Ólomévek
Az ólomévek kifejezés (olaszul: Anni di piombo) Olaszország 1960-as évek vége és 1980-as évek eleje közti időszakára vonatkozik, amikor a szélsőbaloldali és szélsőjobboldali politikai terrorizmus mindennapossá vált.

Értelmezése 

Kezdetét a történészek az 1968-as diáklázadásokhoz kötik. 1968. március 1-jén Rómában az egyetemistákból álló 68-asok összecsaptak a rendőrökkel, az első halálos áldozat novemberben Antonio Annarumma rendőrtiszt volt, aki a baloldali Movimento Studentesco (Hallgatói Mozgalom) tüntetésén biztosította a rendet, halálát mai napig rejtély övezi.

Az ólomévek jellegzetessége, hogy aktivizálódtak olyan szélsőbaloldali, parlamenten kívüli szervezetek, mint a Lotta Continua (Folytatódó Harc) és a Movimento Studentesco, emellett olyan terrorista szervezetek, mint a Prima Linea (Élvonal) és a Vörös Brigádok. Emellett az 1970-es évektől megjelentek szélsőjobboldali szervezetek, mint a NAR, Ordine Nuovo (Új Rend), Avanguardia Nazionale (Nemzeti Élcsapat) és a Terza Posizione (Harmadik Hely), ezek közül a NAR felelős az 1980-as bolognai pályaudvaron elkövetett merényletért, ahol 85-en vesztették életüket.

Az ólomévekre hatással voltak különböző társadalmi, gazdasági események: Bretton Woods-i rendszer megszűnése, 1973-as és 1979-es olajválság. Az 1975-ös osimói szerződés következtében megszűnt az 1947 óta fennálló Szabad Trieszti Terület, amely addig jugoszláv katonai közigazgatás alá tartozott, így pontossá váltak a területen a jugoszláv-olasz határok valamint a területen élők kisebbségeinek státusza is. 

Az 1970-es évekre rekordméretűvé váltak a váltságdíj miatti emberrablások Olaszországban, az évtized végére megállt a népességnövekedés.

Merényletek 

A korszak sajátossága volt a sok merénylet, amelyek elkövetőit csak kevés esetben sikerült kideríteni. 1968 és 1974 között 140 merényletet követtek el, ezek közül az alábbi merényletek voltak a legsúlyosabbak:

Belpolitikai események

Olaszország az 1960-as évek végén 

Az 1960-as évek végére Olaszország gazdasága robbanásszerű fejlődésen ment keresztül, amit boom economiconak neveznek. A csecsemőhalandóság és az analfabetizmus jelentős mértékben csökkent 1960 és 1969 között. A Rai, mint közszolgálati rádió és televíziónak köszönhetően kialakult az olaszokban a nemzettudat és előtérbe került az egységes olasz nyelv használata a mindennapi életben szemben a tartományok dialektusaival.

A gazdasági fejlődés a kulturális élet fejlődésére is nagy hatással volt. A kulturális életben nagy befolyása lett a baloldalnak. Az 1968-as diáklázadás hatására az első nagyobb tüntetések ekkor voltak.

A korszakban az Olasz Kommunista Párt befolyása is folyamatosan nőtt, ami az Egyesült Államoknak egyáltalán nem tetszett, tartottak attól, hogy az ország életét drasztikusan megváltoztatnák.

Az Ólomévek kezdetei 

A kezdet az 1968-as tüntetésekkel kezdődik, amik egész Európán és Olaszországon is végig mennek.

1969-ben újra sűrűsödött a tüntetések száma, az egyetemi hallgatók tüntetése mellett jelentőssé vált a gyári munkások harca a munkaszerződésük megújítására, ezt az időszakot nevezik "forró ősznek" (autunno caldo).

1969. április 25-én időzített bomba robbant Milánóban a vásáron a FIAT pavilonjában a robbanásban néhányan súlyos sérülést szenvedtek. A rendőrség még aznap egy másik bombát talált a milánói központi pályaudvar pénzváltójában. Augusztus 9-én nyolc bombát robbantottak különböző vonatokon, amiben 12-en sérültek meg.

1969. november 19-én az Unione Communisti Italiani (Kommunista Olaszok Uniója) által szervezett milánói tüntetésen meghal Antonio Annamura rendőrtiszt. Egy terepjáróban volt, miközben leütötték acélcsővel és a helyszínen meghalt. Egyes történészek szerint ő tekinthető az ólomévek első áldozatának.

