Kaštel Lukšić
Kaštel Lukšić () Kaštela városrésze, egykor a hét településből álló Kaštela község egyik, nyugatról a negyedik települése Horvátországban Split-Dalmácia megyében.

Fekvése
Splittől légvonalban 8, közúton 17 km-re északnyugatra, Trogirtól 11 km-re északkeletre, Dalmácia középső részén, a Kaštelai-öbölben, Trogir és Split városa között fekszik. Fő forgalmi ütőere a ma Franjo Tuđman egykori horvát elnök nevét viselő régi kaštelai főút, mely tulajdonképpen a Marmont marsall idejében épített spliti főút egy szakasza.

Története
A település területén az első ismert nép az illírek voltak. Ezt bizonyítják az itt talált vármaradványok és halomsírok, melyek közül a legjelentősebb a Kozjak-hegység 631 méter magas Biranj nevű magaslata. A csúcs körül körben falmaradványok látszanak, melyek egy ősi illír erődített település maradványai. A rómaiak itteni jelenlétéről is számos régészeti lelet tanúskodik, különösen az 1983-ban feltárt majuri leletek. A horvátok a 7. században telepedtek meg itt a Kozjak-hegység alatt és hozták létre első településeiket. Közülük a legjelentősebb Ostrog volt, melyből mára az Ostrožine elnevezés maradt. Ostrogot földbirtokként említi először a 11. században Zvonimir király oklevele. Településként 1171-ben említik először. Lakossága a 15. században menekült el a török támadások elől. Akkor a Kozjak-hegységtől a tengerig húzódó terület szinte teljesen kiürült. A menekültek új házaikat Rušinić várának közelében építették fel, melyet Mihovil Rušinić (Rosani) 1482-ben kezdett építeni, de néhány család a tengeren is átkelt és a közeli Čiovo szigetén telepedett le. A vár körül letelepedett ostrogiak számára a Rušinićok felépítették a Keresztelő Szent János-templomot. A Rušinić körüli település a 17. század közepéig maradt fenn, amikor a török veszély hatására kiürült. Lakói és uraik a Rušinićok Lukšić közelébe települtek át. Lukšić várát birtokaik és vagyonuk védelmére 1487-ben kezdte építeni egy trogiri testvérpár Nicolo és Girolamo Vitturi. Végső formáját csak 1564-ben történt befejezésekor nyerte el. A Vitturi család első itteni Giacopo nevű tagja, a horvát történész Iban Lučić szerint 1213-ban érkezett Velencéből Trogirba, ahol feleségül vette gazdag Dobrila Cegát, majd utódaik házasság révén rokonságba kerültek más gazdag trogiri családokkal. A várat és a körülötte fekvő falut a nép kezdte Lukšićnak nevezni valószínűleg a 14. században élt Lukši Vitturi neve után. A család utolsó férfitagja Francesco Vitturi 1678-ban halt meg. Lánytestvére Katarina 1650-ben a brači Girolamo Michielihez ment nőül, így jött létre az új trogiri nemesi család a Michieli-Vitturi, mely a 18. századra már a legbefolyásosabb trogiri családok közé tartozott. Tagjai magas funkciókat töltöttek be a velencei katonai és közigazgatásban. A vár körüli lakosság a középkori Ostrog lakóin kívül a Kambelovachoz tartozó Kruševikról elmenekült népességből származott. Eredeti plébániájuk Ostrogon volt, melynek temploma Szent Lőrinc tiszteletére volt szentelve. A lakosság áttelepülésével a plébánia székhelye is áthelyeződött előbb a rušinići Keresztelő Szent János-templomba, majd az 1530-ban felépített Mária mennybevétele templomba. Ehelyett építették fel 1776 és 1817 között a késő barokk, azonos titulusú új plébániatemplomot. A település első iskoláját 1846-ban alapították olasz tannyelvű iskolaként. 