Siverić
Siverić falu Horvátországban Šibenik-Knin megyében. Közigazgatásilag Drnišhez tartozik.

Fekvése 
Knintől légvonalban 18, közúton 21 km-re délre, községközpontjától 4 km-re északkeletre, Dalmácia közepén, a Petrovo-mező északnyugati részén, a Promina-hegység lábánál fekszik.

Története 
Kedvező fekvésének és természeti adottságainak köszönhetően a Petrovo mező területén már ősidők óta élnek emberek. Ezt támasztják alá a régészeti leletek, melyek a történelem előtti időktől fogva megtalálhatók. Már az ókori források is megemlítenek néhány települést, mint Promona, Synodion és Magnum Municipium a mai Petrovo mező területén. Itt vezetett át az a fontos római útvonal is, amely Salonát, Dalmácia egyik legjelentősebb városát kötötte össze Pannóniával. A horvátok ősei a 7. században telepedtek meg először a Petrovo mezőnek ezen a termékeny részén. A Petrovo, a Koszovó és Knini mező képezte a magját a 10. században létrehozott Knini zsupánságnak, mely egyike volt a tizenegy legkorábbi horvát közigazgatási egységnek. Az ősi horvát Svačić nemzetségből származott a középkori Nepilić nemesi család, melynek kiterjedt birtokai voltak a Knini és a Cetini zsupánság területén. Siverić első írásos említése 1371-ből származik „Siverichi in pole” alakban. Területét 1522-ben foglalta el a török. A török uralom a lakosság összetételében is nagy változásokat hozott. Az üresen maradt területekre új lakosságot telepítettek, akik nagyrészt Hercegovina területéről érkeztek. 1648-ban a velenceiek ugyan visszafoglalták a Drniš környéki falvakat, de a kandiai háborút követően visszakerültek a boszniai pasa fennhatósága alá és 1683-ig ott is maradtak.
Ekkor a velencei hadak szabadították fel a török uralom alól. A török a sinji háborúban 1715 és 1718 között sikertelenül próbálta visszaszerezni Drništ és környékét. Végül 1718-ban a pozsareváci béke hozta el a békét egész Dalmáciának. 1797-ben a Velencei Köztársaság megszűnésével a Habsburg Birodalom része lett. 1806-ban Napóleon csapatai foglalták el és 1813-ig francia uralom alatt állt. Napóleon bukása után ismét Habsburg uralom következett, mely az első világháború végéig tartott. Siverić története a 19. század óta szorosan kötődik a barnaszén bányászatához, mely 1834-ben kezdődött a Siverić és Tepljuh határában levő bányák megnyitásával. A kőszén bányászatát egy bécsi vállalat kezdte meg, melynek Dalmácián kívül Isztrián is voltak bányái. 1873-ban a bányászati jogot megvásárolta a torinói Società del Monte Promina részvénytársaság, mely ekkor 260 siverići bányászt foglalkoztatott. Siverić az isztriai Labinnal együtt ebben az időben az Osztrák–Magyar Monarchia legjelentősebb adriai szénbányái közé tartozott. A cég ebben az évben építette meg a Siverić–Šibenik vasútvonalat, mellyel lehetővé vált a szén tengeri szállítása és a termelés bővítése. 1877-ben megnyílt a Split-Siverić és a Siverić-Perković-Šibenik vasútvonal is. 1888-ban létrejött az összeköttetés Knin felé, majd 1925-ben Gračacon át Zágráb felé is. A siverići és velušići bányákban a századfordulót követően már mintegy 800 bányász dolgozott. Ezzel Dalmácia egyik legnagyobb foglalkoztatójává vált. A helyi szénbányászat villamosítására a vállalat 1909-ben megépítette a Krkán a Rogi-vízesésnél a Krkai vízierőművet. Az I. világháború idején a széntermelés évről évre csökkent, végül meg is szűnt. A háború után hamar elérte a háború előtti szintet. A szén szállítása legnagyobb részben Itáliába történt ez azonban költségessé vált. 1932-ben a vállalat jelentős részét egy francia cég és egy zágrábi bank vásárolta meg. A siverići szén fő felhasználói ekkor spliti és šibeniki ipari üzemek és a vasúttársaság voltak. Bár az tengermelléki ipar és a városi agglomerációk fejlődése miatt a kereslet egyre növekedett, a termelés mégis stagnált, melynek legfőbb oka a bányáknak az évszázados kitermelés következtében bekövetkezett kimerülése volt. 1971-ben a siverići szénbányákat végleg bezárták. A település iskoláját 1875-ben nyitották meg, az 1960-as években a tanulók száma annyira megnőtt, hogy az oktatási hatóság új iskola építéséről határozott, mely 1961-ben nyílt meg és amelybe a környező falvak tanulói is jártak. A falunak 1857-ben 651, 1910-ben 1059 lakosa volt. Az első világháború után előbb a Szerb Királyság, majd rövid ideig az Olasz Királyság, ezután a Szerb-Horvát-Szlovén Királyság, majd Jugoszlávia része lett. 1991-ben lakóinak 89 százaléka horvát, 10 százaléka szerb nemzetiségű volt. A délszláv háború során a szerb csapatok elfoglalták és a Krajinai Szerb Köztársasághoz csatolták. Templomát súlyosan megrongálták, harangtornya leomlott. Lerombolták az iskola épületét, a tornacsarnokot, az óvodát és az egészségházat is. Leromboltak vagy felgyújtottak 110 családi házat is. A horvát hadsereg 1995 augusztusában a Vihar hadművelet során foglalta vissza a települést. 2011-ben 499 lakosa volt.

