötése után, 1650-től Piccolomini Náchodba helyezte nyári rezidenciáját. 1651–1655 között Carlo Lurago olasz építész kibővítette és barokk stílusban átalakította a Piccolomini-kastélyt.

A katolikus és császárhű Piccolomini erőteljes rekatolizációba fogott birtokain. 1642-ben a náchodi templom esperesévé egy olasz papot nevezett ki, akiket jezsuitákkal is megerősített. A katolikus hitre térítés lassan haladt, ezért 1650-ben Piccolomini katonaságot adott papjainak keze alá. Az áttérni nem akaró lakosokat elüldözték, ők a szomszédos Sziléziába menekültek. A jezsuitákat 1654-ben a kapucinusok váltották. Számukra Piccolomini kolostort akart építeni, de halála miatt a terv meghiúsult.

 A művészetpártoló főúr 
 
Piccolomini művészetkedvelő főúr volt. 1639-ben, amikor Brüsszelben tartózkodott Daniel Segherstől 2162 Albert-tallérért vásárolt festményeket. Szoros kapcsolatban állt Rembrandt barátjával, Jan Lievensszel, Cornelius Suttermans császári udvari festővel, az északnémet Wolfgang Heimbachhal. A náchodi kastély számára Pieter Snayerstől, a neves flamand csatakép-festőtől 12 nagyméretű táblaképet rendelt meg, melyek a tábornok sikeres csatáiból választott jeleneteket ábrázolnak. Piccolomini nemcsak a képek méretét szabta meg, hanem előírta az ábrázolt személyek, csoportok elrendezésének részleteit is, ezért e képek komoly dokumentum-értéket képviselnek. A „Piccolomini-sorozat” ma a bécsi Hadtörténeti Múzeumban látható. A tábornok sok pénzzel támogatta a szervita rendet, nagy összegeket adományozott későbbi nyughelye, a bécsi új szervita templom építésére.

 Alakja szépirodalomban 
Schiller Wallenstein-trilógiájában'' szerepelteti Ottavio Piccolomini fiát, Maxot, aki fiktív, nem valós személy. Keresztneve utalás lehet a tábornagy unokaöccsére, Giuseppe (Joseph) Silvio Max Piccolomini ezredesre (1623–1645), akit Ottavio Piccolomini eredetileg javainak örökösévé jelölt ki, de a fiatalember még az örökhagyó életében, 1645. március 6-án a jankaui csatában elesett, egy császári vértes ezred ezred élén harcolva.

Jegyzetek

További irodalom 

  Kathrin Bierther: Piccolomini, Ottavio (Octavio), in: Deutsche Biographie (NDB), 118594214 
  Ottavio Piccolomini művei, in: Deutsche Digitale Bibilothek (DDB), 118594214  
  Piccolomini, Ottavio (Octavio) Fürst, in: Austriaforum (AEIOU) 
 
  (Online).
  
  
  
  
  
  
  
  
  (életrajz, családfa)

