Giuseppe Di Stefano
Giuseppe Di Stefano (Motta Sant’Anastasia, 1921. július 24. – Santa Maria Hoè, 2008. március 3.) világhírű olasz operaénekes, tenor.

Élete

A kezdetek 
Pippo, ahogyan barátai, kollégái és rajongói mindig is hívták, fiatalkorát Milánóban töltötte, ahová szülei a jobb megélhetés végett költöztek, Szicíliából. Apja búcsút mondott a csendőrségnek, és szerény cipészi állást talált, anyja pedig varrónő volt. A jezsuiták szemináriumában nevelkedett, eközben egyre gyakrabban gondolt arra, hogy szerzetespap legyen. Később, amikor barátja, a zenekedvelő Danilo Fois elvitte őt a Teatro alla Scala karzatára, egyre inkább az éneklést látta jövője hivatásának. Különböző mestereknél apránként haladt előre a tanulásban, többek közt Luigi Montesanto baritonnál. Taníttatása költségeit Fois és barátai állták. 1938-ban énekversenyt nyert Firenze városában.

A második világháború kirobbanásakor besorozták a hadseregbe, magatartása miatt ismétlődően karcerbe került. Egy katonaorvos szerint énekesként hasznosabb lenne hazája számára, mint katonaként. Így a tőle kapott lábadozási menlevéllel megmenekült az alakulatával együtt, az orosz fronton való megsemmisülésétől, ahová éppen indulnia kellett volna. Énekesi pályáját Nino Florio álnéven, a könnyűzene világában kezdte, s a bombázások ellenére, saját bevallása szerint az volt élete legszebb időszaka. A háború utolsó időszakában Svájcba menekült, ahol bemutatkozhatott a lausanne-i rádióban, operabetétek és dalok előadásával (néhányukról EMI-felvétel fenn is maradt).

Pályája 

A háború után Milánóba visszatérve folytatta énektanulását. Néhány kisebb szerep után, hivatalosan 1946. április 20-án, Reggio Emiliában, a Manon Des Grieux szerepében debütált. Hamarosan teljes lendülettel a megye és a régió fontosabb színházaiban, mint Genova (Rigoletto), Bologna (Az alvajáró), Velence (Gyöngyhalászok) lépett fel. Még abban az évben, beindult nemzetközi karrierje is Barcelona operaházában, szintén a Manonnal. Ugyanebben az előadásban 1947. március 15-én mutatkozott be a Scalában. 1948. február 25-én, a Rigoletto mantuai hercegeként, a New York-i Metropolitan Opera színpadán, amivel azután 1952-ig állandóan jelen volt. 1951-ben a Traviata São Pauló-i előadásán Tullio Serafin vezényelt, és ekkor kezdődött művészi együttműködése Maria Callasszal.

A főbb olasz dalszínházakon, de főként a Scalán felül, a Met-es vendégszereplése után, turnézott Közép- és Dél-Amerikában. 1952 decemberében a Bohémélettel tért vissza, amelyben az 1950-es években rendszeresen fellépett a világ legfontosabb operaházaiban, mint a bécsi, párizsi, Buenos Aires-i, Rio de Janeiró-i, Mexikóváros-beli, San Franciscó-i, chicagói és johannesburgi. Valamivel később bemutatkozott az Egyesült Királyság edinburgh-i fesztiválján, 1957-ben (Szerelmi bájital), 1961-ben pedig a londoni Covent Gardenben (Tosca).

A vezető színpadokon, operatörténeti jelentőségű előadások maradtak fenn, a Scala néhány bemutatója, mint pl. a Lammermoori Lucia, 1954-ben, Callasszal, Herbert von Karajan vezényletével, a Carmen, Giulietta Simionatóval és ismét csak Karajannal a pódiumon. Majd ismét a Traviata, megint Callasszal, Luchino Visconti történelmi Tosca-rendezésében:
„A(z 1955-ös) év közepén botrányos Traviata előadásra kerül sor Callasszal. A Visconti rendezte előadáson ugyan mindketten remekelnek, Di Stefano azonban nem hajlandó többször fellépni, mivel úgy érzi, Callas egyedül akarja learatni a dicsőséget: túl sokszor megy ki a tapsviharban a függöny elé egyedül. (Kettejük kapcsolatát a látványos összeveszések és a nagy egymásra találások váltakozása jellemzi; a színpadon azonban mindig tökéletes az összhang.)”

