Eritropoetin
Az eritropoetin (más néven hematopoetin vagy hemopoetin, általánosan használt rövidítéssel EPO) egy hormonhatású glikoprotein, amely elősegíti a vörösvértestek képződését.

Az eritropoetin a vesében termelődik a tubulusok közti erek és a proximális tubulusok mellett elhelyezkedő kötőszövet fibroblasztjaiban. A magzatban a májban is képződik a hepatociták és a szinuszoid erek közötti tér sejtjeiben. Felnőttekben viszont szinte kizárólag a vese termeli. Az emberi eritropoetin molekulatömege 34 kDa.

Feladata 
Az eritropoetin alapvető a vörösvértestek képződésében (az eritropoézisben), nélküle a folyamat megáll. Oxigénszegény környezetben a vese megnövel a hormontermelést, hogy növelje az oxigénszállító vörösvértestek számát. Az eritropoetin egyaránt hat a kolóniaképző egységre (CFU-E), a proertitroblasztra és a bazofil eritroblasztra és elősegíti differenciálódási folyamatukat, amelynek végén eritrociták (vörösvértestek) jönnek létre belőlük. 

A csontvelőben található vérképző sejtek kiindulási formái (az őssejtek) a differenciálódásuk során elkezdik termelni az eritropoetin-receptort és innentől kezdve érzékenyek lesznek a hormon hatására. A receptor legnagyobb mennyiségben a kolóniaképző egységen (CFU-E) található meg; de kisebb mértékben a proeritroblasztok és bazofil eritroblasztok is kifejezik. Az érett vörösvértesteken nincs receptor. Miután a eritropoetin bekötött a receptorhoz, az a Janus-kináz 2 (JAK2) közreműködésével aktiválja a szignáltranszdukciós folyamatot, amelynek a végén megindul a vörösvértestképzéshez szükséges gének működése.

A vérképzési folyamatra az eritropoetinen kívül más növekedési hormonok is hatással vannak (bár kisebb mértékben): az interleukin-3, az interleukin-6, a glükokortikoidok és az őssejt-faktorok (SCF).

Egyes feltételezések szerint az eritropoetin az erek összehúzásával növeli a vérnyomást, elősegíti az erek növekedését és az elégtelen vérellátású (ischemiás) szövetekben megvédi a sejteket az apoptózistól. Más vélemények szerint ezekre a hatásokra nincs elegendő bizonyíték, amit az is alátámaszt, hogy ezekben a szövetekben alig található eritropoetin-receptor. Korábbi vizsgálatok a szívben, az izmokban, a vesében és az idegszövetben is találtak eritropoetin-receptorokat, de nemspecifikus hatások kiszűrése után kiderült, hogy a mérések tévesek voltak.

Termelődése 
Normál körülmények között az ertitropoetin koncentrációja igen alacsony a vérben, kb. 10 mU/ml (U=nemzetközi egység). Hipoxia hatására azonban szintje akár ezerszeresre, 10 000 mU/ml-re is fokozódhat. Az eritropoetin felnőttekben elsősorban a vese kéregállományában, a peritubuláris kapillárisok körülötti kötőszöveti sejtekben termelődik; amit kisebb mértékben a máj egészít ki. Az oxigénszinten kívül a vas hozzáférhetősége is befolyásolhatja a hormonképződést.

Az eritropoetin erősen glikozilált fehérje, teljes molekulasúlyának 40%-át teszik ki a szénhidrátláncok. Féléletideje a vérben kb. öt óra. A gyógyszerként használt mesterséges molekulák stabilitása további szénhidrátmolekulák hozzákötésével megnövelhető.

Klinikai alkalmazása 

A genetikailag módosított sejtkultúrákban előállított, különböző módon megváltoztatott eritropoetineket vérképzést elősegítő gyógyszerként forgalmazzák, amelyeket krónikus vesebetegség, kemoterápia, Crohn-betegség vagy más kórképek esetén fellépő vérszegénység kezelésére javasolnak. Ezek a szerek az egészséges emberekben is megnövelik a vörösvértestek számát és a vér oxigénszállító kapacitását, ezért több sportágban (lóverseny, ökölvívás, kerékpározás, hosszútávfutás, biatlon, triatlon stb.) illegális, nehezen kimutatható doppingszerként alkalmazták őket.

Felfedezése 
1905-ben a francia Paul Carnot és Clotilde Deflandre felvetette, hogy a vörösvérsejtek termelését hormonok szabályozzák. Ennek az akkor még ismeretlen anyagnak Eva Bonsdorff és Eeva Jalavisto adta az eritropoetin (a görög erithrosz - vörös és poiein - készít szavakból). A hormont először az amerikai K. R. Reissman és Allan J. Erslev izolálta, nagyobb mennyiségben pedig Goldwasser és Kung állította elő 1968-ban; ennek alapján lehetővé vált aminosavsorrendjének meghatározása és génjének megtalálása. Az 1980-as években piacra került az eritropoetin szintetikus formája, az Epogen.