Lakosság

Nevezetességei 
A településnek már a török korban is volt temploma. 1738-ban már említik a mai Szent Péter tiszteletére szentelt templom elődjét. A mai templomot 1852-ben építették a régi templom meghosszabbításával és barokk stílusba történt átépítésével. Harangtornya 1875-ben épült. Sekrestyéjét 1955-ben építették. Története során többször restaurálták.
A délszláv háború során a szerb csapatok lerombolták, a háború után 1999-ben újjáépítették. A templom körül található a falu temetője.

Jegyzetek

Fordítás

Források 
 Drniš község hivatalos oldala 
 A drniši plébánia honlapja 
 Knin turisztikai irodájának honlapja 
 A spliti ferences rendtartomány honlapja 

Šibenik-Knin megye települései
Siverić falu Horvátországban Šibenik-Knin megyében . Közigazgatásilag Drnišhez tartozik . Fekvése Knintől légvonalban közútonkm-re délre , községközpontjátólkm-re északkeletre , Dalmácia közepén , a Petrovo-mező északnyugati részén , a Promina-hegység lábánál fekszik . Története Kedvező fekvésének és természeti adottságainak köszönhetően a Petrovo mező területén már ősidők óta élnek emberek . Ezt támasztják alá a régészeti leletek , melyek a történelem előtti időktől fogva megtalálhatók . Már az ókori források is megemlítenek néhány települést , mint Promona , Synodion és Magnum Municipium a mai Petrovo mező területén . Itt vezetett át az a fontos római útvonal is , amely Salonát , Dalmácia egyik legjelentősebb városát kötötte össze Pannóniával . A horvátok ősei a században telepedtek meg először a Petrovo mezőnek ezen a termékeny részén . A Petrovo , a Koszovó és Knini mező képezte a magját a században létrehozott Knini zsupánságnak , mely egyike volt a tizenegy legkorábbi horvát közigazgatási egységnek . Az ősi horvát Svačić nemzetségből származott a középkori Nepilić nemesi család , melynek kiterjedt birtokai voltak a Knini és a Cetini zsupánság területén . Siverić első írásos említéseből származik „ Siverichi in pole” alakban . Területétben foglalta el a török . A török uralom a lakosság összetételében is nagy változásokat hozott . Az üresen maradt területekre új lakosságot telepítettek , akik nagyrészt Hercegovina területéről érkeztek.ban a velenceiek ugyan visszafoglalták a Drniš környéki falvakat , de a kandiai háborút követően visszakerültek a boszniai pasa fennhatósága alá ésig ott is maradtak . Ekkor a velencei hadak szabadították fel a török uralom alól . A török a sinji háborúbanésközött sikertelenül próbálta visszaszerezni Drništ és környékét . Végülban a pozsareváci béke hozta el a békét egész Dalmáciának.ben a Velencei Köztársaság megszűnésével a Habsburg Birodalom része lett.ban Napóleon csapatai foglalták el ésig francia uralom alatt állt . Napóleon bukása után ismét Habsburg uralom következett , mely az első világháború végéig tartott . Siverić története a század óta szorosan kötődik a barnaszén bányászatához , melyben kezdődött a Siverić és Tepljuh határában levő bányák megnyitásával . A kőszén bányászatát egy bécsi vállalat kezdte meg , melynek Dalmácián kívül Isztrián