Majd 1958-ban, többéves távollét után visszatért a Scalába, ezúttal Renata Tebaldival.
Az 1960-as évek közepétől kezdődött operai szerepléseinek ritkulása; a pódium- és koncertfellépések, valamint a tanítás között osztotta meg ideje egyre nagyobb részét. Szemináriumokat és mesterkurzusokat vezetett, miközben nagy operettsikerei voltak Németországban, ahol eredeti nyelven énekelt. 1973-ban még egyszer részt vett Maria Callasszal utolsó világturnéján, amely kivételes közönségsikerrel járt, ám aztán hirtelen véget is ért. 1975-ben Spoletóban mesterkurzust tartott a Nemzeti Dalversenyen, az Adriano Belli nevű kísérleti operaházban, a Bohémélet egyik áriájából. Az 1980-as években már nem jelent meg színpadon. Utoljára, kivételesen mégis megtette egy 1992-es, Caracalla termáiban rendezett operaelőadáson, Altoum császárként a Turandotban.

Di Stefano egyike volt a háború utáni időszak legnépszerűbb operaénekeseinek. Neve elválaszthatatlanul összekapcsolódik a művészi együttműködésben Maria Callaséval, akivel együtt érte el néhány, legfontosabb sikerét és közös lemezeik számtalan kiadásban zenetörténeti jelentőségűvé váltak. Figyelemre méltó a diszkográfiája, mind a stúdióban, mind élőben, Arturo Toscanini, Victor de Sabata, Tullio Serafin, Antonino Votto, Gianandrea Gavazzeni és Herbert von Karajan dirigálásával.

Magánélete 
1949 New Yorkban feleségül vette Maria Girolami konzervatóriumi diáklányt, aki három gyermekkel ajándékozta meg Maria Callas halála után, akihez Di Stefano érzelmileg is nagyon kötődött, férjét rögtön elhagyta. Harminc évig tartott első házassága után, 1977-ben kezdődött új érzelmi kapcsolata Monika Curth, hamburgi származású operettszopránnal, akit 1993-ban feleségül is vett.

Halála 
Utolsó nyilvános megjelenése a nyilvánosság előtt 2004. október 24-én, Oderzóban esett meg, amikor életműdíját vette át, a közönség soha nem múló szeretetének tanúbizonyságát. 2004. december 3-án súlyosan megsebesült, miközben kutyáját védelmezte, a diani (Kenya) házába történt betöréses rabláskor, amikor is a rablók husánggal összeverték és vérbe fagyva, öntudatlan állapotban hagyták a földön. Mombasa kórházában, sebesülései súlyosabbaknak bizonyultak, mint az elsőre látszott, legalább három műtéten esett át, s végül december 7-én kómába esett. December 23-án, hosszú hazaút után, egy milánói kórházba szállították. Haláláig ápolásra szorult Santa Maria Hoè-i házában, Lecco közelében, ahol 2008. március 3-án elhunyt.

Hangja és énekstílusa 
Birtokában volt egy lágy, összetéveszthetetlen, meleg és gazdag hangnak, amelynek terjedelme az első időkben igen jelentős volt, nagyra értékelték hangi adottságain túl a világos artikuláció, a szenvedélyes szövegmondás, a lebilincselő kifejezésmód, a pianissimók és árnyalatok különleges könnyedsége; mindazon elemek miatt, amelyek lehetővé tették azt a széles repertoárt, rendkívüli sokoldalúságot, amellyel csak néhány más tenor büszkélkedhet, de amely azonban megrövidíti a kitartott hangokat. Messze precíz és kitartott, viszont egyesek szerint kissé hideg, akárcsak Jussi Bjorlingé vagy Alfredo Krausé, mint a Mario Del Monaco-féle túláradó hang, vagy Carlo Bergonzi stílusbeli szigorúsága, éneklése ösztönösen nagyvonalú és kommunikatív, nem szakít tévedhetetlen muzikalitása a lírai tenorok, az olasz-francia posztromantikusok hagyományaival, különösen pályája első, emlékezetes interpretációiban (Rigoletto, Traviata, Bohémélet, Gyöngyhalászok, Manon, Faust), és a rákövetkező évek kifejező és drámai repertoárja (Tosca, A végzet hatalma, Turandot,  Carmen, majd a Bajazzók és az Andrea Chénier).