1969. december 12-én 5 merényletet hajtottak végre 53 percen belül, ebből a legsúlyosabb Milánóban a Piazza Fontanan történt: A Banca Nazionale dell'Agricoltura (Mezőgazdasági Nemzeti Bank) székházában bomba robbant. A robbanás miatt 17-en meghaltak és 88-an sérültek meg.

A szélsőséges mozgalmaktól a terrorizmusig 

A merényletek miatt egyre hevesebb és zaklatott hangulat lett úrrá az olasz társadalmon.

1970. december 7-ről december 8-ára virradó éjszakán az exfasiszta parancsnok, akkor a Fronte Nazionale neofasiszta mozgalom vezetője Julio Valerio Borghese puccskísérletet hajt végre, amely később Borghese-puccsként válik ismertté. A puccs oka tisztázatlan volt.

A társadalom az események miatt egyre kevésbé érezte magát biztonságban, ami nem elsősorban a merényletek miatt, hanem a rendszeressé vált rendvédelmi dolgozók és a banki alkalmazottak elleni támadások miatt. Felerősödték a szélsőségellenes elméletek.

1972. március 3-án a Vörös Brigádok elrabolta Idalgo Macchiarini mérnököt, aki a Sit-Siemens igazgatója volt. Lefényképezték egy táblával a nyakában amin ez a felirat volt olvasható: Mordi e fuggi. Niente resterà impunito. Colpiscine uno per educarne cento. Tutto il potere al popolo armato! (Átmeneti. Senki sem marad büntetlenül. Egy bűnhődik, hogy tanuljanak az esetéből százan. Teljes hatalmat a fegyveres népnek!).

Egyre gyakoribbá váltak az állami tisztviselők elrablása, 1974. április 18-án elrabolták Mario Sossi ügyészt, aki márciusban büntetőítéletet hozott a genovai székhelyű szélsőbaloldali terrorszervezet Gruppo XXII Ottobre (Október 22. Csoport) tagjai ellen.

Pár hónappal később letartoztatták a Vörös Brigádok két tagját a carabinierik. Akkoriban még minden eszköz adott lett volna a terrorizmus megfékezésére, ám az olasz baloldal (szocialisták és kommunisták is) nem határolódott el a fegyveres propagandáktól. Ebben nagy szerepe volt Giangiacomo Feltrinelli egykori partizánnak, aki a Vörös Brigádokat pénzelte. Az akkori baloldal a rendőrséget hatalommal való visszaéléssel vádolta meg a tüntetőkkel szemben. Az esetben felszólaló politikusok - még a kormányzó kereszténydemokrata pártiak sem - ismerték el a Vörös Brigádok szervezet fenyegetését, helyette a növekvő neofasiszta fenyegetést hangsúlyozták.

Politikai gyilkosságok 

1975-ben folytatódtak a szélsőbaloldali és szélsőjobboldali aktivisták közti leszámolások. Februárban szélsőbaloldali milicisták egy tüntetésen megölték Mikisz Mántákász neofasiszta görög hallgatót, jogvédők. Márciusában az MSI egyik fiatal militánsát, Sergio Ramellit Milánóban a Munkás Avantgárd Csoport egy tagja egy csavarkulccsal fejbe verte és 47 nap után a kórházban belehalt a sérüléseibe. Májusban Milánóban neofasiszták késelték halálra Alberto Brasili hallgatót és baloldali aktivistát. Június 5-én a Vörös Brigádok tagjai megölték Giovanni D'Alfonso csendőrt.

1976-ban a marxista szellemiségű Élvonal (Prima Linea) tagjai megölték az ügyvéd Enrico Pedenovit, aki az MSI tagja volt. Július 8-án a neofasiszta Pierluigi Concutelli megölte Vittorio Occorsio bírót. December 14-én Rómában Prisco Palumbo rendőrt a szélsőbaloldali Fegyveres Munkás Sejtek (Nuclei Armati Proletari) terrorszervezet tagjai ölték meg.