is voltak bányái.ban a bányászati jogot megvásárolta a torinói Società del Monte Promina részvénytársaság , mely ekkorsiverići bányászt foglalkoztatott . Siverić az isztriai Labinnal együtt ebben az időben az Osztrák–Magyar Monarchia legjelentősebb adriai szénbányái közé tartozott . A cég ebben az évben építette meg a Siverić–Šibenik vasútvonalat , mellyel lehetővé vált a szén tengeri szállítása és a termelés bővítése.ben megnyílt a Split-Siverić és a Siverić-Perković-Šibenik vasútvonal is.ban létrejött az összeköttetés Knin felé , majdben Gračacon át Zágráb felé is . A siverići és velušići bányákban a századfordulót követően már mintegybányász dolgozott . Ezzel Dalmácia egyik legnagyobb foglalkoztatójává vált . A helyi szénbányászat villamosítására a vállalatben megépítette a Krkán a Rogi-vízesésnél a Krkai vízierőművet . Az I. világháború idején a széntermelés évről évre csökkent , végül meg is szűnt . A háború után hamar elérte a háború előtti szintet . A szén szállítása legnagyobb részben Itáliába történt ez azonban költségessé vált.ben a vállalat jelentős részét egy francia cég és egy zágrábi bank vásárolta meg . A siverići szén fő felhasználói ekkor spliti és šibeniki ipari üzemek és a vasúttársaság voltak . Bár az tengermelléki ipar és a városi agglomerációk fejlődése miatt a kereslet egyre növekedett , a termelés mégis stagnált , melynek legfőbb oka a bányáknak az évszázados kitermelés következtében bekövetkezett kimerülése volt.ben a siverići szénbányákat végleg bezárták . A település iskolájátben nyitották meg , azas években a tanulók száma annyira megnőtt , hogy az oktatási hatóság új iskola építéséről határozott , melyben nyílt meg és amelybe a környező falvak tanulói is jártak . A falunakbenbenlakosa volt . Az első világháború után előbb a Szerb Királyság , majd rövid ideig az Olasz Királyság , ezután a Szerb-Horvát-Szlovén Királyság , majd Jugoszlávia része lett.ben lakóinakszázaléka horvát, százaléka szerb nemzetiségű volt . A délszláv háború során a szerb csapatok elfoglalták és a Krajinai Szerb Köztársasághoz csatolták . Templomát súlyosan megrongálták , harangtornya leomlott . Lerombolták az iskola épületét , a tornacsarnokot , az óvodát és az egészségházat is . Leromboltak vagy felgyújtottakcsaládi házat is . A horvát hadseregaugusztusában a Vihar hadművelet során foglalta vissza a települést.benlakosa volt . Lakosság Nevezetességei A településnek már a török korban is volt temploma.ban már említik a mai Szent Péter tiszteletére szentelt templom elődjét . A mai templomotben építették a régi templom meghosszabbításával és barokk stílusba történt átépítésével . Harangtornyaben épült . Sekrestyéjétben építették . Története során többször restaurálták . A délszláv háború során a szerb csapatok lerombolták , a háború utánben újjáépítették . A templom körül található a falu temetője . Jegyzetek Fordítás Források Drniš község hivatalos oldala A drniši plébánia honlapja Knin turisztikai irodájának honlapja A spliti ferences rendtartomány honlapja Šibenik-Knin megye települései