Érdekesség 
Luciano Pavarotti nagy csodálója volt és egyszer azt mesélte: „Bálványom Giuseppe Di Stefano volt; jobban szerettem, mint Beniamino Giglit és ez egyenesen vezetett életem egyetlen pofonjához apámtól, aki soha nem szűnt meg Giglit preferálni.”

Repertoárja

Diszkográfiája

Stúdiófelvételei

Hangfelvételei élőben (válogatás) 
Manon (Massenet) (olaszul, válogatás), km. Mafalda Favero, Mario Borriello, vez. Antonio Guarnieri - La Scala, 1947, Cetra/Myto
Manon, km. Irma Gonzalez, Giuseppe Valdengo, vez. Renato Cellini - Mexikóváros 1948, GOP
Rigoletto, km. Giuseppe Valdengo, Nadine Conner, Ignacio Ruffino, vez. Renato Cellini - Mexico City, 1948, Bongiovanni/Urania
Werther (olaszul), km. Giulietta Simionato, Eugenia Roccabruna, Fausto del Prado, vez. Renato Cellini - Mexico City, 1949, GOP/IDIS
Mignon (olaszul), km. Giulietta Simionato, Cesare Siepi, vez. Guido Picco - Mexico City, 1949, Legato Classics
 A kegyencnő, km. Giulietta Simionato, Enzo Mascherini, Cesare Siepi, vez. Renato Cellini - Mexico City, 1949, Cetra/Myto/SRO
Gianni Schicchi, km. Italo Tajo, Licia Albanese, Cloe Elmo, vez. Giuseppe Antonicelli - Met, 1949, GOP/Guilde
Falstaff, km. Leonard Warren, Regina Resnik, Giuseppe Valdengo, Licia Albanese, vez. Fritz Reiner - Met, 1949, IDIS/Guilde
Traviata, km. Eleanor Steber, Robert Merrill, vez. Giuseppe Antonicelli - Met, 1949, Melodram/Myto/Naxos
Faust, km. Dorothy Kirsten, Italo Tajo, Leonard Warren, vez. Wilfrid Pelletier - Met, 1949, Arkadia/Myto
A sevillai borbély, km. Giuseppe Valdengo, Lily Pons, Salvatore Baccaloni, Jerome Hines; vez. Alberto Erede - Met, 1950, Cetra/OASI/Gala
Bohémélet, km. Bidu Sayao, Giuseppe Valdengo, Lois Hunt, Cesare Siepi, vez. Fausto Cleva - Met, 1951, GOP/Bongiovanni
Verdi: Requiem, km. Herva Nelli, Fedora Barbieri, Cesare Siepi, vez. Arturo Toscanini - Carnegie Hall, 1951, RCA
Puritánok, km. Maria Callas, Piero Campolonghi, Roberto Silva, vez. Guido Picco - Mexico City, 1952, Melodram/Archipel/IDIS
Tosca, km. Maria Callas, Piero Campolonghi, vez. Guido Picco - Mexico City, 1952, Melodram/Archipel/Opera D'Oro
Lammermoori Lucia, km Maria Callas, Piero Campolonghi, Roberto Silva, vez. Guido Picco - Mexico City 1952, Myto/Opera D'Oro
Lammermoori Lucia, km. Maria Callas, Rolando Panerai, Nicola Zaccaria, vez. Herbert von Karajan - Berlin, 1955, EMI/Opera D'Oro
Traviata, km. Maria Callas, Ettore Bastianini, vez. Carlo Maria Giulini - La Scala, 1955, EMI
 Parasztbecsület, km. Giulietta Simionato, Giangiacomo Guelfi, vez. Antonino Votto - La Scala, 1955, Myto/Opera D'Oro
Carmen, km. Giulietta Simionato, Rosanna Carteri, Michel Roux, vez. Herbert von Karajan - La Scala, 1955, Myto/GOP/Walhall
Aida, km. Antonietta Stella, Ebe Stignani, Giangiacomo Guelfi, Nicola Zaccaria, vez. Antonino Votto - La Scala, 1956, Paragon/Legato Classics/GOP
Bajazzók, km. Clara Petrella, Aldo Protti, Enzo Sordello, vez. Nino Sanzogno - La Scala, 1956, Myto
 Álarcosbál, km. Antonietta Stella, Ettore Bastianini, Ebe Stignani, vez. Gianandrea Gavazzeni - La Scala, 1956, HRE/Myto
Álarcosbál, km. Maria Callas, Ettore Bastianini, Giulietta Simionato, vez. Gianandrea Gavazzeni - La Scala, 1957, Melodram/Arkadia/EMI
Szerelmi bájital, km. Rosanna Carteri, Fernando Corena, Giulio Fioravanti, vez. Nino Sanzogno,  La Scala, 1957, Myto 
A végzet hatalma, km. Leyla Gencer, Aldo Protti, Cesare Siepi, dir. Antonino Votto - Köln, 1957, Melodram/Myto
Tosca, km. Renata Tebaldi, Ettore Bastianini, vez. Gianandrea Gavazzeni - Brüsszel 1958, Legato Classics/Myto
Fedora, km. Renata Tebaldi, Mario Sereni, vez. Arturo Basile - Nápoly, 1961, Arkadia/Opera D'Oro

