Vinišće
Vinišće falu Horvátországban Split-Dalmácia megyében. Közigazgatásilag Marinához tartozik.

Fekvése
Split központjától légvonalban 26, közúton 47 km-re, Trogirtól 19 km-re, községközpontjától 6 km-re délre, Dalmácia középső részén fekszik.

Története
Az ókorban illírek éltek itt, majd az i. e. 4. században a rómaiak hódították meg ezt a térséget. A telepesek kiszolgált veteránok voltak, akik szőlőültetvényeket létesítettek a területén. A termékeny talaj és a közeli védett öböl különösen alkalmas volt a szőlőtermesztésre és a borkereskedelem lebonyolítására. A horvátok ősei a 7. században érkeztek erre vidékre, mely a 10. században már az ősi Drid zsupánsághoz tartozott. Ennek székhelye a Marinától 2 km-re északnyugatra fekvő 177 méter magas Veli vrh és az alacsonyabb Mali vrh hegyén volt. A dridi zsupánság a független horvát állam megszűnése után megszűnt. Ezután idővel a Šibenik és Trogir közötti terület e két város fennhatósága között oszlott meg és a határ a Stupin-öbölnél húzódott. Így a mai település területe Trogir város igazgatása alá került. A trogiri közösségnek már a magyar uralom idejében a 13. században saját statutuma volt, mely alapján hatóságai működtek és törvénykeztek. Trogir 1420. június 22-től velencei uralom alá került, és ezt követően már csak korlátozott autonómiával rendelkezett. A köztársaságot a velencei nemesség tagjai közül kinevezett kapitányok képviselték. Vinišće település keletkezéséről nem áll rendelkezésre információ, írásban 1272-ben a trogiri káptalan oklevelében említik először. Neve ősi horvát szó volt, amely szőlőhegyet jelentett. Nevét minden bizonnyal a rómaiak által telepített szőlőültetvényeiről kapta, melyeket az érkező horvátok már itt találtak. A középkorban a mai Vinišće területe két részből állt. A tenger melletti alsó rész volt Biskupija, míg a felső, szárazföldi rész Opatija. A 9. és a 12. század között e területen kolostorok és kápolnák épültek, amelyeknek romjai ma is megtalálhatók. A legrégibb ma is álló templom az orihovici Szűz Mária-templom, melyet a bencések alapítottak 1272-ben. A Páduai Szent Antal-templom a 18. században épült. A plébániatemplomban egy ismeretlen 9. századi művész képe található. Vinišćén született 1440 körül a híres reneszánsz szobrászművész Giovanni Dalmata (horvátul: Ivan Duknović). Szülőháza a Voluja kőbánya közelében állt, ahol a trogiri székesegyház köveit bányászták, de dolgozott Rómában, Velencében és más városokban is. A 15. század végén a török veszély hatására az itteni lakosságot a közeli szigetekre, Drvenik (Zirona), Drvenik Mali (Pianca), Anđelovac és Vela Smokvica szigeteire menekítették. Közülük sokan időnként visszatértek szárazföldi birtokaikra, hogy a földeket megműveljék. 1590-ben csak az Anđelovac-szigeten 48 vinišćai származású lakos élt. 1797-ben a Velencei Köztársaság megszűnésével a település a Habsburg Birodalom része lett. 1806-ban Napóleon csapatai foglalták el és 1813-ig francia uralom alatt állt. Napóleon bukása után ismét Habsburg uralom következett, mely az első világháború végéig tartott. Vinišće plébániáját 1872-ben alapították, ekkor építették plébániatemplomát is. A településnek 1857-ben 1000, 1910-ben 978 lakosa volt. Az I. világháború után rövid ideig az Olasz Királyság, ezután a Szerb-Horvát-Szlovén Királyság, majd Jugoszlávia része lett. A település lakossága 2011-ben 774 fő volt.

Lakosság 

(1869-ben lakosságát Drvenik Velikihez számították. 1991-től korábbi területének egy kis részét Sevidhez számították. 1857-ben és 1931-ben a korábbi Vinišće-biskupija, 1931-ben a korábbi Vinišće-opatija település adataival együtt.)

Nevezetességei
Jézus Legszentebb Szíve tiszteletére szentelt plébániatemploma 1872-ben épült.

A település legrégibb temploma az 1272-ben bencések által alapított oriovici Szűz Mária (Szent György) templom.

A Páduai Szent Antal (Kármelhegyi boldogasszony) templom a 18. században épült.

Az Arkanđel-szigeten állt a középkorban a trogiri Szent János bencés apátság birtoka és temploma. Ma a templom maradványait Szent Mihály arkangyalnak szentelték. A templom keleti-nyugati irányban fekszik, román stílusban épült, bőséges habarcsba ágyazott faragott kövekből. Téglalap alaprajzú, félköríves apszissal és a a nyugati homlokzat feletti harangtoronnyal. Mára a templom falai szinte a földig leromlottak, de a déli falat a hatalmas támpillérek az ablak magasságáig megtartották. A falak többi része, amely valószínűleg egykor a bencés ispotályt zárta körbe a templomtól északnyugatra helyezkedik el. Feltételezik, hogy az egyház és a hozzá tartozó épületegyüttes már a 12. században létezett.