1850-ben már négyosztályos iskolaként működött. A megnövekedett tanulói létszám miatt 1899-ben új iskolaépületet emeltek, majd 1958-ban az osztályok átköltöztek a Vitturi várkastélyba. Tizennyolc év múltán 1976-ban létesült az az épület, melyben ma az iskola működik. 1797-ben a Velencei Köztársaság megszűnésével a település a Habsburg Birodalom része lett. 1806-ban Napóleon csapatai foglalták el és 1813-ig francia uralom alatt állt. A francia uralom idejére esik a Trogirt Kaštelán keresztül Split városával összekötő főút építése. Napóleon bukása után ismét Habsburg uralom következett, mely az I. világháború végéig tartott. A városnak 1857-ben 867, 1910-ben 1164 lakosa volt. Az I. világháború után rövid ideig az Olasz Királyság, ezután a Szerb-Horvát-Szlovén Királyság, majd Jugoszlávia része lett. A II. világháború idején olasz csapatok szállták meg. A háború után a szocialista Jugoszlávia része lett. Fejlődött az ipar és a mezőgazdaság, mely sok betelepülőt vonzott. 1986-ban megalakult Kaštela község, majd a független horvát állam létrejötte után Kaštela városi rangot kapott és Kaštel Lukšić önálló településből a város része lett. Lakossága 2011-ben 5425 fő volt.

Lakosság

Nevezetességei
Lukšić várát két trogiri nemes Niccolò és Girolamo Vitturi építtette, miután 1487-ben engedélyt kaptak a dózsétól, hogy családjuk védelmére saját költségükön a tenger mellett várat építsenek. A vár végül fényűző reneszánsz palotaként épült fel, így befejezése 1564-ig tolódott. Az építés befejezéséről a belső udvar galériáján elhelyezett latin nyelvű tábla emlékezik meg. A vár tornyos védőfalakkal kerített belső udvarból és a déli oldalon épített kétemeletes palotából áll. A második emeleten a falakat reneszánsz ablakok, balkonok díszítik. Az első emeleten kisebb, négyszögletes ablakok láthatók, míg a földszinten a déli homlokzat közepén volt a tengeri kapu, melynél hajók is kiköthettek. Déli oldala a tenger felől védett volt, a többi oldalán a tenger vizével elárasztott árok húzódott, melyen felvonóhíd vezetett át. Ezt 1648, Klissza visszafoglalása után a velenceiek kőhíddal helyettesítették, majd később az árkot teljesen feltöltötték. A Michieli-Vitturi család 1943-ig élt a várban, majd a háború után mezőgazdasági iskola és gyermeküdülő működött benne. 1958 és 1976 között itt volt elhelyezve az alapiskola is. Az épületet 1993 és 2001-között teljesen felújították. Ma ebben az épületben működik Kaštela város múzeuma, a városi turisztikai iroda és más kulturális intézmények. Gyakran rendeznek benne koncerteket, kiállításokat, színházi előadásokat.
A közelben a település másik erődített kastélya a Rušinić családé, melyhez egy tragikus szerelem története fűződik. A 17. századi horvát Rómeó és Júlia Miljenko és Dobrila története itt játszódik. Az itteni Júliát Dobrilának hívták és a Vitturi-várkastélyban lakott, míg Rómeó megfelelője Miljenko Rosani várkastélyában, népies nevén Rušinićban. A történet két ellenséges családról szól, akiknek gyermekei egymásba szerettek és összeházasodtak. Az esküvő után Dobrila apja megölte a vejét, majd néhány hónappal később Dobrila is megbetegedett bánatában és meghalt. Utolsó kívánsága az volt, hogy Miljenkóval egy sírban a Szent János-templomban nyugodhasson. A 16. századi kis templom ma is ott áll a rušinići várkastély közelében. Harangja ma is a szerelmesekért szól. Sírkőlapjukon ez a felirat áll: "Pokoj ljubovnikom" (nyugodj szerelmeddel).

