Prosztaglandin
A prosztaglandinok hormonhatással rendelkező lipidmolekulák, amelyek az állati (és emberi) szövetekben zsírsavakból keletkeznek. Közös jellemzőjük, hogy 20 szénatomból állnak és egy öt szénatomos gyűrűt is tartalmaznak. A jeltovábbító molekulák eikozanoid (20 szénatomos zsírsavak oxidációjából származó vegyület) csoportjába tartoznak.

Hatásaik igen változatosak a különböző szövetekben, sőt egyik szervben akár ellentéte is lehet egy másikban kifejtett hatásának. Helyi funkciója az őt megkötő receptortól és az ezáltal elindított sejten belüli szignáltól függ. A prosztglandinok jellemzően az őt termelő sejtre (autokrin hatás) vagy a közvetlen környezetre (parakrin hatás) gyakorolnak szabályozó befolyást. A többi hormontól abban is különböznek, hogy nem egy adott szerv termeli őket, hanem az egész szervezetben szétszórva, a legtöbb szövetben helyben szintetizálódnak.

A prosztaglandinoknak két származékuk van: a prosztaciklinek és tromboxánok. Az előbbiek a véredények falaiban képződnek, hatékony helyi értágítók és a vérlemezkék összecsapzódásának akadályozásával gátolják a véralvadást és vérrögképződést. A gyulladási folyamatban is részt vesznek. Ezzel szemben a vérlemezkékben szintetizált tromboxánok összehúzzák az érfalak simaizmait és elősegítik a vérlemezke-aggregációt.

Felfedezésük 
A prosztaglandinokat először a svéd Ulf von Euler izolálta 1935-ben ondófolyadékból. Úgy vélte, hogy a prosztata választja el, ezért adott a vegyületnek erre utaló nevet. Valójában az ondóhólyag termeli. A későbbiekben kimutatták, hogy a prosztaglandinok többféle szövetben is képződnek és funkciójuk igen változatos. Kémiai szintézisüket a későbbi Nobel-díjas Elias James Corey végezte el 1969-ben. 1982-ben Sune Bergström, Bengt Samuelsson és John Robert Vane orvosi Nobel-díjat kaptak annak a felfedezéséért, hogy az aszpirin gátolja a prosztaglandinok szintézisét.

Bioszintézisük 

A prosztaglandinok szinte minden szövetben és szervben megtalálhatóak. A legtöbb sejt szintetizálja őket és velük szabályozza a saját vagy a környező sejtek működését.

A kiindulópontja az arachidonsav, ahol a szintézis útja kettéágazik. Az egyik úton a ciklooxigenáz enzim készít belőle tromboxánt, prosztaciklint vagy prosztaglandin D-t, E-t vagy F-et. A másik lehetőség, hogy a fehérvérsejtekben, makrofágokban a lipoxigenáz enzim leukotriéneket termel. A kész prosztaglandinok aktív transzporttal kerülnek ki a sejt környezetébe.

A ciklooxigenáznak két formája van, a COX-1 a sejt alapműködése során is aktív, míg a COX-2-t különböző citokinek és növekedési faktorok aktiválhatják.

Azonosították a kisebb csoportok szintézisét végző enzimeket is. Például a prosztglandin D-szintáz állítja elő a prosztglandin H2-ből (PGH2) a PGD2-t; a prosztaciklin-szintáz pedig a PGH2-ből készít PGI2-t.

Funkcióik 
A különböző sejttípusokon legalább tíz különböző prosztaglandinreceptort fedeztek fel. A többi receptorhoz hasonlóan ezek is hét transzmembrán régióval rendelkeznek és G-proteinekhez kapcsolódnak. A receptorok különbözősége és különböző szervekben való előfordulása azzal jár, hogy a prosztaglandinok igen változatos hatásokat tudnak kifejteni:
 összehúzódásra vagy elernyedésre bírják a simaizomsejteket
 elősegítik vagy gátolják a vérlemezkék aggregációját  
 érzékenyítik a gerincvelő neuronjait a fájdalomingerre
 megindítják a szülést
 csökkentik a szemnyomást
 szabályozzák a gyulladási folyamatot
 szabályozzák a kalciumtranszportot
 szabályozzák más hormonok szintézisét 
 befolyásolják a sejtek növekedését 
 a hipotalamuszon keresztül lázat okozhatnak
 a vese mezengiális sejtjei révén növelhetik a vese filtrációs rátáját
 a gyomor parietális sejtjeiben csökkenthetik a gyomorsavtermelést
 patkányban hatnak az agy hímekre jellemző viselkedésének kialakításában

