Monte Cassinó-i csata
A Monte Cassinó-i csata a második világháborúban a szövetségesek és a Tengelyhatalmak között zajlott 1944 elején Monte Cassino hegyén.

Az Itália területén harcoló szövetséges csapatok 1944. januárban beleütköztek a Gustav-vonalba, amelyet a németek Rómától délre, a hegyeken alakítottak ki. A Gustav-vonal aknavetőkkel telezsúfolt betonbunkerekből, aknamezőkből, szögesdrót akadályokból és géppuskafészekből állt.

Első csata 
A szövetséges csapatok 1944. január 17-én intéztek első ízben támadást a monostor és az alatta fekvő kisváros ellen. A német hadsereg feltartotta a rohamot. Kesselring pedig a térségbe rendelte a Róma mellett állomásozó 19. és 90. páncélgránátos hadosztályt. Január 20-án az amerikai 36. hadosztály is bekapcsolódott a harcokba így átmenetileg a támadók kerültek fölénybe, de másnap megérkezett a két német páncélgránátos alakulat, amelyek feltartóztatták a rohamokat. A brit 10. hadtest a csatában mintegy 4000 katonát, az amerikaiak pedig alig 48 óra alatt 2100 főt veszítettek, az áttörés azonban sikertelen volt.
Január 22-én az amerikai 1. páncélos és három gyaloghadosztály partra szállt a Rómától 50 kilométerre lévő Anzio mellett, hogy a Gustav-vonalat megkerülve indítson támadást Róma irányába. A németeket ugyan meglepte az újabb amerikai partraszállás, de villámgyors átcsoportosításokkal sikerült elszigetelniük a viszonylag szűk hídfőt, és az amerikai támadás kudarcba fulladt.

Második csata 
Harold Alexander tábornok, az olasz front főparancsnoka több sikertelen támadást is intézett Monte Cassino irányába a Liri-völgyön keresztül, de csapatai súlyos veszteségeket szenvedtek. Az angolok úgy vélték, hogy műemléket a németek megerősítették és megfigyelő állásnak használják a falak közül irányítva a védekező harcokat, így meghatározó jelentőségű célpontként tekintettek rá.
1944 február 15-én a szövetséges légierő pusztító bombatámadást intézett a monostor ellen, mintegy 230 bombázó közel 1150 tonna bombát dobott le. A monostor szörnyű károkat szenvedett, de Alexander tábornok az alkalommal óriásit tévedett: a németek ugyanis nem használták azt főhadiszállásként, ellenben a gyalogság gyorsan megszállta a romokat, amelyek remek védelmi állásnak bizonyultak. Február 17-én újabb csata bontakozott ki, amelyben a brit parancsnokság remélte, hogy a hegyi hadviselésben tapasztalt különleges alakulatok győzelmet hozhatnak a támadók számára, de az áttörés ez alkalommal sem sikerült, így másnap visszarendelték a kivérzett egységeket.

Harmadik csata 
A Monte Cassinó-i monostorért vívott véres és eredménytelen harcok elkeserítették a szövetségeseket, de nem adhatták fel a küzdelmet. 1944 március 15-én új rohamra indultak az elátkozott célpont ellen, az offenzívát megsemmisítő tüzérségi előkészítés és nagyarányú légitámadás előzte meg. A britek oldalán bevetésre kerültek az új-zélandi és az indiai hadosztályok, de a német 1. ejtőernyős hadosztály újra visszaverte a sorozatos támadásokat. Március 23-ra Alexander tábornok egységei olyan súlyos vereséget szenvedtek, hogy az kénytelen volt leállítani a hadműveletet.

A győzelem 
A szövetséges csapatok június 4-én, két nappal a partraszállás előtt bevonultak Rómába. Az olasz fővárosért nagy árat fizettek az angolszász nagyhatalmak, a siker több mint 40 000 emberükbe került, szemben a 20 000 fős német veszteséggel.

Jegyzetek

Források 
 Melchior Wankowicz: A Monte Cassinó-i csata (Népszerű Történelem sorozat, fordította: Kovács István, Kossuth Könyvkiadó, Budapest, 1979) 
 Janusz Piekałkiewicz: Die Schlacht von Monte Cassino Augsburg, 1997

További információk 
 28 fénykép a Monte Cassinói csata utáni állapotokról
Melchior Wańkowicz: A Monte-Cassinó-i csata; ford. Kovács István; Kossuth, Bp., 1979 (Népszerű történelem)