Kapcsolódó szócikkek
 Piccolomini család
 Harmincéves háború

Német-római császári hadvezérek
Firenzeiek
Osztrák katonák
17. századi katonák
1599-ben született személyek
1656-ban elhunyt személyek
Az Aranygyapjas rend lovagjai
Amalfi
Ottavio
Hercegek
Máltai lovagok
Ottavio Piccolomini teljes nevén Ottavio Piccolomini Pieri d’Aragona , németes formában Octavio Piccolomini ( Firenze , november – Bécs , augusztus ) , itáliai főnemes , a Máltai lovagrend tagja , a német-római császári haderő tábornoka , a harmincéves háború jelentős hadvezére a Habsburg-ház szolgálatában . Azon kevesek egyike , akik elejétől végigharcolták a háború három évtizedét , előbb tisztként , majd vezénylő tábornokként . Wallenstein tábornagy , császári főparancsnok testőrségének parancsnoka lett.ben közreműködött Wallenstein meggyilkoltatásában , jutalmul az észak-csehországi náchodi uradalom birtokosa lett.ben IV . Fülöp spanyol király Amalfi hercegévé, ben az Aranygyapjas rend lovagjává tette,tól a császári haderő főparancsnoka lett , komoly része volt a vesztfáliai béke létrehozásában.ben III. Ferdinánd császár a Német-római Birodalom hercegeinek ( Reichsfürst ) sorába emelte . Élete Származása , családja Ottavio Piccolominiben született Firenzében , a Toszkánai Nagyhercegség fővárosában . Az ősi sienai Piccolomini arisztokrata család toszkánai , ún . „ Pieri ” ágából származott , amelyet még II. Piusz pápa ( született Enea Silvio Piccolomini , 1464 ) alapított megben , amikor örökbe fogadta unokahúgának , Antonia Pierinek gyermekeit . A családnak ez az ágaben halt ki , egy másik Ottavio Piccolomini herceg1757 ) utód nélküli elhunytával . A Piccolomini család számos tagja külországokba vándorolt , katonának , hivatalnoknak vagy papnak állt , elsősorban a Német-római Birodalomban és a Spanyol Királyságban . A században a család két pápát is adott az egyháznak : II. Piuszt és annak unokaöccsét , III. Piuszt ( született Francesco Nanni Todeschini Piccolomini , 1503 ) . A században Francesco Piccolomini1651 ) a jezsuita rend generálisa ( rendfőnöke ) lett , Enea Silvio Piccolomini császári altábornagy1689 ) , az Ó-Szerbia elleni Habsburg-hadjárat parancsnoka volt . Édesapja Silvio Piccolomini táborszernagy1610 ) volt , Toszkánai nagyhercegének főkamarása , az állam tüzérségének főparancsnoka . Édesanyja Violante Gerini firenzei patrícius hölgy volt . Három fiuk született , Enea1619 ) , aki a német-római császári hadseregben szolgált , Ottavio ( *1599 ) és Ascanio1671 ) , akiban Siena érseke lett . Pályakezdése 1616-ban,éves korában belépett a Habsburg-házból való IV . Fülöp spanyol király lombardiai hadseregébe.ben már „ firenzei ezred” ( Florentinerregiment ) tagjaként , Heinrich Matthias von Thurn gróf parancsnoksága alatt II. Ferdinánd német-római császár szolgálatában harcolt a Bécset támadó cseh rendi felkelők csapatai ellen.ban lovassági kapitányi ( Rittmeister ) rangban harcolt a fehér-hegyi csatában , Charles Bonaventure de Longueval de Bucquoy gróf tábornagy1621 ) parancsnoksága alatt , akinek a keze alatt hadvezetést tanult.ben , Bucquoy tábornagy halála után Piccolomini átlépett Gottfried Heinrich zu Pappenheim gróf vértes ezredébe , itt alezredesi rangig vitte.ben Pappenheim ezredével Észak-Lombardiába vonult , a spanyol Habsburg-hatalom oldalán részt vett a veltlini háborúban ( Bündner Wirren ) , amelyban robbant ki , amikor a katolikus spanyol hatalom a terjedő reformáció fékezésére több száz helyi protestáns családot mészárolt le , a svájci kantonok alárendeltségébe tartozó Veltlin-völgyben.ban Felső-Ausztriában kitört a Stefan Fadinger vezette parasztfelkelés , ennek leverésére Pappenheim tábornagyot hazarendelték Ausztriába . Piccolomini alezredes Milánóban maradt , a spanyol helyőrség kötelékében . Wallenstein táborában 1627-ben Piccolomini ezredesi rangban Wallenstein herceg tábornagy szolgálatába lépett . A tábornagy , akióta a birodalmi haderő főhadparancsnoka volt , rövidesen bizalmába fogadta , testőrségének parancsnokává nevezte ki , sőt diplomáciai feladatokkal is megbízta . 