Mivel igen gyorsan lebomlanak, hatásuk legtöbbször csak helyi, vagy magára a kibocsátó sejtre (autokrin hatás) vagy a környező sejtekre (parakrin) hat.

Típusai 
Az alábbi táblázatban a prosztaglandin I2 (prosztaciklin) az E2 és az F2α hatásai kerülnek összehasonlításra:

Klinikai alkalmazások 
A szintetikus prosztaglandinokat a következő célokra alkalmazhatják:
 a szülés megindítására vagy abortusz esetén (PGE2 vagy PGF2, szükség esetén a progeszteronantagonista mifeprisztonnal együtt)
 cianotikus szívfejlődési rendellenességgel született csecsemők esetén a ductus arteriosus záródásának megakadályozására(PGE1)
 gyomorfekély megelőzésére vagy kezelésére (PGE)
 értágítóként iszkémiás betegekben vagy Raynaud-jelenségben
 légzőszervi magas vérnyomás esetén
 zöldhályog kezelésében (PGF2α)
 impotencia kezelésére vagy péniszműtét utáni rehabilitációnál (PGE1).
 madarak tojásrakó képességének zavara esetén
 kozmetikai termékekben szempilla- és szemöldöknövesztő szerként

Gátlószerek
nemszteroid gyulladáscsökkentők, amelyek gátolják a ciklooxigenázokat (pl. aszpirin, ibuprofen, naproxen) 
kortikoszteroidok (gátolják a foszfolipáz A2-t) 
a COX-2 inhibitorai (celecoxib, rofecoxib stb.)
a gyulladáscsökkentő hatású ciklopentenon prosztaglandinok

