Guna
A guna szanszkrit szó (गुण, guṇá) melynek több jelentése van.

A hindu felfogás három minőségi változatot ismer, s ezeket gunáknak nevezi. Itt mint bölcseleti műszó szerepel, de a jelentése többnyire: minőség, sajátosság, tulajdonság, erény, érdem. Legmegfelelőbb talán, ha minőségi sajátosságnak fordítjuk.

A három guna a következő: 
 szattva (सत्त्व): az egyensúly, kiegyenlítés, a rend, tisztaság, világosság, nyugalom, könnyűség, jóság sajátossága
 radzsasz (रजस्): a mozgás, erőkifejtés, lendület, nyughatatlanság, szenvedélyesség sajátossága 
 tamasz (तमस्): a nehézség, sötétség, mozdulatlanság, tompultság, tehetetlenség, tudatlanság sajátossága

Ezek azonban nem elvont eszmék, hanem valóságos, mondhatni szubsztanciális tények, mert minden anyagi változatban jelen vannak. Az anyag minőségi fokozata éppen attól függ, milyen arányban szerepelnek benne a gunák, melyikük van túlsúlyban. Mindenben megvan mind a három, de más és más arányban, más és más fokú keveredésben. Funkciójukból adódóan kötőerőknek is nevezzük őket.

Az anyagvilág különböző alkati változataiban a három sajátosság más és más arányú keveredésben van jelen, s ez határtalanul variálódik. A különféle alkatok minőségi foka mindig attól függ, milyen arányban keverednek benne a gunák, melyikük, milyen mértékben jut túlsúlyba a többi fölött. így áll elő a minőségi érték hatalmas ranglétrája az anyagvilágban. Kétségtelen, hogy ebből a szempontból a legalacsonyabb fokozatot az jelenti, ahol a tamasz jut teljes túlsúlyra, a legmagasabbat pedig az, ahol a szattva a legnagyobb mértékben dominál. A radzsasz a középfokozatokon fog leginkább túlsúlyra jutni, előtérbe lépni.

A három guna-sajátosság, az anyagban nyilvánul meg, tehát nem pusztán elvont, elvi elemet jelent. Az anyag természetében gyökerezik, maga az anyag megy át változásokon, hogy a három sajátság valamelyikében részesüljön.

Az anyagi természet (prakrti) három kötőerőből (guna) áll: szattva (jóság), radzsasz (szenvedély) és tamasz (tudatlanság). Az élőlény alárendeltjévé válik e kötőerőknek, mihelyt kapcsolatba kerül az anyagi természettel. (Bhagavad-gíta)

Az elme minőségében 
A gunák tana összefügg az elme állapot-fokozataival is. Olyan energiák ezek, amelyek nemcsak az elme felszínes tevékenységét irányítják, hanem a mélyebb tudatunk működését is.

A tompultság állapotában a tamasz nehézkes, erőtlen sajátossága tölti el az elmét, sötét leplet borítva a tudatra. A tamasz (tudatlanság) a sötétség, a tompaság és a tétlenség minősége. Akadályozó negatív erő, amely hanyatlást okoz. Az elmében közönyt, fásultságot, illúziót eredményez.

Ha a radzsasz zabolátlan, mindenfelé szétágazó tevékenysége lép előtérbe; az aktív, ösztönző erő, amely változást eredményez mindenhol, ahol túlsúlyba kerül. Megzavarja az egyensúlyt, s önző tetteket, szenvedélyt, sóvárgást eredményez. Bár rövid távon gyönyört eredményezhet, hosszabb távon a kiegyensúlyozatlanságot okozó természete miatt fájdalmat és szenvedést hoz létre.

A szattva az eredeti tudat felébredését elősegítő sajátosság. Általa az önkontroll, az egyszerűség, a becsület, a hűség és az igazságosság alakul ki az emberben, és a belső harmónia, az egyensúly és a stabilitás válik az életének részévé.

A legalacsonyabb fokon sok tekintetben az ember még kevéssel emelkedik az állati létforma fölé, s ebből a szempontból, ha a minőségi értékélést vesszük alapul, a döntő különbség állat és ember közt nem annyira a tudatosságban és az értelmi képességben rejlik, mint a három guna keveredési arányában. Az az emberi fokozat, amelyben a radzsasz fegyelmezetlenül, korlátozatlanul van túlsúlyban, s ugyanakkor a tamasz sötét, áthatolhatatlan tehertétele is ránehezedik, igazán csak kevéssel emelkedik az állat értékfokozata fölé. Hogy egyáltalán fölébe emelkedik, azt a szattva előtérbe lépése okolja meg, mert az emberi fokon ez többé-kevésbé jelentékenyen a radzsasz fölé kerekedhet. A szattvának ebben a lehetőségében áll a nagy különbség állat és ember közt. Ha tehát a mélyen álló, egészen alacsonyrendű ember nem tud élni ezzel a lehetőséggel, a szó szoros értelmében értéktelenebbé válik az állatnál.

