Chris Bristow
Christopher William Bristow (Lambeth, 1937. december 2. – Liège, 1960. június 19.) brit autóversenyző. A Formula–1-ben 1959-től 1960-ig indult.

Karrierje 
1937. december 2-án egy londoni garázstulajdonos fiaként született. Őt tartották a brit klubversenyzés „vademberének”, aki a legtöbb alacsonyabb kategóriájú versenyén kicsúszott, vagy ütközött, de ha célba ért, jó helyezései voltak. 19 évesen jutott először komoly lehetőséghez autózás terén. Egy MG Specialt vezetett a brit pályákon, de neve nemzetközi körökben is ismertebbé vált, amikor 1959. május 18-át követően, a London Trophy után nem sokkal Ken Gregory, a British Racing Partnership vezetője megismerte a srácot. A csapatfőnök szerint aktuális F2-es versenyzője, George Wicken már nem tudta a legtöbbet kihozni a BRP Cooper-ből, így új versenyző után kívánt nézni, és épp kapóra jött a vehemens Bristow.

A Crystal Palace-ban rendezett esemény után tesztlehetőséget is biztosított neki Brands Hatch-ben egy Cooper Boogwarddal, mely olyan jól sikerült, ami akár egy, a következő szezonra szóló szerződés lehetőségét is felvetette. Első versenyét Reimsben futotta, ahol kiesett, viszont a hetedik Roueni Nagydíjon Maurice Trintignant-ttal küzdve az ötödik helyen ért célba, amivel még elégedettebbé tette csapatát. A következő héten pedig el is jött a csúcspont. Bristow a Formula–1-es Brit nagydíjon kapott lehetőséget a csapattól, és öt körös hátránnyal a 10. helyen végzett. A második futamára majdnem egy évet kellett várnia, de alacsonyabb kategóriájú versenyeken továbbra is bőszen kormányozta a Cooper-t.

A charade-i Trophée d’Auvergne-en a győzelemért harcolt, de ismét a technika áldozatává vált. A hétvége szomorú tragédiája volt csapattársának, Ivor Buebnek a halála, amire Gregory így emlékezett: „Ivor Bueb balesete és halála szörnyű hatással volt a fiatal Bristowra, akit addig nem érintettek a motorsport tragédiái és a történtek majdnem elundorították a versenyzéstől. Bristow gondolkozott, hogy elinduljon-e a következő brands-i versenyen, de meggyőzte magát a részvételről és jól tette: a több részre bontott megmérettetés összetett legjobbjának bizonyult, olyan nevek előtt, mint Roy Salvadori, vagy az 1959-es év Formula–1-es világbajnoka, Jack Brabham. Az oulton park-i International World Cup-on Moss-tól és Brabhamtől alig két másodperccel lemaradva a harmadik helyen futott be, végképp bebizonyítva, hogy a klasszisok közé tartozik.

Az 1960-as Monacói nagydíjon ülhetett ismét Formula–1-es autó volánja mögé hivatalos versenyen, és tovább folytatva remek sorozatát, a harmadik helyre kvalifikált. Ken Gregory viszont tartott Bristow tapasztalatlanságától, így Tony Brooks-ot helyezte elé az első sorban. Chris a negyedik pozícióból indulhatott, de futam azonban nem alakult olyan jól, mint az időmérő, és erőátviteli hiba miatt a 19. körben a pálya szélére kényszerült. A Holland nagydíjon még eddig sem jutott, a kvalifikációs hetedik pozíció után 9 fordulót tudott csak megtenni, amíg motorhiba miatt fel nem adta a küzdelmet. Bristow kilencedik lett a spái időmérőn. A futam első húsz körében Bristow hozta a szokásosat, agresszív és kissé zavarodott versenyzéssel üldözte az előtte haladókat, a 20. körben pedig von Tripset és Willy Mairesse-t próbálta megelőzni a hatodik helyért. Azon a helyen elhaladva, ahol korábban Moss ütötte ki magát három versenyre, a Yeoman Credit Racing Coopere kivágódott a pályáról és az aszfaltot szegélyező, több mint egy méteres töltésnek ütközött. Az almazöld autó vad forgásba kezdett, a kezdetleges biztonsággal rendelkező konstrukcióban Bristownak pedig esélye sem volt a túlélésre, miután a drótkerítés szabályosan lefejezte a 22 éves brit pilótát. A közönség és a versenyzőtársak szinte még fel sem ocsúdtak a tragédiából, amikor öt körrel később egy másik brit pilóta ugyanabban a kanyarban csúszott ki és szenvedett végzetes sérüléseket, Alan Stacey tragédiáját egy sisakjának csapódó madár okozta.