Jegyzetek

Fordítás 

Endokrinológia
Hormonok
A prosztaglandinok hormonhatással rendelkező lipidmolekulák , amelyek az állati ( és emberi ) szövetekben zsírsavakból keletkeznek . Közös jellemzőjük , hogyszénatomból állnak és egy öt szénatomos gyűrűt is tartalmaznak . A jeltovábbító molekulák eikozanoidszénatomos zsírsavak oxidációjából származó vegyület ) csoportjába tartoznak . Hatásaik igen változatosak a különböző szövetekben , sőt egyik szervben akár ellentéte is lehet egy másikban kifejtett hatásának . Helyi funkciója az őt megkötő receptortól és az ezáltal elindított sejten belüli szignáltól függ . A prosztglandinok jellemzően az őt termelő sejtre ( autokrin hatás ) vagy a közvetlen környezetre ( parakrin hatás ) gyakorolnak szabályozó befolyást . A többi hormontól abban is különböznek , hogy nem egy adott szerv termeli őket , hanem az egész szervezetben szétszórva , a legtöbb szövetben helyben szintetizálódnak . A prosztaglandinoknak két származékuk van : a prosztaciklinek és tromboxánok . Az előbbiek a véredények falaiban képződnek , hatékony helyi értágítók és a vérlemezkék összecsapzódásának akadályozásával gátolják a véralvadást és vérrögképződést . A gyulladási folyamatban is részt vesznek . Ezzel szemben a vérlemezkékben szintetizált tromboxánok összehúzzák az érfalak simaizmait és elősegítik a vérlemezke-aggregációt . Felfedezésük A prosztaglandinokat először a svéd Ulf von Euler izoláltaben ondófolyadékból . Úgy vélte , hogy a prosztata választja el , ezért adott a vegyületnek erre utaló nevet . Valójában az ondóhólyag termeli . A későbbiekben kimutatták , hogy a prosztaglandinok többféle szövetben is képződnek és funkciójuk igen változatos . Kémiai szintézisüket a későbbi Nobel-díjas Elias James Corey végezte elben.ben Sune Bergström , Bengt Samuelsson és John Robert Vane orvosi Nobel-díjat kaptak annak a felfedezéséért , hogy az aszpirin gátolja a prosztaglandinok szintézisét . Bioszintézisük A prosztaglandinok szinte minden szövetben és szervben megtalálhatóak . A legtöbb sejt szintetizálja őket és velük szabályozza a saját vagy a környező sejtek működését . A kiindulópontja az arachidonsav , ahol a szintézis útja kettéágazik . Az egyik úton a ciklooxigenáz enzim készít belőle tromboxánt , prosztaciklint vagy prosztaglandin D-t , E-t vagy F-et . A másik lehetőség , hogy a fehérvérsejtekben , makrofágokban a lipoxigenáz enzim leukotriéneket termel . A kész prosztaglandinok aktív transzporttal kerülnek ki a sejt környezetébe . A ciklooxigenáznak két formája van , a COX-1 a sejt alapműködése során is aktív , míg a COX-2-t különböző citokinek és növekedési faktorok aktiválhatják . Azonosították a kisebb csoportok szintézisét végző enzimeket is . Például a prosztglandin D-szintáz állítja elő a prosztglandin H2-ből ( PGH2 ) a PGD2-t ; a prosztaciklin-szintáz pedig a PGH2-ből készít PGI2-t . Funkcióik A különböző sejttípusokon legalább tíz különböző prosztaglandinreceptort fedeztek fel . A többi receptorhoz hasonlóan ezek is hét transzmembrán régióval rendelkeznek és G-proteinekhez kapcsolódnak . A receptorok különbözősége és különböző szervekben való előfordulása azzal jár , hogy a prosztaglandinok igen változatos hatásokat tudnak kifejteni : összehúzódásra vagy elernyedésre bírják a simaizomsejteket elősegítik vagy gátolják a vérlemezkék aggregációját érzékenyítik a gerincvelő neuronjait a fájdalomingerre megindítják a szülést csökkentik a szemnyomást szabályozzák a gyulladási folyamatot szabályozzák a kalciumtranszportot szabályozzák más hormonok szintézisét befolyásolják a sejtek növekedését a hipotalamuszon keresztül lázat okozhatnak a vese mezengiális sejtjei révén növelhetik a vese filtrációs rátáját a gyomor parietális sejtjeiben csökkenthetik a gyomorsavtermelést patkányban hatnak az agy hímekre jellemző viselkedésének kialakításában Mivel igen gyorsan lebomlanak , hatásuk legtöbbször csak helyi , vagy magára a kibocsátó sejtre ( autokrin hatás ) vagy a környező sejtekre ( parakrin ) hat . Típusai Az alábbi táblázatban a prosztaglandin I2 ( prosztaciklin ) az E2 és az F2α hatásai kerülnek összehasonlításra : Klinikai alkalmazások A szintetikus prosztaglandinokat a következő célokra alkalmazhatják : a szülés megindítására vagy abortusz esetén ( PGE2 vagy PGF2 , szükség esetén a progeszteronantagonista mifeprisztonnal együtt ) cianotikus szívfejlődési rendellenességgel született csecsemők esetén a ductus arteriosus záródásának megakadályozására( PGE1 ) gyomorfekély megelőzésére vagy kezelésére ( PGE ) értágítóként iszkémiás betegekben vagy Raynaud-jelenségben légzőszervi magas vérnyomás esetén zöldhályog kezelésében ( PGF2α ) impotencia kezelésére vagy péniszműtét utáni rehabilitációnál ( PGE1) . madarak tojásrakó képességének zavara esetén kozmetikai termékekben szempilla- és szemöldöknövesztő szerként Gátlószerek nemszteroid gyulladáscsökkentők , amelyek gátolják a ciklooxigenázokat ( pl. aszpirin , ibuprofen , naproxen ) kortikoszteroidok ( gátolják a foszfolipáz A2-t ) a COX-2 inhibitorai ( celecoxib , rofecoxib stb. ) a gyulladáscsökkentő hatású ciklopentenon prosztaglandinok Jegyzetek Fordítás Endokrinológia Hormonok