A szattva az emberben sokkal kevésbé van eleve megszabott határok közé szorítva, mint akár a legmagasabb-rendű állatban. Az értelem fényében eszmélő öntudat, az elmeközeg
központjában kikristályosult Énen keresztül, a szattva legközvetlenebb hordozója. Amilyen mértékben finomul az öntudat, amilyen mértékben átdereng rajta az Önvalóból áradó fény, olyan mértékben jut túlsúlyra az egész emberi alkatban a szattva. Szerepelhet tehát olyan csökevényesen, hogy jelenléte alig-alig nyilvánul meg, de eláraszthatja az embert úgy, hogy mellette a radzsasz szinte eltörpül és már csak az egészen elkerülhetetlen vagy szükségesnek ítélt tevékenységet szolgálja, a tamasz pedig teljesen alárendelt szerepre kényszerül, csupán annyiban van jelen, amennyiben a sűrűtesttől elválaszthatatlan. A két határérték közt a változatoknak szinte végtelen variációja lehetséges, mint ahogy valóban így is látjuk az emberekben. A közbeeső fokozatokon aztán más és más mértékben előfordulhat, hogy a tamasz jut aránytalan túlsúlyra, például a tunya, nehézkes gondolkozású, szellemileg sötét emberben; vagy a radzsasz olyan fokra emelkedik, hogy a tamasz sötét, nehézkes eleméhez a tevékenységnek éppen csak akkora mértékét adja, hogy az illető ember cselekedetekké válthassa a sötét és kezdetleges voltának megfelelő vágyakat, szándékokat;
aztán meglehet, hogy a radzsasz olyan erőre kap, hogy az elmét és az egész embert mozgékonnyá, tevékennyé, szenvedélyessé teszi, de anélkül, hogy a tamasz lehúzó nehézkedésének hatása alól szabadulhatna és a szattva ellenőrző, irányító befolyását tudatosan követni tudná; majd az is lehetséges, hogy a szattva kellőképpen fölülkerekedik és a még mindig nyughatatlan radzsasz feszülő erőkifejtését legalább világosabb célok felé fordíthatja, ha teljes mértékben nem is tudja alávetni ellenőrzésének.

A táplálkozásban 
A jógik felismerték, hogy tudatunk minőségét nagymértékben meghatározza az, amit megeszünk. Amit és amennyit eszünk, az hatással van vérünk minőségére, s ami aztán befolyással van testünk minden egyes sejtjére, beleértve az idegrendszert is. Ez befolyásolja érzékelésünk minőségét és ezen keresztül kedélyállapotunkat is.

A hindu szent iratok és a jóga-szövegek aszerint osztják be az ételeket, hogy mit kellene ennünk és mit nem kellene. Ez a kategorizálás is a három guna koncepcióján alapul.

A tamasztikus ételek a húsok, a halak, a tojás, az alkohol, a konzervált és ipari ételek, ezek tunyává, hosszú távon letargikussá tesznek. A radzsasztikus ételek, mint a feketekávé, finomított cukor, csokoládé vagy a túl fűszeres ételek, nyugtalanságot, agressziót keltenek. A szattvikus ételek a zöldségfélék, a gyümölcsök, gabonamagvak, tejtermékek, ezek kiegyensúlyozott és harmonikus állapothoz vezetnek, mind a testben, mind az elmében.
Az étrendhez az egyik legfontosabb útmutató alapelv, hogy a mennyiség változtat a minőségen.

A Bhagavad-gíta megfogalmazása szerint: Néha a szenvedély (radszasz) kerül túlsúlyba, elnyomván a jóság (szattva) minőségét, néha a jóság győzi le a szenvedélyt, máskor pedig a tudatlanság (tamasz) uralkodik a jóság és a szenvedély kötőerői felett. Ily módon mindig küzdelem folyik az elsőbbségért.

Hogy melyik kötőerő uralkodik leginkább egy emberen, az viselkedésében, tetteiben, érzéseiben mutatkozik meg, és ebben nagy szerepe van a táplálkozásának is.