1977-ben a szélsőbaloldali terrorszervezetek követtek el gyilkosságokat: Torinóban az Élvonal, Rómában a Fegyveres Munkás Sejtek terrorszervezet ölt meg rendőrt. Torinóban a Vörös Brigádok az ügyvéd Flavio Crocét ölte meg illetve ugyancsak Torinóban megtámadta majd fogságba ejtette Carlo Casalegnót, a La Stampa napilap igazgatóhelyettesét

Ugyancsak 1977-ben történt egy véres merénylet Spanyolországban, az ún. atochai mészárlás, mely bár nem tartozik az ólomévek eseményei közé, de szorosan kapcsolódik hozzá. Annál is inkább, mert a gyilkosságokat elkövető személyek között valószínűleg olasz neofasiszták is voltak, akik az olaszországi terrorcselekményeknél is közreműködtek, sőt a spanyol szélsőségesek (baloldaliak és jobboldaliak egyaránt) szoros kapcsolatban álltak olaszországi elvtársaikkal, akiktől nem egy alkalommal fegyvereket is vételeztek. Az egyik feltételezett olasz felelőse az atochai mészárlásnak az a Carlo Cicuttini, aki 1972-ben Peteanóban megölt egy csendőrt, mely merénylet szintén az ólomévek által elkövetett támadások sorába tartozik.

Bolognai mészárlás 

1980. augusztus 2.-án, délelőtt 10:25-kor időzített bombát robbantottak fel Bologonában a főpályaudvaron, ahol a helyszínnen 85-en meghaltak és 200-an megsértültek. A merényletet a neofasiszta terrorszervezet, Fegyveres Forradalmi Sejtek két tagja Francesca Mambro és Valerio Fioravanti hajtotta végre. A Francesco Cossiga vezette kereszténydemokrata kormány eleinte egy a pályaudvar alagsorában található régi kazán robbanását nevezte meg okként, amely az eseményt előídézte. A bizonyítékok nyomán hamar egyértelművé vált, hogy előre kitervelt szándékkal hajtottak végre merényletet. 
Az Olasz Kommunista Párt napilapja, az Unitá egy nappal a merénylet után a neofasisztákat okolta a merényletért. Pár nappal később került napvilágra a tény, hogy az Olasz Titkosszolgálat SISMI le tudta hallgatni a terrorszervezet firenzei központjának telefonbeszélgetéseit.

A regionális ügyészség az események hatására újranyitotta az Italicus-merénylet nyomozás, ugyanis feltételezésük szerint ugyanazon személyek állhattak az 1974-es Italicus-merénylet mögött mint a bolognai mögött. Augusztus 22-én a rendőrség DIGOS (Általános Nyomozati és Különleges Ügyosztály) osztálya jelentéséből kiderült, hogy a neofasiszták elleni nyomozást erősíteni kell. 

Az ügyben a Szenátusban hamarosan üléseztek, ahol Cossiga osztotta a neofasisztákkal kapcsolatos teoriákat azt mondta, hogy :"A baloldali terrorizmussal ellentétben, akik a saját embereiket küldik az állam szívbe döfésére, a neofasiszta terroristák szeretik magukat mészáros szerepben, mert a szélsőségesen erőszakos tett pánik reakció és heves reakciókat idéz elő."

1980-as évek 

1981. július 5-én a Vörös Brigádok 47 napig tartó fogvatartás után megölték Giuseppe Talierciót. a Montedison petrolkémiai vállalat Porto Marghera-i telephelyének igazgatóját. 

1981. december 17-án a Vörös Brigádok elrabolta James L. Dozier amerikai ezredest, a NATO dél-európai bázisának parancsnokhelyettesét, akit 1982. január 22-én Padovában, szabadított ki az olasz rendőrség terrorelhárító osztálya, a NOCS.

Törvénymódosítások 

A kormánypártok - Olasz Kereszténydemokrata Párt, Olasz Demokratikus Szocialista Párt, Olasz Köztársasági Párt, Olasz Liberális Párt és az Olasz Szocialista Párt - az Olasz Kommunista Párt támogatásával, olyan törvénymódosításokat akart véghezvinni, amely véget vet az országban tapasztalható válságos helyzetnek.

 Az 1975/152-es törvény amelyet Reale-törvénynek (legge Reale) neveznek. Egy sor visszatartó erejű intézkedést tett lehetővé.
 1978-ban létrehoztak három különleges alakulatot: A Carabinieri a GIS (Gruppo di intervento speciale), a rendőrség a NOCS (Nucleo Operativo Centrale di Sicurezza) és a Pénzügyőrség a SVATPI (Scorta Valori Anti Terrorismo Pronto Impiego) nevű szervezeteket hozza létre.
 1980-ban jóváhagyják az akkori miniszterelnök Francesco Cossiga törvényét, amely szigorúbb büntetőítéletet tesz lehetővé azoknak, akiket terrortámadás vagy terrorszervezetben való részvétel miatt ítélnek el.