1629-ben , röviddel azelőtt , hogy a császár leváltotta Wallensteint a fővezérségről Piccolomini Észak-Itáliába vezetett hadjáratot , a Milánói Hercegség spanyol kormányzójának , Gonzalo Fernández de Córdoba y Cardona hercegnek támogatására , aki a mantovai örökösödési háborúban1631 ) a Habsburgok érdekeit érvényesítette . 1632-ben , amikor a császár másodszor is kinevezte Wallensteint fővezérré , Piccolomini még Itáliában tartózkodott , és csak a lützeni csata folyamán november16. ) érkezett ismét Wallenstein táborába . Parancsnoka , Pappenheim tábornagy az ütközetben halálos sebet kapott , helyét Piccolomini ezredes vette át . Hét rohamot vezetett személyesen a svédek ellen , közben ( saját emlékiratai szerint ) öt lovat lőttek ki alóla , miközben ő maga is könnyebben megsebesült . A lützeni ütközet után Piccolominit főszállásmesterré ( kb. vezérőrnaggyá ) léptették elő . Ugyanakkor vezértársát , Heinrich Holk tábornokot , Wallenstein támogatásával , tábornaggyá nevezték ki , ez Piccolminit sértett emberré tette.ban , Steinau an der Oder ( ma : Ścinawa , Alsó-Szilézia , Lengyelország ) mellett Piccolomini csapatai legyőzték és elfogták a svédek oldalán harcoló Heinrich Matthias von Thurn cseh zsoldosvezért . A steinaui csata után Piccolominit lovassági tábornokká léptették elő . Wallenstein ellen Wallenstein tábornagy és II. Ferdinánd császár konfliktusában Piccolimini szilárdan a császár oldalára állt . A tábornagy többnemzetiségű vezérkara , főleg az olasz és spanyol tábornokok bírálták Wallenstein kétkulacsos diplomáciai és katonai manővereit. januárán Pilsenben Wallenstein tábornagy a saját személye iránti hűségnyilatkozatot , „ pilseni reverzálist” íratott alá hadseregének főtisztjeivel . A felségárulást Piccolomini jelentette a császárnak . Wallenstein véglegesen kegyvesztett lett . Ugyanekkor Piccolomini – Matthias Gallas altábornaggyal , Johann von Aldringen gróf tábornaggyal és Don Baltasar von Marradas gróf tábornaggyal együtt – összeesküvést szervezett Wallenstein ellen . Felbérelt tisztek februárén Eger ( Cheb ) városában meggyilkolták Wallenstein herceget , annak sógorát , Adam Erdmann von Trčka grófot és több bizalmas főemberét . Vagyonukat a császár elkobozta , és szétosztotta az összeesküvés szervezői között . Piccolomini tábornok jelentős pénzjutalmat kapott , valamint a császár neki adta a Kelet-Csehországban fekvő hatalmas náchodi uradalmat , az adomány összértéke meghaladta a \ . Házasságai Ottavio Piccolomini tábornok , a náchodi uradalom örökös uraban feleségül vette Maria Dorotea Carolina de Ligne-Barbançon hercegnőt1642 ) , a kiterjedt de Ligne hercegi család tagját . 1642-ben megözvegyült , majd júniusén másodszor is megnősült.évesen , már nyugállományú tábornokként , Amalfi hercegeként és német-római birodalmi hercegként , Prágában feleségül vette aesztendős Maria Benigna Franziska szász-lauenburgi hercegnőt1701 ) , Gyula Henrik herceg–tábornagynak , a Szász–Lauenburgi Hercegség uralkodójának ( Julius Heinrich von Sachsen-Lauenburg,1665 ) és Anna Magdalena von Lobkowitz grófnőnek egyetlen leányát . Mindkét házasság gyermektelen maradt . A birodalom vezénylő tábornoka A következő másfél évtizedben , a harmincéves háború második felében Piccolomini tábornok harctéri parancsnokként részt vett a császáriak legtöbb fontos hadműveletében. szeptemberán a nördlingeni csatában a spanyol terciók Piccolomini olasz lovasságának támogatásávalsvéd támadást vertek vissza.től spanyol szolgálatban harcolt a franciák ellen. júliusén sikeresen felmentette a spanyol-németalföldi Leuven ( Louvain ) városát , melyet francia–holland haderő tartott ostromzár alatt.ban Johann von Werth lovassági tábornokkal együtt betört Észak-Franciaországba , kierőszakolta az átkelést a Somme folyón , bevette Compiègne városát . A császáriak már Párizst fenyegették , de a hatalmas stratégiai sikert nem aknázták ki . Legnagyobb harctéri sikerét Piccolomini tábornok Lotaringiában aratta. júniusén szétverte a Thionville ( német nevén Diedenhofen ) városát ostromló Manassès de Pas de Feuquières márki , francia marsall hadseregét , felmentette a várost . Maga Feuquières márki is fogságba esett . Ez fontos győzelem volt a Habsburg-érdekszövetség számára . Az új császár , III. Ferdinánd a győztes hadvezért titkos tanácsossá nevezte ki . A hálás IV . Fülöp spanyol király , Nápoly királyának minőségében az Amalfi Hercegséget adományozta neki . 