Jegyzetek

Források 
 Baktay Ervin: A diadalmas jóga - A megismerés és önuralom tana, Pantheon Kiadás

További információk 
 Tóth-Soma László: A kötőerők tudománya

Hinduizmus
Jóga
A guna szanszkrit szó ( गुण , guṇá ) melynek több jelentése van . A hindu felfogás három minőségi változatot ismer , s ezeket gunáknak nevezi . Itt mint bölcseleti műszó szerepel , de a jelentése többnyire : minőség , sajátosság , tulajdonság , erény , érdem . Legmegfelelőbb talán , ha minőségi sajátosságnak fordítjuk . A három guna a következő : szattva ( सत्त्व ) : az egyensúly , kiegyenlítés , a rend , tisztaság , világosság , nyugalom , könnyűség , jóság sajátossága radzsasz ( रजस् ) : a mozgás , erőkifejtés , lendület , nyughatatlanság , szenvedélyesség sajátossága tamasz ( तमस् ) : a nehézség , sötétség , mozdulatlanság , tompultság , tehetetlenség , tudatlanság sajátossága Ezek azonban nem elvont eszmék , hanem valóságos , mondhatni szubsztanciális tények , mert minden anyagi változatban jelen vannak . Az anyag minőségi fokozata éppen attól függ , milyen arányban szerepelnek benne a gunák , melyikük van túlsúlyban . Mindenben megvan mind a három , de más és más arányban , más és más fokú keveredésben . Funkciójukból adódóan kötőerőknek is nevezzük őket . Az anyagvilág különböző alkati változataiban a három sajátosság más és más arányú keveredésben van jelen , s ez határtalanul variálódik . A különféle alkatok minőségi foka mindig attól függ , milyen arányban keverednek benne a gunák , melyikük , milyen mértékben jut túlsúlyba a többi fölött. így áll elő a minőségi érték hatalmas ranglétrája az anyagvilágban . Kétségtelen , hogy ebből a szempontból a legalacsonyabb fokozatot az jelenti , ahol a tamasz jut teljes túlsúlyra , a legmagasabbat pedig az , ahol a szattva a legnagyobb mértékben dominál . A radzsasz a középfokozatokon fog leginkább túlsúlyra jutni , előtérbe lépni . A három guna-sajátosság , az anyagban nyilvánul meg , tehát nem pusztán elvont , elvi elemet jelent . Az anyag természetében gyökerezik , maga az anyag megy át változásokon , hogy a három sajátság valamelyikében részesüljön . Az anyagi természet ( prakrti ) három kötőerőből ( guna ) áll : szattva ( jóság ) , radzsasz ( szenvedély ) és tamasz ( tudatlanság ) . Az élőlény alárendeltjévé válik e kötőerőknek , mihelyt kapcsolatba kerül az anyagi természettel . ( Bhagavad-gíta ) Az elme minőségében A gunák tana összefügg az elme állapot-fokozataival is . Olyan energiák ezek , amelyek nemcsak az elme felszínes tevékenységét irányítják , hanem a mélyebb tudatunk működését is . A tompultság állapotában a tamasz nehézkes , erőtlen sajátossága tölti el az elmét , sötét leplet borítva a tudatra . A tamasz ( tudatlanság ) a sötétség , a tompaság és a tétlenség minősége . Akadályozó negatív erő , amely hanyatlást okoz . Az elmében közönyt , fásultságot , illúziót eredményez . Ha a radzsasz zabolátlan , mindenfelé szétágazó tevékenysége lép előtérbe ; az aktív , ösztönző erő , amely változást eredményez mindenhol , ahol túlsúlyba kerül . Megzavarja az egyensúlyt , s önző tetteket , szenvedélyt , sóvárgást eredményez . Bár rövid távon gyönyört eredményezhet , hosszabb távon a kiegyensúlyozatlanságot okozó természete miatt fájdalmat és szenvedést hoz létre . A szattva az eredeti tudat felébredését elősegítő sajátosság . Általa az önkontroll , az egyszerűség , a becsület , a hűség és az igazságosság alakul ki az emberben , és a belső harmónia , az egyensúly és a stabilitás válik az életének részévé . A legalacsonyabb fokon sok tekintetben az ember még kevéssel emelkedik az állati létforma fölé , s ebből a szempontból , ha a minőségi értékélést vesszük alapul , a döntő különbség állat és ember közt nem annyira a tudatosságban és az értelmi képességben rejlik , mint a három guna keveredési arányában . Az az emberi fokozat , amelyben a radzsasz fegyelmezetlenül , korlátozatlanul van túlsúlyban , s ugyanakkor a tamasz sötét , áthatolhatatlan tehertétele is ránehezedik , igazán csak kevéssel emelkedik