Jegyzetek

Források

Fordítás 

Endokrinológia
Hormonok
Peptidek
Az eritropoetin ( más néven hematopoetin vagy hemopoetin , általánosan használt rövidítéssel EPO ) egy hormonhatású glikoprotein , amely elősegíti a vörösvértestek képződését . Az eritropoetin a vesében termelődik a tubulusok közti erek és a proximális tubulusok mellett elhelyezkedő kötőszövet fibroblasztjaiban . A magzatban a májban is képződik a hepatociták és a szinuszoid erek közötti tér sejtjeiben . Felnőttekben viszont szinte kizárólag a vese termeli . Az emberi eritropoetin molekulatömegekDa . Feladata Az eritropoetin alapvető a vörösvértestek képződésében ( az eritropoézisben ) , nélküle a folyamat megáll . Oxigénszegény környezetben a vese megnövel a hormontermelést , hogy növelje az oxigénszállító vörösvértestek számát . Az eritropoetin egyaránt hat a kolóniaképző egységre ( CFU-E ) , a proertitroblasztra és a bazofil eritroblasztra és elősegíti differenciálódási folyamatukat , amelynek végén eritrociták ( vörösvértestek ) jönnek létre belőlük . A csontvelőben található vérképző sejtek kiindulási formái ( az őssejtek ) a differenciálódásuk során elkezdik termelni az eritropoetin-receptort és innentől kezdve érzékenyek lesznek a hormon hatására . A receptor legnagyobb mennyiségben a kolóniaképző egységen ( CFU-E ) található meg ; de kisebb mértékben a proeritroblasztok és bazofil eritroblasztok is kifejezik . Az érett vörösvértesteken nincs receptor . Miután a eritropoetin bekötött a receptorhoz , az a Janus-kináz( JAK2 ) közreműködésével aktiválja a szignáltranszdukciós folyamatot , amelynek a végén megindul a vörösvértestképzéshez szükséges gének működése . A vérképzési folyamatra az eritropoetinen kívül más növekedési hormonok is hatással vannak ( bár kisebb mértékben ) : az interleukin-3 , az interleukin-6 , a glükokortikoidok és az őssejt-faktorok ( SCF ) . Egyes feltételezések szerint az eritropoetin az erek összehúzásával növeli a vérnyomást , elősegíti az erek növekedését és az elégtelen vérellátású ( ischemiás ) szövetekben megvédi a sejteket az apoptózistól . Más vélemények szerint ezekre a hatásokra nincs elegendő bizonyíték , amit az is alátámaszt , hogy ezekben a szövetekben alig található eritropoetin-receptor . Korábbi vizsgálatok a szívben , az izmokban , a vesében és az idegszövetben is találtak eritropoetin-receptorokat , de nemspecifikus hatások kiszűrése után kiderült , hogy a mérések tévesek voltak . Termelődése Normál körülmények között az ertitropoetin koncentrációja igen alacsony a vérben , kb.mU/ml ( U=nemzetközi egység ) . Hipoxia hatására azonban szintje akár ezerszeresre,000 mU/ml-re is fokozódhat . Az eritropoetin felnőttekben elsősorban a vese kéregállományában , a peritubuláris kapillárisok körülötti kötőszöveti sejtekben termelődik ; amit kisebb mértékben a máj egészít ki . Az oxigénszinten kívül a vas hozzáférhetősége is befolyásolhatja a hormonképződést . Az eritropoetin erősen glikozilált fehérje , teljes molekulasúlyának-át teszik ki a szénhidrátláncok . Féléletideje a vérben kb. öt óra . A gyógyszerként használt mesterséges molekulák stabilitása további szénhidrátmolekulák hozzákötésével megnövelhető . Klinikai alkalmazása A genetikailag módosított sejtkultúrákban előállított , különböző módon megváltoztatott eritropoetineket vérképzést elősegítő gyógyszerként forgalmazzák , amelyeket krónikus vesebetegség , kemoterápia , Crohn-betegség vagy más kórképek esetén fellépő vérszegénység kezelésére javasolnak . Ezek a szerek az egészséges emberekben is megnövelik a vörösvértestek számát és a vér oxigénszállító kapacitását , ezért több sportágban ( lóverseny , ökölvívás , kerékpározás , hosszútávfutás , biatlon , triatlon stb. ) illegális , nehezen kimutatható doppingszerként alkalmazták őket . Felfedezése 1905-ben a francia Paul Carnot és Clotilde Deflandre felvetette , hogy a vörösvérsejtek termelését hormonok szabályozzák . Ennek az akkor még ismeretlen anyagnak Eva Bonsdorff és Eeva Jalavisto adta az eritropoetin ( a görög erithrosz - vörös és poiein - készít szavakból ) . A hormont először az amerikai K. R. Reissman és Allan J. Erslev izolálta , nagyobb mennyiségben pedig Goldwasser és Kung állította előban ; ennek alapján lehetővé vált aminosavsorrendjének meghatározása és génjének megtalálása . Azas években piacra került az eritropoetin szintetikus formája , az Epogen . Jegyzetek Források Fordítás Endokrinológia Hormonok Peptidek