1639 őszén Piccolomini csapatait ismét Csehországba rendelték , hogy Lipót Vilmos főherceget segítse a svédek ellen , akiket átmenetileg sikerült is kiűzniük Csehországból.ben a Duna felé nyomuló Johan Banér svéd tábornagy csapatai ellen vonult . Felmentette a türingiai Freiberget . Banér megtámadta Piccolomini megerősített táborát Saalfeldnél , de visszaverték . Piccolimini követte a nyugat felé vonuló Banér hadait , és elfoglalta a Weser-menti Höxtert . 1641 májusában Piccolomini tábornok spanyol csapatai , Joachim Christian von der Wahl gróf bajor csapataival együtt a svédeket üldözve átvonultak a kis Anhalti Hercegségen . Piccolomini fékezte katonái fosztogató kedvét , ezért I. Lajos anhalt-kötheni herceg meghívta Köthenbe , ésnyarán felvette az első német irodalmi társaság , a Fruchtbringende Gesellschaft tagjai közé . A társaság kötheni regiszterkönyvében szám alatt látható Piccolomini aláírása és vers formájába öntött köszönetnyilvánítása . Jelentős harctéri eredményei alapján azt remélte , hogy a császár őt jelöli Matthias Gallas gróf tábornagy , császári főparancsnok helyettesévé és utódjává . Ehelyett ismét Lipót Vilmos főherceg parancsnoksága alá rendelték , aki a császári hadakat vezényelte Morvaországban és Sziléziában Lennart Torstenson svéd tábornagy csapatai ellen.november elején a második breitenfeldi csatában súlyos vereséget szenvedtek a svédektől . A főherceg gyávasággal vádolta a nagy veszteségekkel meghátrált balszárny parancsnokait , a tiszteket kivégeztette , a legénységet megtizedeltette . A svédek elfoglalták Lipcsét és egész Szászországot , a császárt a hamburgi fegyverszüneti feltételek elfogadására kényszerítették . Piccolomini visszaadta parancsnoki megbízását . 1644-től több éven át a spanyol királyi hadseregben harcolt a németalföldi felkelők ellen . A hálás IV . Fülöp a spanyol grandok sorába emelte , és az Aranygyapjas rend tagjává fogadta . 1647-ben visszatért a császári haderőbe , de csalódására nem őt , hanem a protestáns Peter Melander von Holzapfelt nevezték ki főhadparancsnokká. májusén Melander gróf elesett a zusmarshauseni csatában , a császár ekkor tábornaggyá nevezte ki Piccolominit , és megtette a császári és bajor haderő közös főparancsnokává . A harmincéves háború utolsó hadjáratait az új generalisszimusz vezette . Az Inn folyónál megállította a francia–svéd előnyomulást , néhány hét múlva a dachaui csatában egy utolsó vereséget mért rájuk , de nem tudta megakadályozni , hogy Hans Christoff von Königsmarck tábornok „ repülő hadoszlopa” elfoglalja és szilárdan megtartsa Prágát . ( A svédek csak a vesztfáliai békeszerződés aláírása után vonultak ki a városból ) . Utolsó évei 1649–1650 Piccolomini tábornagy császári főbiztosként ( Prinzipal-Kommissarius ) komoly szerepet vitt azon a nürnbergi konferencián ( Exekutionstag ) , ahol döntöttek a birodalmi hadseregek demobilizálásának módjáról , a birodalom területén álló zsoldos hadak leszerelésének és feloszlatásának végrehajtásáról . A leszerelés megszervezésében szerzett érdemeiért III. Ferdinánd császárben Piccolominit a Birodalom hercegeinek sorába ( Reichsfürstenstand ) emelte , és keresztülvitte , hogy helyet és szavazatot nyerjen a birodalmi gyűlésben . <ref> { { cite book|author=Antje Oschmann | title=Der Nürnberger Exekutionstag1650. Das Ende des Dreißigjährigen Krieges in Deutschland , in Schriftenreihe der Vereinigung zur Erforschung der Neueren Geschichte , No.