1944
A Harmadik Birodalom csatái a második világháborúban
Nagy-Britannia csatái a második világháborúban
Lengyelország a második világháborúban
Olaszország a második világháborúban
Dél-Afrika a második világháborúban
Kanada csatái a második világháborúban
Ausztrália csatái a második világháborúban
Új-Zéland csatái a második világháborúban
A Monte Cassinó-i csata a második világháborúban a szövetségesek és a Tengelyhatalmak között zajlottelején Monte Cassino hegyén . Az Itália területén harcoló szövetséges csapatok januárban beleütköztek a Gustav-vonalba , amelyet a németek Rómától délre , a hegyeken alakítottak ki . A Gustav-vonal aknavetőkkel telezsúfolt betonbunkerekből , aknamezőkből , szögesdrót akadályokból és géppuskafészekből állt . Első csata A szövetséges csapatok januárén intéztek első ízben támadást a monostor és az alatta fekvő kisváros ellen . A német hadsereg feltartotta a rohamot . Kesselring pedig a térségbe rendelte a Róma mellett állomásozó és páncélgránátos hadosztályt . Januárán az amerikai hadosztály is bekapcsolódott a harcokba így átmenetileg a támadók kerültek fölénybe , de másnap megérkezett a két német páncélgránátos alakulat , amelyek feltartóztatták a rohamokat . A brit hadtest a csatában mintegykatonát , az amerikaiak pedig aligóra alattfőt veszítettek , az áttörés azonban sikertelen volt . Januárén az amerikai páncélos és három gyaloghadosztály partra szállt a Rómátólkilométerre lévő Anzio mellett , hogy a Gustav-vonalat megkerülve indítson támadást Róma irányába . A németeket ugyan meglepte az újabb amerikai partraszállás , de villámgyors átcsoportosításokkal sikerült elszigetelniük a viszonylag szűk hídfőt , és az amerikai támadás kudarcba fulladt . Második csata Harold Alexander tábornok , az olasz front főparancsnoka több sikertelen támadást is intézett Monte Cassino irányába a Liri-völgyön keresztül , de csapatai súlyos veszteségeket szenvedtek . Az angolok úgy vélték , hogy műemléket a németek megerősítették és megfigyelő állásnak használják a falak közül irányítva a védekező harcokat , így meghatározó jelentőségű célpontként tekintettek rá . 1944 februárén a szövetséges légierő pusztító bombatámadást intézett a monostor ellen , mintegybombázó közeltonna bombát dobott le . A monostor szörnyű károkat szenvedett , de Alexander tábornok az alkalommal óriásit tévedett : a németek ugyanis nem használták azt főhadiszállásként , ellenben a gyalogság gyorsan megszállta a romokat , amelyek remek védelmi állásnak bizonyultak . Februárén újabb csata bontakozott ki , amelyben a brit parancsnokság remélte , hogy a hegyi hadviselésben tapasztalt különleges alakulatok győzelmet hozhatnak a támadók számára , de az áttörés ez alkalommal sem sikerült , így másnap visszarendelték a kivérzett egységeket . Harmadik csata A Monte Cassinó-i monostorért vívott véres és eredménytelen harcok elkeserítették a szövetségeseket , de nem adhatták fel a küzdelmet.márciusén új rohamra indultak az elátkozott célpont ellen , az offenzívát megsemmisítő tüzérségi előkészítés és nagyarányú légitámadás előzte meg . A britek oldalán bevetésre kerültek az új-zélandi és az indiai hadosztályok , de a német ejtőernyős hadosztály újra visszaverte a sorozatos támadásokat . Márciusra Alexander tábornok egységei olyan súlyos vereséget szenvedtek , hogy az kénytelen volt leállítani a hadműveletet . A győzelem A szövetséges csapatok júniusén , két nappal a partraszállás előtt bevonultak Rómába . Az olasz fővárosért nagy árat fizettek az angolszász nagyhatalmak , a siker több mint000 emberükbe került , szemben a000 fős német veszteséggel . Jegyzetek Források Melchior Wankowicz : A Monte Cassinó-i csata ( Népszerű Történelem sorozat , fordította : Kovács István , Kossuth Könyvkiadó , Budapest , Janusz Piekałkiewicz : Die Schlacht von Monte Cassino Augsburg , További információk fénykép a Monte Cassinói csata utáni állapotokról Melchior Wańkowicz : A Monte-Cassinó-i csata ; ford . Kovács István ; Kossuth, Bp.,( Népszerű történelem ) 1944 A Harmadik Birodalom csatái a második világháborúban Nagy-Britannia csatái a második világháborúban Lengyelország a második világháborúban Olaszország a második világháborúban Dél-Afrika a második világháborúban Kanada csatái a második világháborúban Ausztrália csatái a második világháborúban Új-Zéland csatái a második világháborúban