az állat értékfokozata fölé . Hogy egyáltalán fölébe emelkedik , azt a szattva előtérbe lépése okolja meg , mert az emberi fokon ez többé-kevésbé jelentékenyen a radzsasz fölé kerekedhet . A szattvának ebben a lehetőségében áll a nagy különbség állat és ember közt . Ha tehát a mélyen álló , egészen alacsonyrendű ember nem tud élni ezzel a lehetőséggel , a szó szoros értelmében értéktelenebbé válik az állatnál . A szattva az emberben sokkal kevésbé van eleve megszabott határok közé szorítva , mint akár a legmagasabb-rendű állatban . Az értelem fényében eszmélő öntudat , az elmeközeg központjában kikristályosult Énen keresztül , a szattva legközvetlenebb hordozója . Amilyen mértékben finomul az öntudat , amilyen mértékben átdereng rajta az Önvalóból áradó fény , olyan mértékben jut túlsúlyra az egész emberi alkatban a szattva . Szerepelhet tehát olyan csökevényesen , hogy jelenléte alig-alig nyilvánul meg , de eláraszthatja az embert úgy , hogy mellette a radzsasz szinte eltörpül és már csak az egészen elkerülhetetlen vagy szükségesnek ítélt tevékenységet szolgálja , a tamasz pedig teljesen alárendelt szerepre kényszerül , csupán annyiban van jelen , amennyiben a sűrűtesttől elválaszthatatlan . A két határérték közt a változatoknak szinte végtelen variációja lehetséges , mint ahogy valóban így is látjuk az emberekben . A közbeeső fokozatokon aztán más és más mértékben előfordulhat , hogy a tamasz jut aránytalan túlsúlyra , például a tunya , nehézkes gondolkozású , szellemileg sötét emberben ; vagy a radzsasz olyan fokra emelkedik , hogy a tamasz sötét , nehézkes eleméhez a tevékenységnek éppen csak akkora mértékét adja , hogy az illető ember cselekedetekké válthassa a sötét és kezdetleges voltának megfelelő vágyakat , szándékokat ; aztán meglehet , hogy a radzsasz olyan erőre kap , hogy az elmét és az egész embert mozgékonnyá , tevékennyé , szenvedélyessé teszi , de anélkül , hogy a tamasz lehúzó nehézkedésének hatása alól szabadulhatna és a szattva ellenőrző , irányító befolyását tudatosan követni tudná ; majd az is lehetséges , hogy a szattva kellőképpen fölülkerekedik és a még mindig nyughatatlan radzsasz feszülő erőkifejtését legalább világosabb célok felé fordíthatja , ha teljes mértékben nem is tudja alávetni ellenőrzésének . A táplálkozásban A jógik felismerték , hogy tudatunk minőségét nagymértékben meghatározza az , amit megeszünk . Amit és amennyit eszünk , az hatással van vérünk minőségére , s ami aztán befolyással van testünk minden egyes sejtjére , beleértve az idegrendszert is . Ez befolyásolja érzékelésünk minőségét és ezen keresztül kedélyállapotunkat is . A hindu szent iratok és a jóga-szövegek aszerint osztják be az ételeket , hogy mit kellene ennünk és mit nem kellene . Ez a kategorizálás is a három guna koncepcióján alapul . A tamasztikus ételek a húsok , a halak , a tojás , az alkohol , a konzervált és ipari ételek , ezek tunyává , hosszú távon letargikussá tesznek . A radzsasztikus ételek , mint a feketekávé , finomított cukor , csokoládé vagy a túl fűszeres ételek , nyugtalanságot , agressziót keltenek . A szattvikus ételek a zöldségfélék , a gyümölcsök , gabonamagvak , tejtermékek , ezek kiegyensúlyozott és harmonikus állapothoz vezetnek , mind a testben , mind az elmében . Az étrendhez az egyik legfontosabb útmutató alapelv , hogy a mennyiség változtat a minőségen . A Bhagavad-gíta megfogalmazása szerint : Néha a szenvedély ( radszasz ) kerül túlsúlyba , elnyomván a jóság ( szattva ) minőségét , néha a jóság győzi le a szenvedélyt , máskor pedig a tudatlanság ( tamasz ) uralkodik a jóság és a szenvedély kötőerői felett . Ily módon mindig küzdelem folyik az elsőbbségért . Hogy melyik kötőerő uralkodik leginkább egy emberen , az viselkedésében , tetteiben , érzéseiben mutatkozik meg , és ebben nagy szerepe van a táplálkozásának is . Jegyzetek Források Baktay Ervin : A diadalmas jóga - A megismerés és önuralom tana , Pantheon Kiadás További információk Tóth-Soma László : A kötőerők tudománya Hinduizmus Jóga