Dalestjei felvétele 
Canzoni Napoletane, O Sole mio/Funiculì Funiculà/ Torna a Surriento ed altre famose canzoni napoletane, Pavarotti/Di Stefano/Carreras, Decca
Di Stefano, Arie italiane e siciliane - Olivieri/Pattacini/National PO, Decca
Di Stefano, The Decca Recordings (Le registrazioni per Decca) Novantesimo anniversario, 1958, Decca

Elismerése 
Medaglia d'oro ai benemeriti della cultura e dell'arte, Róma, 2001. február 21.

Fordítás

Jegyzetek

További információk 
Operaportál: Giuseppe Di Stefano
Giuseppedistefano.it
http://members.tripod.com/~Tosca/DiStefano/bio.html
https://web.archive.org/web/20151208054525/http://frankhamilton.org/js/

Olasz operaénekesek
Tenorok
1921-ben született személyek
2008-ban elhunyt személyek
Giuseppe Di Stefano ( Motta Sant’Anastasia , július – Santa Maria Hoè , március ) világhírű olasz operaénekes , tenor . Élete A kezdetek Pippo , ahogyan barátai , kollégái és rajongói mindig is hívták , fiatalkorát Milánóban töltötte , ahová szülei a jobb megélhetés végett költöztek , Szicíliából . Apja búcsút mondott a csendőrségnek , és szerény cipészi állást talált , anyja pedig varrónő volt . A jezsuiták szemináriumában nevelkedett , eközben egyre gyakrabban gondolt arra , hogy szerzetespap legyen . Később , amikor barátja , a zenekedvelő Danilo Fois elvitte őt a Teatro alla Scala karzatára , egyre inkább az éneklést látta jövője hivatásának . Különböző mestereknél apránként haladt előre a tanulásban , többek közt Luigi Montesanto baritonnál . Taníttatása költségeit Fois és barátai állták.ban énekversenyt nyert Firenze városában . A második világháború kirobbanásakor besorozták a hadseregbe , magatartása miatt ismétlődően karcerbe került . Egy katonaorvos szerint énekesként hasznosabb lenne hazája számára , mint katonaként . Így a tőle kapott lábadozási menlevéllel megmenekült az alakulatával együtt , az orosz fronton való megsemmisülésétől , ahová éppen indulnia kellett volna . Énekesi pályáját Nino Florio álnéven , a könnyűzene világában kezdte , s a bombázások ellenére , saját bevallása szerint az volt élete legszebb időszaka . A háború utolsó időszakában Svájcba menekült , ahol bemutatkozhatott a lausanne-i rádióban , operabetétek és dalok előadásával ( néhányukról EMI-felvétel fenn is maradt ) . Pályája A háború után Milánóba visszatérve folytatta énektanulását . Néhány kisebb szerep után , hivatalosan áprilisán , Reggio Emiliában , a Manon Des Grieux szerepében debütált . Hamarosan teljes lendülettel a megye és a régió fontosabb színházaiban , mint Genova ( Rigoletto ) , Bologna ( Az alvajáró ) , Velence ( Gyöngyhalászok ) lépett fel . Még abban az évben , beindult nemzetközi karrierje is Barcelona operaházában , szintén a Manonnal . Ugyanebben az előadásban márciusén mutatkozott be a Scalában . februárén , a Rigoletto mantuai hercegeként , a New York-i Metropolitan Opera színpadán , amivel azutánig állandóan jelen volt.ben a Traviata São Pauló-i előadásán Tullio Serafin vezényelt , és ekkor kezdődött művészi együttműködése Maria Callasszal . A főbb olasz dalszínházakon , de főként a Scalán felül , a