Terrorszervezetek 
 Vörös Brigádok
 Élvonal
 Október 23-a Csoport
 Új Rend
 Nemzeti Avantgárd 
 Fegyveres Forradalmi Sejtek

Jegyzetek

Fordítás

Források 
Rai - La storia siamo noi műsora az ólomévek-időszakról

Olaszország történelme
Az ólomévek kifejezés ( olaszul : Anni di piombo ) Olaszországas évek vége ésas évek eleje közti időszakára vonatkozik , amikor a szélsőbaloldali és szélsőjobboldali politikai terrorizmus mindennapossá vált . Értelmezése Kezdetét a történészek azas diáklázadásokhoz kötik. márciusjén Rómában az egyetemistákból állóasok összecsaptak a rendőrökkel , az első halálos áldozat novemberben Antonio Annarumma rendőrtiszt volt , aki a baloldali Movimento Studentesco ( Hallgatói Mozgalom ) tüntetésén biztosította a rendet , halálát mai napig rejtély övezi . Az ólomévek jellegzetessége , hogy aktivizálódtak olyan szélsőbaloldali , parlamenten kívüli szervezetek , mint a Lotta Continua ( Folytatódó Harc ) és a Movimento Studentesco , emellett olyan terrorista szervezetek , mint a Prima Linea ( Élvonal ) és a Vörös Brigádok . Emellett azes évektől megjelentek szélsőjobboldali szervezetek , mint a NAR, Ordine Nuovo ( Új Rend ) , Avanguardia Nazionale ( Nemzeti Élcsapat ) és a Terza Posizione ( Harmadik Hely ) , ezek közül a NAR felelős azas bolognai pályaudvaron elkövetett merényletért , aholen vesztették életüket . Az ólomévekre hatással voltak különböző társadalmi , gazdasági események : Bretton Woods-i rendszer megszűnése , as éses olajválság . Azös osimói szerződés következtében megszűnt azóta fennálló Szabad Trieszti Terület , amely addig jugoszláv katonai közigazgatás alá tartozott , így pontossá váltak a területen a jugoszláv-olasz határok valamint a területen élők kisebbségeinek státusza is . Azes évekre rekordméretűvé váltak a váltságdíj miatti emberrablások Olaszországban , az évtized végére megállt a népességnövekedés . Merényletek A korszak sajátossága volt a sok merénylet , amelyek elkövetőit csak kevés esetben sikerült kideríteni.ésközöttmerényletet követtek el , ezek közül az alábbi merényletek voltak a legsúlyosabbak : Belpolitikai események Olaszország azas évek végén Azas évek végére Olaszország gazdasága robbanásszerű fejlődésen ment keresztül , amit boom economiconak neveznek . A csecsemőhalandóság és az analfabetizmus jelentős mértékben csökkentésközött . A Rai , mint közszolgálati rádió és televíziónak köszönhetően kialakult az olaszokban a nemzettudat és előtérbe került az egységes olasz nyelv használata a mindennapi életben szemben a tartományok dialektusaival . A gazdasági fejlődés a kulturális élet fejlődésére is nagy hatással volt . A kulturális életben nagy befolyása lett a baloldalnak . Azas diáklázadás hatására az első nagyobb tüntetések ekkor voltak . A korszakban az Olasz Kommunista Párt befolyása is folyamatosan nőtt , ami az Egyesült Államoknak egyáltalán nem tetszett , tartottak attól , hogy az ország életét drasztikusan megváltoztatnák . Az Ólomévek kezdetei A kezdet azas tüntetésekkel kezdődik , amik egész Európán és Olaszországon is végig mennek . 1969-ben újra sűrűsödött a tüntetések száma , az egyetemi hallgatók tüntetése mellett jelentőssé vált a gyári munkások harca a munkaszerződésük megújítására , ezt az időszakot nevezik " forró ősznek " ( autunno caldo ) . 1969. áprilisén időzített bomba robbant Milánóban a vásáron a FIAT pavilonjában a robbanásban néhányan súlyos sérülést szenvedtek . A rendőrség még aznap egy másik bombát talált a milánói központi pályaudvar pénzváltójában . Augusztusén nyolc bombát robbantottak különböző vonatokon , amibenen sérültek meg . 1969. novemberén az Unione Communisti Italiani ( Kommunista Olaszok Uniója ) által szervezett milánói tüntetésen meghal Antonio Annamura rendőrtiszt . Egy terepjáróban volt , miközben leütötték acélcsővel és a helyszínen meghalt . Egyes történészek szerint ő tekinthető az ólomévek első áldozatának . 