Szűz Mária mennybevétele tiszteletére szentelt plébániatemploma 1776 és 1817 között épült késő barokk stílusban a Vitturi család által adományozott földterületen. 36 méter magas harangtornyát 1836-ban építették. A templomnak hét barokk márvány oltára van. A félköríves apszisban áll a 15. századi fából faragott, ezüsttel borított főoltár Mária mennybevitelének képével. A hagyomány szerint a képet Ostrogtról hozták át. Az oltárok közül kiemelkedik még művészeti értékével a Szent Arnir oltár, mely Juraj Dalmatinac munkája 1445-ből. A szarkofágfedélen Szent Arnir alakja látható előlapján a szent megkövezésének ábrázolásával. A szent ereklyéit tartalmazó szarkofág a spliti Szent Eufémia bazilikából származik, ahonnan 1835-ben vásárolta meg és ajándékozta a templomnak a Micheli-Vitturi család. A szembemiséző oltár nem más, mint egy ókeresztény szarkofág, mely eredetileg a kaštel gomilici Szent Kozma és Damján templomban állt. Kaštel Rušinac tulajdonosa Milivoj Grgin professzor és felesége 1975-ben adományozta a templomnak.
 Szűz Mária mennybevétele tiszteletére szentelt régi plébániatemploma 1530-ban épült. Északi oldalán a sekrestye, a déli oldalon a Szent Rókus-kápolna van hozzáépítve. A templomon belül és körülötte is sírok találhatók. 1984-ben teljesen megújították. Több barokk oltára van, melyek közül az apszisban álló főoltáron Szűz Mária alakja látható. A Szent Rókus-kápolna és a vele szemben található kis kápolna falait reneszánsz freskók borítják.
A rušinici Keresztelő Szent János-templomot a Rušinić család építtette faragott kövekből. Pontos építési ideje nem ismert, de nagy valószínűséggel a 15. század végén épült. Homlokzatán nyolcágú rozetta látható. Egyhajós épület négyszög alaprajzú apszissal. 1530-ig a település plébániatemploma volt. Nevezetessége egy szerencsétlenül elhunyt mátkapár Miljenko és Doblrila síremléke 1690-ből.
Az ostrogi Szent Lőrinc-templom építési ideje nem ismert. A település első említésekor 1171-ben már állt. Egykor plébániatemplom volt körülötte a falu temetőjével. Története során többször is megrongálódott, de mindig újjáépítették. Félköríves apszisa van, falai kívül-belül vakoltak. Harangtornyában egy harang látható.
A Lourdes-i Szűzanya templomot 1904-ben faragott kövekből építették a Dračine nevű településrészen az Ostrogra és Biranjra vezető út mellé. A nép Dračini Miasszonyunk templomnak nevezi. A bejárat feletti tábla a templom építéséről és arról emlékezik meg, hogy a templomot a Szeplőtelen fogantatás dogmájának kihirdetése ötvenedik évfordulójára építették. Négyszög alaprajzú apszisában állt az egyetlen oltára. Harangtornyában két harang található.
A buručei temetőben áll az 1980 és 1982 között épített Mindenszentek-kápolna.
A Szent Rókus úti kápolnát a lukšićiak fogadalomból építették az 1855-ös kolerajárványtól való megmenekülésük után.
Lukšićon két nevezetes kert is található. A klasszicista Vitturi-kertet a 18. század második felében telepítették a Vitturi-vártól keletre a kikötő közelében. Területe 7450 m² és ritka dalmát növényi kultúrája miatt 1968-ban védett parképítészeti emlékké nyilvánították. A másik kert az Ostrogi botanikus kert gazdag növényvilága miatt szintén védett terület. Több mint 1400 növényfaj található benne a világ minden részéről, főként a szubtrópusi, mediterrán övezetekből. 45 féle olajfából álló gyűjteménye a leggazdagabb ilyen botanikai gyűjtemény az országban.