Met-es vendégszereplése után , turnézott Közép- és Dél-Amerikában.decemberében a Bohémélettel tért vissza , amelyben azes években rendszeresen fellépett a világ legfontosabb operaházaiban , mint a bécsi , párizsi , Buenos Aires-i , Rio de Janeiró-i , Mexikóváros-beli , San Franciscó-i , chicagói és johannesburgi . Valamivel később bemutatkozott az Egyesült Királyság edinburgh-i fesztiválján, ben ( Szerelmi bájital ) , ben pedig a londoni Covent Gardenben ( Tosca ) . A vezető színpadokon , operatörténeti jelentőségű előadások maradtak fenn , a Scala néhány bemutatója , mint pl. a Lammermoori Lucia,ben , Callasszal , Herbert von Karajan vezényletével , a Carmen , Giulietta Simionatóval és ismét csak Karajannal a pódiumon . Majd ismét a Traviata , megint Callasszal , Luchino Visconti történelmi Tosca-rendezésében : „ A( zös ) év közepén botrányos Traviata előadásra kerül sor Callasszal . A Visconti rendezte előadáson ugyan mindketten remekelnek , Di Stefano azonban nem hajlandó többször fellépni , mivel úgy érzi , Callas egyedül akarja learatni a dicsőséget : túl sokszor megy ki a tapsviharban a függöny elé egyedül . ( Kettejük kapcsolatát a látványos összeveszések és a nagy egymásra találások váltakozása jellemzi ; a színpadon azonban mindig tökéletes az összhang. ) ” Majdban , többéves távollét után visszatért a Scalába , ezúttal Renata Tebaldival . Azas évek közepétől kezdődött operai szerepléseinek ritkulása ; a pódium- és koncertfellépések , valamint a tanítás között osztotta meg ideje egyre nagyobb részét . Szemináriumokat és mesterkurzusokat vezetett , miközben nagy operettsikerei voltak Németországban , ahol eredeti nyelven énekelt.ban még egyszer részt vett Maria Callasszal utolsó világturnéján , amely kivételes közönségsikerrel járt , ám aztán hirtelen véget is ért.ben Spoletóban mesterkurzust tartott a Nemzeti Dalversenyen , az Adriano Belli nevű kísérleti operaházban , a Bohémélet egyik áriájából . Azas években már nem jelent meg színpadon . Utoljára , kivételesen mégis megtette egyes , Caracalla termáiban rendezett operaelőadáson , Altoum császárként a Turandotban . Di Stefano egyike volt a háború utáni időszak legnépszerűbb operaénekeseinek . Neve elválaszthatatlanul összekapcsolódik a művészi együttműködésben Maria Callaséval , akivel együtt érte el néhány , legfontosabb sikerét és közös lemezeik számtalan kiadásban zenetörténeti jelentőségűvé váltak . Figyelemre méltó a diszkográfiája , mind a stúdióban , mind élőben , Arturo Toscanini , Victor de Sabata , Tullio Serafin , Antonino Votto , Gianandrea Gavazzeni és Herbert von Karajan dirigálásával . Magánélete 1949 New Yorkban feleségül vette Maria Girolami konzervatóriumi diáklányt , aki három gyermekkel ajándékozta meg Maria Callas halála után , akihez Di Stefano érzelmileg is nagyon kötődött , férjét rögtön elhagyta . Harminc évig tartott első házassága után, ben kezdődött új érzelmi kapcsolata Monika Curth , hamburgi származású operettszopránnal , akitban feleségül is vett . Halála Utolsó nyilvános megjelenése a nyilvánosság előtt októberén , Oderzóban esett meg , amikor