1969. decemberénmerényletet hajtottak végrepercen belül , ebből a legsúlyosabb Milánóban a Piazza Fontanan történt : A Banca Nazionale dell'Agricoltura ( Mezőgazdasági Nemzeti Bank ) székházában bomba robbant . A robbanás miatten meghaltak ésan sérültek meg . A szélsőséges mozgalmaktól a terrorizmusig A merényletek miatt egyre hevesebb és zaklatott hangulat lett úrrá az olasz társadalmon . 1970. decemberről decemberára virradó éjszakán az exfasiszta parancsnok , akkor a Fronte Nazionale neofasiszta mozgalom vezetője Julio Valerio Borghese puccskísérletet hajt végre , amely később Borghese-puccsként válik ismertté . A puccs oka tisztázatlan volt . A társadalom az események miatt egyre kevésbé érezte magát biztonságban , ami nem elsősorban a merényletek miatt , hanem a rendszeressé vált rendvédelmi dolgozók és a banki alkalmazottak elleni támadások miatt . Felerősödték a szélsőségellenes elméletek . 1972. márciusán a Vörös Brigádok elrabolta Idalgo Macchiarini mérnököt , aki a Sit-Siemens igazgatója volt . Lefényképezték egy táblával a nyakában amin ez a felirat volt olvasható : Mordi e fuggi . Niente resterà impunito . Colpiscine uno per educarne cento . Tutto il potere al popolo armato ! ( Átmeneti . Senki sem marad büntetlenül . Egy bűnhődik , hogy tanuljanak az esetéből százan . Teljes hatalmat a fegyveres népnek ! ) . Egyre gyakoribbá váltak az állami tisztviselők elrablása , áprilisán elrabolták Mario Sossi ügyészt , aki márciusban büntetőítéletet hozott a genovai székhelyű szélsőbaloldali terrorszervezet Gruppo XXII Ottobre ( Október Csoport ) tagjai ellen . Pár hónappal később letartoztatták a Vörös Brigádok két tagját a carabinierik . Akkoriban még minden eszköz adott lett volna a terrorizmus megfékezésére , ám az olasz baloldal ( szocialisták és kommunisták is ) nem határolódott el a fegyveres propagandáktól . Ebben nagy szerepe volt Giangiacomo Feltrinelli egykori partizánnak , aki a Vörös Brigádokat pénzelte . Az akkori baloldal a rendőrséget hatalommal való visszaéléssel vádolta meg a tüntetőkkel szemben . Az esetben felszólaló politikusok - még a kormányzó kereszténydemokrata pártiak sem - ismerték el a Vörös Brigádok szervezet fenyegetését , helyette a növekvő neofasiszta fenyegetést hangsúlyozták . Politikai gyilkosságok 1975-ben folytatódtak a szélsőbaloldali és szélsőjobboldali aktivisták közti leszámolások . Februárban szélsőbaloldali milicisták egy tüntetésen megölték Mikisz Mántákász neofasiszta görög hallgatót , jogvédők . Márciusában az MSI egyik fiatal militánsát , Sergio Ramellit Milánóban a Munkás Avantgárd Csoport egy tagja egy csavarkulccsal fejbe verte ésnap után a kórházban belehalt a sérüléseibe . Májusban Milánóban neofasiszták késelték halálra Alberto Brasili hallgatót és baloldali aktivistát . Júniusén a Vörös Brigádok tagjai megölték Giovanni D'Alfonso csendőrt . 1976-ban a marxista szellemiségű Élvonal ( Prima Linea ) tagjai megölték az ügyvéd Enrico Pedenovit , aki az MSI tagja volt . Júliusán a neofasiszta Pierluigi Concutelli megölte Vittorio Occorsio bírót . Decemberén Rómában Prisco Palumbo rendőrt a szélsőbaloldali Fegyveres Munkás Sejtek ( Nuclei Armati Proletari ) terrorszervezet tagjai ölték meg . 