Jegyzetek

További információk
Kaštela község hivatalos oldala 
Kaštela turisztikai irodájának honlapja 
A város információs portálja 
A kaštel lukšići plébánia honlapja 
Az alapiskola honlapja 
Ivan Šuta-Tonko Bartulović: Gradine Kaštela i okolice-katalog izložbe 
Kaštela – turistainformációk 
Kaštel Lukšić – képes ismertető

Fordítás 

Split-Dalmácia megye települései
Kaštel Lukšić ( ) Kaštela városrésze , egykor a hét településből álló Kaštela község egyik , nyugatról a negyedik települése Horvátországban Split-Dalmácia megyében . Fekvése Splittől légvonalban közútonkm-re északnyugatra , Trogirtólkm-re északkeletre , Dalmácia középső részén , a Kaštelai-öbölben , Trogir és Split városa között fekszik . Fő forgalmi ütőere a ma Franjo Tuđman egykori horvát elnök nevét viselő régi kaštelai főút , mely tulajdonképpen a Marmont marsall idejében épített spliti főút egy szakasza . Története A település területén az első ismert nép az illírek voltak . Ezt bizonyítják az itt talált vármaradványok és halomsírok , melyek közül a legjelentősebb a Kozjak-hegységméter magas Biranj nevű magaslata . A csúcs körül körben falmaradványok látszanak , melyek egy ősi illír erődített település maradványai . A rómaiak itteni jelenlétéről is számos régészeti lelet tanúskodik , különösen azban feltárt majuri leletek . A horvátok a században telepedtek meg itt a Kozjak-hegység alatt és hozták létre első településeiket . Közülük a legjelentősebb Ostrog volt , melyből mára az Ostrožine elnevezés maradt . Ostrogot földbirtokként említi először a században Zvonimir király oklevele . Településkéntben említik először . Lakossága a században menekült el a török támadások elől . Akkor a Kozjak-hegységtől a tengerig húzódó terület szinte teljesen kiürült . A menekültek új házaikat Rušinić várának közelében építették fel , melyet Mihovil Rušinić ( Rosani) ben kezdett építeni , de néhány család a tengeren is átkelt és a közeli Čiovo szigetén telepedett le . A vár körül letelepedett ostrogiak számára a Rušinićok felépítették a Keresztelő Szent János-templomot . A Rušinić körüli település a század közepéig maradt fenn , amikor a török veszély hatására kiürült . Lakói és uraik a Rušinićok Lukšić közelébe települtek át . Lukšić várát birtokaik és vagyonuk védelméreben kezdte építeni egy trogiri testvérpár Nicolo és Girolamo Vitturi . Végső formáját csakben történt befejezésekor nyerte el . A Vitturi család első itteni Giacopo nevű tagja , a horvát történész Iban Lučić szerintban érkezett Velencéből Trogirba , ahol feleségül vette gazdag Dobrila Cegát , majd utódaik házasság révén rokonságba kerültek más gazdag trogiri családokkal . A várat és a körülötte fekvő falut a nép kezdte Lukšićnak nevezni valószínűleg a században élt Lukši Vitturi neve után . A család utolsó férfitagja Francesco Vitturiban halt meg . Lánytestvére Katarinaben a brači Girolamo Michielihez ment nőül , így jött létre az új trogiri nemesi család a Michieli-Vitturi , mely a századra már a legbefolyásosabb trogiri családok közé tartozott . Tagjai magas funkciókat töltöttek be a velencei katonai és közigazgatásban . A vár körüli lakosság a középkori Ostrog lakóin kívül a Kambelovachoz tartozó Kruševikról elmenekült népességből származott . Eredeti plébániájuk Ostrogon volt , melynek temploma Szent Lőrinc tiszteletére volt szentelve . A lakosság áttelepülésével a plébánia székhelye is áthelyeződött előbb a rušinići Keresztelő Szent János-templomba , majd azban felépített Mária mennybevétele templomba . Ehelyett építették felésközött a késő barokk , azonos titulusú