| publisher=Aschendorff | location=Münster| year=1991| } } </ ref> Piccolomini herceg , tábornagyéves korában , augusztusén lovasbaleset következtében vesztette életét . Utódot nem hagyott hátra . Mivel életében nagyvonalúan támogatta a szervita rendet , testét a bécsi szervita templomban temették el , de síremlék felállítását kifejezetten megtiltotta . A náchodi uradalmat és a birodalmi hercegi címet másod-unokaöccse , a család Pieri-ágából való Enea Silvio1673 ) örökölte.ben , egy másik , II. Ottavio Piccolomini elhunytával a család Pieri-ága is kihalt ) . A náchodi uradalom A kelet-csehországi náchodi uradalmat II. Ferdinand császár azben felségárulásért meggyilkolt Trčka gróftól , Wallenstein alvezérétől kobozta el , majd Piccolimini grófnak adományozta , hűsége jutalmaként , Riesenburg ( Rýzmburk ) és Groß-Trebeschau ( Velký Třebešov ) birtokokkal együtt.ban a prágai szervitáktól megvásárolta Miskoles ( Miskolezy ) községet az Aujest ( Ùjezd ) majorsággal együtt ( ma Chwalkowitz ( Chvalkovice ) település része) .ben megvette hozzá Westetz ( Vestec u Hořiček ) és Hermanitz ( Heřmanický Dvůr ) községeket , melyeket még a fehérhegyi csata után koboztak el a Strak von Nedabilitz családtól koboztak el.ben Peter Strak von Nedabilitz-től megvásárolta Schonow ( Šonov ) községet . Az új szerzeményeket mind hozzácsatolta a náchodi uradalomhoz . 1642-ben a náchodi uradalmat a császár engedélyével családi hitbizománnyá ( fideicommissum familiae ) alakította át . Mivel Piccolomini sem németül , sem csehül nem tudott rendesen , a császár engedélyezte neki , hogy végrendeletét és uradalmának hivatalos jegyzékeit latin nyelven készítse el ill. nyújtsa be.ben Piccolomini kérelmére a császár Náchod városának vásárjogot adott . Második házasságkötése után,től Piccolomini Náchodba helyezte nyári rezidenciáját. 1655 között Carlo Lurago olasz építész kibővítette és barokk stílusban átalakította a Piccolomini-kastélyt . A katolikus és császárhű Piccolomini erőteljes rekatolizációba fogott birtokain.ben a náchodi templom esperesévé egy olasz papot nevezett ki , akiket jezsuitákkal is megerősített . A katolikus hitre térítés lassan haladt , ezértben Piccolomini katonaságot adott papjainak keze alá . Az áttérni nem akaró lakosokat elüldözték , ők a szomszédos Sziléziába menekültek . A jezsuitákatben a kapucinusok váltották . Számukra Piccolomini kolostort akart építeni , de halála miatt a terv meghiúsult . A művészetpártoló főúr Piccolomini művészetkedvelő főúr volt.ben , amikor Brüsszelben tartózkodott Daniel SegherstőlAlbert-tallérért vásárolt festményeket . Szoros kapcsolatban állt Rembrandt barátjával , Jan Lievensszel , Cornelius Suttermans császári udvari festővel , az északnémet Wolfgang Heimbachhal . A náchodi kastély számára Pieter Snayerstől , a neves flamand csatakép-festőtőlnagyméretű táblaképet rendelt meg , melyek a tábornok sikeres csatáiból választott jeleneteket ábrázolnak . Piccolomini nemcsak a képek méretét szabta meg , hanem előírta az ábrázolt személyek , csoportok elrendezésének részleteit is , ezért e képek komoly dokumentum-értéket képviselnek . A „ Piccolomini-sorozat” ma a bécsi Hadtörténeti Múzeumban látható . A tábornok sok pénzzel támogatta a szervita rendet , nagy összegeket adományozott későbbi nyughelye , a bécsi új szervita templom építésére . Alakja szépirodalomban Schiller Wallenstein-trilógiájában'' szerepelteti Ottavio Piccolomini fiát , Maxot , aki fiktív , nem valós személy . Keresztneve utalás lehet a tábornagy unokaöccsére , Giuseppe ( Joseph ) Silvio Max Piccolomini ezredesre1645 ) , akit Ottavio Piccolomini eredetileg javainak örökösévé jelölt ki , de a fiatalember még az örökhagyó életében , márciusán a jankaui csatában elesett , egy császári vértes ezred ezred élén harcolva . Jegyzetek További irodalom Kathrin Bierther : Piccolomini , Ottavio ( Octavio ) , in : Deutsche Biographie ( NDB ) , Ottavio Piccolomini művei , in : Deutsche Digitale Bibilothek ( DDB ) , Piccolomini , Ottavio ( Octavio ) Fürst , in : Austriaforum ( AEIOU ) ( Online) . ( életrajz , családfa ) Kapcsolódó szócikkek Piccolomini család Harmincéves háború Német-római császári hadvezérek Firenzeiek Osztrák katonák 17. századi katonák 1599-ben született személyek 1656-ban elhunyt személyek Az Aranygyapjas rend lovagjai Amalfi Ottavio Hercegek Máltai lovagok