A sevillai borbély (Paisiello)
Il barbiere di Siviglia, ovvero La precauzione inutile (A sevillai borbély, vagy a hiábavaló elővigyázat) egy vígopera, mely Giovanni Paisiello műve, a librettó írója Giuseppe Petrosellini, bár az ő neve nem azonosítható a címlapon.

Az opera ősbemutatójára 1782. szeptember 26-án került sor (a régi orosz naptár szerint szeptember 15.) a cári udvarban, Szentpéterváron. Egy átdolgozása Pierre Beaumarchais Le Barbier de Séville című játékának.

Az opera teljes címe így szól: Il barbiere di Siviglia, ovvero La Precauzione inutile, dramma giocoso per musica tradotto liberamente dal francese, da rappresentarsi nel Teatro Hotel corte del, l ' anno brit 1782. (Fordítása: A Sevillai Borbély, vagy A Hiábavaló Elővigyázat, komikus dráma, szabadon fordított francia zene, bemutató a Császári Udvari Színházban, 1782. évben.)

A történet lényegében követi az eredeti Beaumarchais-játékot, illetve néhány helyen közvetlenül fordítja a dalokat, valamint a párbeszédet. A cselekmény a Paisiello és a Rossini változataiban nagyon hasonlítanak egymásra, enyhe különbségeket fedezhetünk fel. Petrosellini szövegkönyvében kisebb szerepe van a komikumnak viszont jobban kihangsúlyozza a szerelmi történetet.

Történelmi teljesítmény 
Számos zenei adaptáció előzte meg a Paisiello Il barbiere di Siviglia című művét, de Paisiello vígoperája volt az első, amellyel széles körű sikert ért el. Ezt követően több városban megrendezték az opera premierjét a következő években, köztük Bécsben, ahol Il Barbiere öt helyszínen játszott 1783-tól 1804-ig, mind olasz és német nyelven, közel 100 előadást játszottak, Nápolyban (1783), Varsóban, Prágában, Versailles-ban (1784), Kasselben, Pozsonyban, Mannheimben (1785), Liège-ben, Kölnben (1786), Madridban, illetve az 1787-es előadásra Nápolyban, a Teatro dei Fiorentiniben az opera lecsökkent három felvonásra, és Pasiello írt három új számot: La carta che bramate Rosinának, Serena il bel sembiante Almavivának, és a finálé egy cselekmény volt. 1788-ban az operát előadták Berlinben, majd Londonban, Párizsban (1789), Lisszabonban (1791), Brüsszelben (1793), Stockholmban (1797), New Orleansben (1801).

1789-ben Mozart a Schon lacht der holde Frühling (K. 580) áriát ajánlotta sógornőjének, Josepha Hofernek, aki Rosinát helyettesítette az eredeti 3. felvonásban (Già riede primavera). Bár ez hiányzik, csak a záró ritornell van meg, a hiányos hangszerelés arra utal, hogy sosem volt használva.

Az opera bizonyult Paisiello legnagyobb sikerének. Még Gioachino Rossini saját verziójának 1816-os premierje után is A sevillai borbély Paisiello változatában népszerűbbnek bizonyult az összehasonlításban. Idővel azonban ez a helyzet megváltozott. Ahogy Rossini változata népszerűséget szerzett, Paisiellojé ezzel párhuzamosan csökkent, egészen addig a pontig, amikor kivágták a repertoárból.

Paisiello verziója megújult a későbbi években, beleértve Párizst (1868), Torinót (1875), Berlint (1913) és Monte Carlót is (1918). 2005-ben a Bampton Klasszikus Operában adták elő angolul.

Szerepek

Jegyzetek

Fordítás 

Olasz operák
Il barbiere di Siviglia , ovvero La precauzione inutile ( A sevillai borbély , vagy a hiábavaló elővigyázat ) egy vígopera , mely Giovanni Paisiello műve , a librettó írója Giuseppe Petrosellini , bár az ő neve nem azonosítható a címlapon . Az opera ősbemutatójára szeptemberán került sor ( a régi orosz naptár szerint szeptember ) a cári udvarban , Szentpéterváron . Egy átdolgozása Pierre Beaumarchais Le Barbier de Séville című játékának . Az opera teljes címe így szól : Il barbiere di Siviglia , ovvero La Precauzione inutile , dramma giocoso per musica tradotto liberamente dal francese , da rappresentarsi nel Teatro Hotel corte del , l ' anno brit ( Fordítása : A Sevillai Borbély , vagy A Hiábavaló Elővigyázat , komikus dráma , szabadon fordított francia zene , bemutató a Császári Udvari Színházban , évben . ) A történet lényegében követi az eredeti Beaumarchais-játékot , illetve néhány helyen közvetlenül fordítja a dalokat , valamint a párbeszédet . A cselekmény a Paisiello és a Rossini változataiban nagyon hasonlítanak egymásra , enyhe különbségeket fedezhetünk fel . Petrosellini szövegkönyvében kisebb szerepe van a komikumnak viszont jobban kihangsúlyozza a szerelmi történetet . Történelmi teljesítmény Számos zenei adaptáció előzte meg a Paisiello Il barbiere di Siviglia című művét , de Paisiello vígoperája volt az első , amellyel széles körű sikert ért el . Ezt követően több városban megrendezték az opera premierjét a következő években , köztük Bécsben , ahol Il Barbiere öt helyszínen játszotttólig , mind olasz és német nyelven , közelelőadást játszottak , Nápolyban Varsóban , Prágában , Versailles-ban Kasselben , Pozsonyban , Mannheimben Liège-ben , Kölnben Madridban , illetve azes előadásra Nápolyban , a Teatro dei Fiorentiniben az opera lecsökkent három felvonásra , és Pasiello írt három új számot : La carta che bramate Rosinának , Serena il bel sembiante Almavivának , és a finálé egy cselekmény volt.ban az operát előadták Berlinben , majd Londonban , Párizsban ( 1789 ) , Lisszabonban ( 1791 ) , Brüsszelben ( 1793 ) , Stockholmban New Orleansben ( 1801 ) . 1789-ben Mozart a Schon lacht der holde Frühling ( K.áriát ajánlotta sógornőjének , Josepha Hofernek , aki Rosinát helyettesítette az eredeti felvonásban ( Già riede primavera) . Bár ez hiányzik , csak a záró ritornell van meg , a hiányos hangszerelés arra utal , hogy sosem volt használva . Az opera bizonyult Paisiello legnagyobb sikerének . Még Gioachino Rossini saját verziójánakos premierje után is A sevillai borbély Paisiello változatában népszerűbbnek bizonyult az összehasonlításban . Idővel azonban ez a helyzet megváltozott . Ahogy Rossini változata népszerűséget szerzett , Paisiellojé ezzel párhuzamosan csökkent , egészen addig a pontig , amikor kivágták a repertoárból . Paisiello verziója megújult a későbbi években , beleértve Párizst Torinót Berlintés Monte Carlót is ( 1918) .ben a Bampton Klasszikus Operában adták elő angolul . Szerepek Jegyzetek Fordítás Olasz operák