új plébániatemplomot . A település első iskolájátban alapították olasz tannyelvű iskolaként.ben már négyosztályos iskolaként működött . A megnövekedett tanulói létszám miattben új iskolaépületet emeltek , majdban az osztályok átköltöztek a Vitturi várkastélyba . Tizennyolc év múltánban létesült az az épület , melyben ma az iskola működik.ben a Velencei Köztársaság megszűnésével a település a Habsburg Birodalom része lett.ban Napóleon csapatai foglalták el ésig francia uralom alatt állt . A francia uralom idejére esik a Trogirt Kaštelán keresztül Split városával összekötő főút építése . Napóleon bukása után ismét Habsburg uralom következett , mely az I. világháború végéig tartott . A városnakbenbenlakosa volt . Az I. világháború után rövid ideig az Olasz Királyság , ezután a Szerb-Horvát-Szlovén Királyság , majd Jugoszlávia része lett . A II. világháború idején olasz csapatok szállták meg . A háború után a szocialista Jugoszlávia része lett . Fejlődött az ipar és a mezőgazdaság , mely sok betelepülőt vonzott.ban megalakult Kaštela község , majd a független horvát állam létrejötte után Kaštela városi rangot kapott és Kaštel Lukšić önálló településből a város része lett . Lakosságabenfő volt . Lakosság Nevezetességei Lukšić várát két trogiri nemes Niccolò és Girolamo Vitturi építtette , miutánben engedélyt kaptak a dózsétól , hogy családjuk védelmére saját költségükön a tenger mellett várat építsenek . A vár végül fényűző reneszánsz palotaként épült fel , így befejezéseig tolódott . Az építés befejezéséről a belső udvar galériáján elhelyezett latin nyelvű tábla emlékezik meg . A vár tornyos védőfalakkal kerített belső udvarból és a déli oldalon épített kétemeletes palotából áll . A második emeleten a falakat reneszánsz ablakok , balkonok díszítik . Az első emeleten kisebb , négyszögletes ablakok láthatók , míg a földszinten a déli homlokzat közepén volt a tengeri kapu , melynél hajók is kiköthettek . Déli oldala a tenger felől védett volt , a többi oldalán a tenger vizével elárasztott árok húzódott , melyen felvonóhíd vezetett át . Ezt Klissza visszafoglalása után a velenceiek kőhíddal helyettesítették , majd később az árkot teljesen feltöltötték . A Michieli-Vitturi családig élt a várban , majd a háború után mezőgazdasági iskola és gyermeküdülő működött benne.ésközött itt volt elhelyezve az alapiskola is . Az épületetésközött teljesen felújították . Ma ebben az épületben működik Kaštela város múzeuma , a városi turisztikai iroda és más kulturális intézmények . Gyakran rendeznek benne koncerteket , kiállításokat , színházi előadásokat . A közelben a település másik erődített kastélya a Rušinić családé , melyhez egy tragikus szerelem története fűződik . A századi horvát Rómeó és Júlia Miljenko és Dobrila története itt játszódik . Az itteni Júliát Dobrilának hívták és a Vitturi-várkastélyban lakott , míg Rómeó megfelelője Miljenko Rosani várkastélyában , népies nevén Rušinićban . A történet két ellenséges családról szól , akiknek gyermekei egymásba szerettek és összeházasodtak . Az esküvő után Dobrila apja megölte a vejét , majd néhány hónappal később Dobrila is megbetegedett bánatában és meghalt . Utolsó kívánsága az volt , hogy Miljenkóval egy sírban a Szent János-templomban nyugodhasson . A századi kis templom ma is ott áll a rušinići várkastély közelében . Harangja ma is a szerelmesekért szól . Sírkőlapjukon ez a felirat áll : " Pokoj ljubovnikom " ( nyugodj szerelmeddel ) . Szűz Mária mennybevétele tiszteletére szentelt plébániatemplomaésközött épült késő barokk stílusban a Vitturi család