Eredményei

Teljes Formula–1-es eredménylistája

Források

Külső hivatkozások 
 Pályafutása

1937-ben született személyek
1960-ban elhunyt személyek
Brit autóversenyzők
Brit Formula–1-es versenyzők
Angol Formula–1-es versenyzők
Formula–1-es balesetben meghalt versenyzők
Christopher William Bristow ( Lambeth , december – Liège , június ) brit autóversenyző . A Formula–1-bentőlig indult . Karrierje 1937. decemberán egy londoni garázstulajdonos fiaként született . Őt tartották a brit klubversenyzés „ vademberének” , aki a legtöbb alacsonyabb kategóriájú versenyén kicsúszott , vagy ütközött , de ha célba ért , jó helyezései voltak.évesen jutott először komoly lehetőséghez autózás terén . Egy MG Specialt vezetett a brit pályákon , de neve nemzetközi körökben is ismertebbé vált , amikor májusát követően , a London Trophy után nem sokkal Ken Gregory , a British Racing Partnership vezetője megismerte a srácot . A csapatfőnök szerint aktuális F2-es versenyzője , George Wicken már nem tudta a legtöbbet kihozni a BRP Cooper-ből , így új versenyző után kívánt nézni , és épp kapóra jött a vehemens Bristow . A Crystal Palace-ban rendezett esemény után tesztlehetőséget is biztosított neki Brands Hatch-ben egy Cooper Boogwarddal , mely olyan jól sikerült , ami akár egy , a következő szezonra szóló szerződés lehetőségét is felvetette . Első versenyét Reimsben futotta , ahol kiesett , viszont a hetedik Roueni Nagydíjon Maurice Trintignant-ttal küzdve az ötödik helyen ért célba , amivel még elégedettebbé tette csapatát . A következő héten pedig el is jött a csúcspont . Bristow a Formula–1-es Brit nagydíjon kapott lehetőséget a csapattól , és öt körös hátránnyal a helyen végzett . A második futamára majdnem egy évet kellett várnia , de alacsonyabb kategóriájú versenyeken továbbra is bőszen kormányozta a Cooper-t . A charade-i Trophée d’Auvergne-en a győzelemért harcolt , de ismét a technika áldozatává vált . A hétvége szomorú tragédiája volt csapattársának , Ivor Buebnek a halála , amire Gregory így emlékezett : „ Ivor Bueb balesete és halála szörnyű hatással volt a fiatal Bristowra , akit addig nem érintettek a motorsport tragédiái és a történtek majdnem elundorították a versenyzéstől . Bristow gondolkozott , hogy elinduljon-e a következő brands-i versenyen , de meggyőzte magát a részvételről és jól tette : a több részre bontott megmérettetés összetett legjobbjának bizonyult , olyan nevek előtt , mint Roy Salvadori , vagy azes év Formula–1-es világbajnoka , Jack Brabham . Az oulton park-i International World Cup-on Moss-tól és Brabhamtől alig két másodperccel lemaradva a harmadik helyen futott be , végképp bebizonyítva , hogy a klasszisok közé tartozik . Azas Monacói nagydíjon ülhetett ismét Formula–1-es autó volánja mögé hivatalos versenyen , és tovább folytatva remek sorozatát , a harmadik helyre kvalifikált . Ken Gregory viszont tartott Bristow tapasztalatlanságától , így Tony Brooks-ot helyezte elé az első sorban . Chris a negyedik pozícióból indulhatott , de futam azonban nem alakult olyan jól , mint az időmérő , és erőátviteli hiba miatt a körben a pálya szélére kényszerült . A Holland nagydíjon még eddig sem jutott , a kvalifikációs hetedik pozíció utánfordulót tudott csak megtenni , amíg motorhiba miatt fel nem adta a küzdelmet . Bristow kilencedik lett a spái időmérőn . A futam első húsz körében Bristow hozta a szokásosat , agresszív és kissé zavarodott versenyzéssel üldözte az előtte haladókat , a körben pedig von Tripset és Willy Mairesse-t próbálta megelőzni a hatodik helyért . Azon a helyen elhaladva , ahol korábban Moss ütötte ki magát három versenyre , a Yeoman Credit Racing Coopere kivágódott a pályáról és az aszfaltot szegélyező , több mint egy méteres töltésnek ütközött . Az almazöld autó vad forgásba kezdett , a kezdetleges biztonsággal rendelkező konstrukcióban Bristownak pedig esélye sem volt a túlélésre , miután a drótkerítés szabályosan lefejezte aéves brit pilótát . A közönség és a versenyzőtársak szinte még fel sem ocsúdtak a tragédiából , amikor öt körrel később egy másik brit pilóta ugyanabban a kanyarban csúszott ki és szenvedett végzetes sérüléseket , Alan Stacey tragédiáját egy sisakjának csapódó madár okozta . Eredményei Teljes Formula–1-es eredménylistája Források Külső hivatkozások Pályafutása 1937-ben született személyek 1960-ban elhunyt személyek Brit autóversenyzők Brit Formula–1-es versenyzők Angol Formula–1-es versenyzők Formula–1-es balesetben meghalt versenyzők