életműdíját vette át , a közönség soha nem múló szeretetének tanúbizonyságát. decemberán súlyosan megsebesült , miközben kutyáját védelmezte , a diani ( Kenya ) házába történt betöréses rabláskor , amikor is a rablók husánggal összeverték és vérbe fagyva , öntudatlan állapotban hagyták a földön . Mombasa kórházában , sebesülései súlyosabbaknak bizonyultak , mint az elsőre látszott , legalább három műtéten esett át , s végül decemberén kómába esett . Decemberán , hosszú hazaút után , egy milánói kórházba szállították . Haláláig ápolásra szorult Santa Maria Hoè-i házában , Lecco közelében , ahol márciusán elhunyt . Hangja és énekstílusa Birtokában volt egy lágy , összetéveszthetetlen , meleg és gazdag hangnak , amelynek terjedelme az első időkben igen jelentős volt , nagyra értékelték hangi adottságain túl a világos artikuláció , a szenvedélyes szövegmondás , a lebilincselő kifejezésmód , a pianissimók és árnyalatok különleges könnyedsége ; mindazon elemek miatt , amelyek lehetővé tették azt a széles repertoárt , rendkívüli sokoldalúságot , amellyel csak néhány más tenor büszkélkedhet , de amely azonban megrövidíti a kitartott hangokat . Messze precíz és kitartott , viszont egyesek szerint kissé hideg , akárcsak Jussi Bjorlingé vagy Alfredo Krausé , mint a Mario Del Monaco-féle túláradó hang , vagy Carlo Bergonzi stílusbeli szigorúsága , éneklése ösztönösen nagyvonalú és kommunikatív , nem szakít tévedhetetlen muzikalitása a lírai tenorok , az olasz-francia posztromantikusok hagyományaival , különösen pályája első , emlékezetes interpretációiban ( Rigoletto , Traviata, Bohémélet , Gyöngyhalászok , Manon , Faust ) , és a rákövetkező évek kifejező és drámai repertoárja ( Tosca , A végzet hatalma , Turandot , Carmen , majd a Bajazzók és az Andrea Chénier ) . Érdekesség Luciano Pavarotti nagy csodálója volt és egyszer azt mesélte : „ Bálványom Giuseppe Di Stefano volt ; jobban szerettem , mint Beniamino Giglit és ez egyenesen vezetett életem egyetlen pofonjához apámtól , aki soha nem szűnt meg Giglit preferálni.” Repertoárja Diszkográfiája Stúdiófelvételei Hangfelvételei élőben ( válogatás ) Manon ( Massenet ) ( olaszul , válogatás ) , km . Mafalda Favero , Mario Borriello , vez . Antonio Guarnieri - La Scala , Cetra/ Myto Manon , km . Irma Gonzalez , Giuseppe Valdengo , vez . Renato Cellini - Mexikóváros GOP Rigoletto , km . Giuseppe Valdengo , Nadine Conner , Ignacio Ruffino , vez . Renato Cellini - Mexico City , Bongiovanni/ Urania Werther ( olaszul ) , km . Giulietta Simionato , Eugenia Roccabruna , Fausto del Prado , vez . Renato Cellini - Mexico City , GOP/IDIS Mignon ( olaszul ) , km . Giulietta Simionato , Cesare Siepi , vez . Guido Picco - Mexico City , Legato Classics A kegyencnő , km . Giulietta Simionato , Enzo Mascherini , Cesare Siepi , vez . Renato Cellini - Mexico City , Cetra / Myto/SRO Gianni Schicchi , km . Italo Tajo , Licia Albanese , Cloe Elmo , vez . Giuseppe Antonicelli - Met , GOP/Guilde Falstaff , km . Leonard Warren , Regina Resnik , Giuseppe Valdengo , Licia Albanese , vez . Fritz Reiner - Met , IDIS/Guilde Traviata , km . Eleanor Steber , Robert Merrill , vez . Giuseppe Antonicelli - Met , Melodram / Myto/Naxos Faust , km . Dorothy Kirsten , Italo Tajo , Leonard Warren , vez . Wilfrid Pelletier - Met , Arkadia/ Myto A sevillai borbély , km . Giuseppe Valdengo , Lily Pons , Salvatore Baccaloni , Jerome Hines ; vez . Alberto Erede - Met , Cetra/ OASI/Gala Bohémélet , km . Bidu Sayao , Giuseppe Valdengo , Lois Hunt , Cesare Siepi , vez . Fausto Cleva - Met , GOP/ Bongiovanni Verdi : Requiem , km . Herva Nelli , Fedora Barbieri , Cesare Siepi , vez . Arturo Toscanini - Carnegie Hall , RCA Puritánok , km . Maria Callas , Piero Campolonghi , Roberto Silva , vez . Guido Picco - Mexico City , Melodram/Archipel/IDIS Tosca , km . Maria Callas , Piero Campolonghi , vez . Guido Picco - Mexico City , Melodram/Archipel/ Opera D'Oro Lammermoori Lucia , km Maria Callas , Piero Campolonghi , Roberto Silva , vez . Guido Picco - Mexico City Myto/ Opera D'Oro Lammermoori Lucia , km . Maria Callas , Rolando Panerai , Nicola Zaccaria , vez . Herbert von Karajan - Berlin , EMI/ Opera D'Oro Traviata , km . Maria Callas , Ettore Bastianini , vez . Carlo Maria Giulini - La Scala , EMI Parasztbecsület , km . Giulietta Simionato , Giangiacomo Guelfi , vez . Antonino Votto - La Scala , Myto/ Opera D'Oro Carmen , km . Giulietta Simionato , Rosanna Carteri , Michel Roux , vez . Herbert von Karajan - La Scala , Myto/GOP/Walhall Aida , km . Antonietta Stella , Ebe Stignani , Giangiacomo Guelfi , Nicola Zaccaria , vez . Antonino Votto - La Scala , Paragon/Legato Classics/GOP Bajazzók , km . Clara Petrella , Aldo Protti , Enzo Sordello , vez . Nino Sanzogno - La Scala , Myto Álarcosbál , km . Antonietta Stella , Ettore Bastianini , Ebe Stignani , vez . Gianandrea Gavazzeni - La Scala , HRE/ Myto Álarcosbál , km . Maria Callas , Ettore Bastianini , Giulietta Simionato , vez . Gianandrea Gavazzeni - La Scala , Melodram/Arkadia/EMI Szerelmi bájital , km . Rosanna Carteri , Fernando Corena , Giulio Fioravanti , vez . Nino Sanzogno , La Scala , Myto A végzet hatalma , km . Leyla Gencer , Aldo Protti , Cesare Siepi , dir . Antonino Votto - Köln , Melodram / Myto Tosca , km . Renata Tebaldi , Ettore Bastianini , vez . Gianandrea Gavazzeni - Brüsszel Legato Classics / Myto Fedora , km . Renata Tebaldi , Mario Sereni , vez . Arturo Basile - Nápoly , Arkadia/ Opera D'Oro Dalestjei felvétele Canzoni Napoletane , O Sole mio/ Funiculì Funiculà / Torna a Surriento ed altre famose canzoni napoletane , Pavarotti/Di Stefano/Carreras , Decca Di Stefano , Arie italiane e siciliane - Olivieri/Pattacini/ National PO , Decca Di Stefano , The Decca Recordings ( Le registrazioni per Decca ) Novantesimo anniversario , Decca Elismerése Medaglia d'oro ai benemeriti della cultura e dell'arte , Róma , február Fordítás Jegyzetek További információk Operaportál : Giuseppe Di Stefano Giuseppedistefano.it http://members.tripod.com/ ~Tosca/ DiStefano/ bio.html https://web.archive.org/web/20151208054525/http://frankhamilton.org/js/ Olasz operaénekesek Tenorok 1921-ben született személyek 2008-ban elhunyt személyek