által adományozott földterületen.méter magas harangtornyátban építették . A templomnak hét barokk márvány oltára van . A félköríves apszisban áll a századi fából faragott , ezüsttel borított főoltár Mária mennybevitelének képével . A hagyomány szerint a képet Ostrogtról hozták át . Az oltárok közül kiemelkedik még művészeti értékével a Szent Arnir oltár , mely Juraj Dalmatinac munkájaből . A szarkofágfedélen Szent Arnir alakja látható előlapján a szent megkövezésének ábrázolásával . A szent ereklyéit tartalmazó szarkofág a spliti Szent Eufémia bazilikából származik , ahonnanben vásárolta meg és ajándékozta a templomnak a Micheli-Vitturi család . A szembemiséző oltár nem más , mint egy ókeresztény szarkofág , mely eredetileg a kaštel gomilici Szent Kozma és Damján templomban állt . Kaštel Rušinac tulajdonosa Milivoj Grgin professzor és feleségeben adományozta a templomnak . Szűz Mária mennybevétele tiszteletére szentelt régi plébániatemplomaban épült . Északi oldalán a sekrestye , a déli oldalon a Szent Rókus-kápolna van hozzáépítve . A templomon belül és körülötte is sírok találhatók.ben teljesen megújították . Több barokk oltára van , melyek közül az apszisban álló főoltáron Szűz Mária alakja látható . A Szent Rókus-kápolna és a vele szemben található kis kápolna falait reneszánsz freskók borítják . A rušinici Keresztelő Szent János-templomot a Rušinić család építtette faragott kövekből . Pontos építési ideje nem ismert , de nagy valószínűséggel a század végén épült . Homlokzatán nyolcágú rozetta látható . Egyhajós épület négyszög alaprajzú apszissal.ig a település plébániatemploma volt . Nevezetessége egy szerencsétlenül elhunyt mátkapár Miljenko és Doblrila síremlékeből . Az ostrogi Szent Lőrinc-templom építési ideje nem ismert . A település első említésekorben már állt . Egykor plébániatemplom volt körülötte a falu temetőjével . Története során többször is megrongálódott , de mindig újjáépítették . Félköríves apszisa van , falai kívül-belül vakoltak . Harangtornyában egy harang látható . A Lourdes-i Szűzanya templomotben faragott kövekből építették a Dračine nevű településrészen az Ostrogra és Biranjra vezető út mellé . A nép Dračini Miasszonyunk templomnak nevezi . A bejárat feletti tábla a templom építéséről és arról emlékezik meg , hogy a templomot a Szeplőtelen fogantatás dogmájának kihirdetése ötvenedik évfordulójára építették . Négyszög alaprajzú apszisában állt az egyetlen oltára . Harangtornyában két harang található . A buručei temetőben áll azésközött épített Mindenszentek-kápolna . A Szent Rókus úti kápolnát a lukšićiak fogadalomból építették azös kolerajárványtól való megmenekülésük után . Lukšićon két nevezetes kert is található . A klasszicista Vitturi-kertet a század második felében telepítették a Vitturi-vártól keletre a kikötő közelében . Területem² és ritka dalmát növényi kultúrája miattban védett parképítészeti emlékké nyilvánították . A másik kert az Ostrogi botanikus kert gazdag növényvilága miatt szintén védett terület . Több mintnövényfaj található benne a világ minden részéről , főként a szubtrópusi , mediterrán övezetekből. féle olajfából álló gyűjteménye a leggazdagabb ilyen botanikai gyűjtemény az országban . Jegyzetek További információk Kaštela község hivatalos oldala Kaštela turisztikai irodájának honlapja A város információs portálja A kaštel lukšići plébánia honlapja Az alapiskola honlapja Ivan Šuta-Tonko Bartulović : Gradine Kaštela i okolice-katalog izložbe Kaštela – turistainformációk Kaštel Lukšić – képes ismertető Fordítás Split-Dalmácia megye települései