1977-ben a szélsőbaloldali terrorszervezetek követtek el gyilkosságokat : Torinóban az Élvonal , Rómában a Fegyveres Munkás Sejtek terrorszervezet ölt meg rendőrt . Torinóban a Vörös Brigádok az ügyvéd Flavio Crocét ölte meg illetve ugyancsak Torinóban megtámadta majd fogságba ejtette Carlo Casalegnót , a La Stampa napilap igazgatóhelyettesét Ugyancsakben történt egy véres merénylet Spanyolországban , az ún. atochai mészárlás , mely bár nem tartozik az ólomévek eseményei közé , de szorosan kapcsolódik hozzá . Annál is inkább , mert a gyilkosságokat elkövető személyek között valószínűleg olasz neofasiszták is voltak , akik az olaszországi terrorcselekményeknél is közreműködtek , sőt a spanyol szélsőségesek ( baloldaliak és jobboldaliak egyaránt ) szoros kapcsolatban álltak olaszországi elvtársaikkal , akiktől nem egy alkalommal fegyvereket is vételeztek . Az egyik feltételezett olasz felelőse az atochai mészárlásnak az a Carlo Cicuttini , akiben Peteanóban megölt egy csendőrt , mely merénylet szintén az ólomévek által elkövetett támadások sorába tartozik . Bolognai mészárlás 1980. augusztus-án , délelőtt25-kor időzített bombát robbantottak fel Bologonában a főpályaudvaron , ahol a helyszínnenen meghaltak ésan megsértültek . A merényletet a neofasiszta terrorszervezet , Fegyveres Forradalmi Sejtek két tagja Francesca Mambro és Valerio Fioravanti hajtotta végre . A Francesco Cossiga vezette kereszténydemokrata kormány eleinte egy a pályaudvar alagsorában található régi kazán robbanását nevezte meg okként , amely az eseményt előídézte . A bizonyítékok nyomán hamar egyértelművé vált , hogy előre kitervelt szándékkal hajtottak végre merényletet . Az Olasz Kommunista Párt napilapja , az Unitá egy nappal a merénylet után a neofasisztákat okolta a merényletért . Pár nappal később került napvilágra a tény , hogy az Olasz Titkosszolgálat SISMI le tudta hallgatni a terrorszervezet firenzei központjának telefonbeszélgetéseit . A regionális ügyészség az események hatására újranyitotta az Italicus-merénylet nyomozás , ugyanis feltételezésük szerint ugyanazon személyek állhattak azes Italicus-merénylet mögött mint a bolognai mögött . Augusztusén a rendőrség DIGOS ( Általános Nyomozati és Különleges Ügyosztály ) osztálya jelentéséből kiderült , hogy a neofasiszták elleni nyomozást erősíteni kell . Az ügyben a Szenátusban hamarosan üléseztek , ahol Cossiga osztotta a neofasisztákkal kapcsolatos teoriákat azt mondta , hogy \ : " A baloldali terrorizmussal ellentétben , akik a saját embereiket küldik az állam szívbe döfésére , a neofasiszta terroristák szeretik magukat mészáros szerepben , mert a szélsőségesen erőszakos tett pánik reakció és heves reakciókat idéz elő . " 1980-as évek 1981. júliusén a Vörös Brigádoknapig tartó fogvatartás után megölték Giuseppe Talierciót. a Montedison petrolkémiai vállalat Porto Marghera-i telephelyének igazgatóját . 1981. decemberán a Vörös Brigádok elrabolta James L. Dozier amerikai ezredest , a NATO dél-európai bázisának parancsnokhelyettesét , akit januárén Padovában , szabadított ki az olasz rendőrség terrorelhárító osztálya , a NOCS. Törvénymódosítások A kormánypártok - Olasz Kereszténydemokrata Párt , Olasz Demokratikus Szocialista Párt , Olasz Köztársasági Párt , Olasz Liberális Párt és az Olasz Szocialista Párt - az Olasz Kommunista Párt támogatásával , olyan törvénymódosításokat akart véghezvinni , amely véget vet az országban tapasztalható válságos helyzetnek . Az152-es törvény amelyet Reale-törvénynek ( legge Reale ) neveznek . Egy sor visszatartó erejű intézkedést tett lehetővé. ban létrehoztak három különleges alakulatot : A Carabinieri a GIS ( Gruppo di intervento speciale ) , a rendőrség a NOCS ( Nucleo Operativo Centrale di Sicurezza ) és a Pénzügyőrség a SVATPI ( Scorta Valori Anti Terrorismo Pronto Impiego ) nevű szervezeteket hozza létre. ban jóváhagyják az akkori miniszterelnök Francesco Cossiga törvényét , amely szigorúbb büntetőítéletet tesz lehetővé azoknak , akiket terrortámadás vagy terrorszervezetben való részvétel miatt ítélnek el . Terrorszervezetek Vörös Brigádok Élvonal Októbera Csoport Új Rend Nemzeti Avantgárd Fegyveres Forradalmi Sejtek Jegyzetek Fordítás Források Rai - La storia siamo noi műsora az ólomévek-időszakról Olaszország történelme