A Stari Trogir-öbölben egy ősi római komplexum jó állapotban fennmaradt épületmaradványai találhatók. A római épületek alapjai a tenger melletti sziklákon állnak, majd tovább nyúlnak a tengerbe, felfelé pedig a szőlőültetvények irányába. A falak magassága az egész komplexumban 1-3 méter között változik. A falak faragott kőből épültek, szabálytalan szerkezetűek, tömör mész és vízálló vakolat köti őket össze. A régészeti lelőhelyet még nem tárták fel, rendeltetését nem lehet biztosan meghatározni.

A Drveniki-csatorna nyugati részén található azonos nevű szigeten áll az 1896-ban épült Murvica-világítótorony. Az egyszerű nyeregtetős kőház rusztikus kőtömbökből épült. A déli homlokzaton egy 7,20 m magas négyzet alakú torony található, tetején a fényszóróval, amely 9 tengeri mérföld távolságból is látható. A főépülettől északra egy téglalap alakú kő alaprajzú, nyeregtetős házikó áll, mely szerszámos fészerként szolgál. Az épületek közvetlen szomszédságában száraz kőfallal körülvett kertek találhatók. A sziget északi oldalán egy kisebb betonozott kikötőhely található.

Több homokos és kavicsos strand (Voluja, Ričevo Vrelo, Stari Trogir, Sićenica) található a területen. A turistákat boltok, éttermek, kávézók, bárok, kis kikötők szolgálják.

Híres emberek
Itt született 1440 körül a híres reneszánsz szobrászművész Giovanni Dalmata (Ivan Duknović). Szülőháza a Voluja kőbánya közelében állt, ahol a trogiri székesegyház köveit bányászták, de dolgozott Rómában, Velencében és más városokban is. Az 1480-as években Mátyás király udvarában dolgozott Budán. Munkái nagy része elpusztult, vagy igen megsérült. Legismertebb magyarországi munkája a visegrádi királyi palotában lévő Herkules-kút. II. János Pál pápa római sírja fölé az ő „Szűz Mária gyermekével” alkotását helyezték.

Galéria

Jegyzetek

További információk
Marina község hivatalos oldala 
Marina turisztikai irodájának honlapja  
A marinai Szent Jakab plébánia honlapja 
Dunja Babić: Opis trogira i njevoga teritorija a kraja 16. stoljeća 
Könyvismertető a vinišćei Jézus Szíve templom és plébánia történetéről 
Ivan Pažanin: Vinišćarski zbornik I-III. Vinišća 2008.

Split-Dalmácia megye települései
Vinišće falu Horvátországban Split-Dalmácia megyében . Közigazgatásilag Marinához tartozik . Fekvése Split központjától légvonalban közútonkm-re , Trogirtólkm-re , községközpontjátólkm-re délre , Dalmácia középső részén fekszik . Története Az ókorban illírek éltek itt , majd az i . e. században a rómaiak hódították meg ezt a térséget . A telepesek kiszolgált veteránok voltak , akik szőlőültetvényeket létesítettek a területén . A termékeny talaj és a közeli védett öböl különösen alkalmas volt a szőlőtermesztésre és a borkereskedelem lebonyolítására . A horvátok ősei a században érkeztek erre vidékre , mely a században már az ősi Drid zsupánsághoz tartozott . Ennek székhelye a Marinátólkm-re északnyugatra fekvőméter magas Veli vrh és az alacsonyabb Mali vrh hegyén volt . A dridi zsupánság a független horvát állam megszűnése után megszűnt . Ezután idővel a Šibenik és Trogir közötti terület e két város fennhatósága között oszlott meg és a határ a Stupin-öbölnél húzódott . Így a mai település területe Trogir város igazgatása alá került . A trogiri közösségnek már a magyar uralom idejében a században saját statutuma volt , mely alapján hatóságai működtek és törvénykeztek . Trogir júniustől velencei uralom alá került , és ezt követően már csak korlátozott autonómiával rendelkezett . A köztársaságot a velencei nemesség tagjai közül kinevezett kapitányok képviselték . Vinišće település keletkezéséről nem áll rendelkezésre információ , írásbanben a trogiri káptalan oklevelében említik először . Neve ősi horvát szó volt , amely szőlőhegyet jelentett . Nevét minden bizonnyal a rómaiak által telepített szőlőültetvényeiről kapta , melyeket az érkező horvátok már itt találtak . A középkorban a mai Vinišće területe két részből állt . A tenger melletti alsó rész volt Biskupija , míg a felső , szárazföldi rész Opatija . A és a század között e területen kolostorok és kápolnák épültek , amelyeknek romjai ma is megtalálhatók . A legrégibb ma is álló templom az orihovici Szűz Mária-templom , melyet a bencések alapítottakben . A Páduai Szent Antal-templom a században épült . A plébániatemplomban egy ismeretlen századi művész képe található . Vinišćén születettkörül a híres reneszánsz szobrászművész Giovanni Dalmata ( horvátul : Ivan Duknović ) . Szülőháza a Voluja kőbánya közelében állt , ahol a trogiri székesegyház köveit bányászták , de dolgozott Rómában , Velencében és más városokban is . A század végén a török veszély hatására az itteni lakosságot a közeli szigetekre , Drvenik ( Zirona ) , Drvenik Mali ( Pianca ) , Anđelovac és Vela Smokvica szigeteire menekítették . Közülük sokan időnként visszatértek szárazföldi birtokaikra , hogy a földeket megműveljék.ben csak az Anđelovac-szigetenvinišćai származású lakos élt.ben a Velencei Köztársaság megszűnésével a település a Habsburg Birodalom része lett.ban Napóleon csapatai foglalták el ésig francia uralom alatt állt . Napóleon bukása után ismét Habsburg uralom következett , mely az első világháború végéig tartott . Vinišće plébániájátben alapították , ekkor építették plébániatemplomát is . A településnekbenbenlakosa volt . Az I. világháború után rövid ideig az Olasz Királyság , ezután a Szerb-Horvát-Szlovén Királyság , majd Jugoszlávia része lett . A település lakosságabenfő volt . Lakosság ( 1869-ben lakosságát Drvenik Velikihez számították.től korábbi területének egy kis részét Sevidhez számították.ben ésben a korábbi Vinišće-biskupija, ben a korábbi Vinišće-opatija település adataival együtt . ) Nevezetességei Jézus Legszentebb Szíve tiszteletére szentelt plébániatemplomaben épült . A település legrégibb temploma azben bencések által alapított oriovici Szűz Mária ( Szent György ) templom . A Páduai Szent Antal ( Kármelhegyi boldogasszony ) templom a században épült . Az Arkanđel-szigeten állt a középkorban a trogiri Szent János bencés apátság birtoka és temploma . Ma a templom maradványait Szent Mihály arkangyalnak szentelték . A templom keleti-nyugati irányban fekszik , román stílusban épült , bőséges habarcsba ágyazott faragott kövekből . Téglalap alaprajzú , félköríves apszissal és a a nyugati homlokzat feletti harangtoronnyal . Mára a templom falai szinte a földig leromlottak , de a déli falat a hatalmas támpillérek az ablak magasságáig megtartották . A falak többi része , amely valószínűleg egykor a bencés ispotályt zárta körbe a templomtól északnyugatra helyezkedik el . Feltételezik , hogy az egyház és a hozzá tartozó épületegyüttes már a században létezett . A Stari Trogir-öbölben egy ősi római komplexum jó állapotban fennmaradt épületmaradványai találhatók . A római épületek alapjai a tenger melletti sziklákon állnak , majd tovább nyúlnak a tengerbe , felfelé pedig a szőlőültetvények irányába . A falak magassága az egész komplexumbanméter között változik . A falak faragott kőből épültek , szabálytalan szerkezetűek , tömör mész és vízálló vakolat köti őket össze . A régészeti lelőhelyet még nem tárták fel , rendeltetését nem lehet biztosan meghatározni . A Drveniki-csatorna nyugati részén található azonos nevű szigeten áll azban épült Murvica-világítótorony . Az egyszerű nyeregtetős kőház rusztikus kőtömbökből épült . A déli homlokzaton egy20 m magas négyzet alakú torony található , tetején a fényszóróval , amelytengeri mérföld távolságból is látható . A főépülettől északra egy téglalap alakú kő alaprajzú , nyeregtetős házikó áll , mely szerszámos fészerként szolgál . Az épületek közvetlen szomszédságában száraz kőfallal körülvett kertek találhatók . A sziget északi oldalán egy kisebb betonozott kikötőhely található . Több homokos és kavicsos strand ( Voluja , Ričevo Vrelo , Stari Trogir , Sićenica ) található a területen . A turistákat boltok , éttermek , kávézók , bárok , kis kikötők szolgálják . Híres emberek Itt születettkörül a híres reneszánsz szobrászművész Giovanni Dalmata ( Ivan Duknović ) . Szülőháza a Voluja kőbánya közelében állt , ahol a trogiri székesegyház köveit bányászták , de dolgozott Rómában , Velencében és más városokban is . Azas években Mátyás király udvarában dolgozott Budán . Munkái nagy része elpusztult , vagy igen megsérült . Legismertebb magyarországi munkája a visegrádi királyi palotában lévő Herkules-kút . II. János Pál pápa római sírja fölé az ő „ Szűz Mária gyermekével” alkotását helyezték . Galéria Jegyzetek További információk Marina község hivatalos oldala Marina turisztikai irodájának honlapja A marinai Szent Jakab plébánia honlapja Dunja Babić : Opis trogira i njevoga teritorija a kraja stoljeća Könyvismertető a vinišćei Jézus Szíve templom és plébánia történetéről Ivan Pažanin : Vinišćarski zbornik I-III. Vinišća Split-Dalmácia megye települései