5. szimfónia (Beethoven)
Az 5., c-moll szimfónia (op. 67.) Ludwig van Beethoven 1804 és 1808 között íródott szimfóniája, az egyik legismertebb zenei kompozíció a klasszikus zenében, és egyike a legtöbbet játszott műnek a műfaján belül. Először a bécsi Theater an der Wien színházban adták elő a darabot 1808. december 22-én, ezután nyerte el a mű hatalmas hírnevét.

A második világháború óta néha a „győzelem szimfóniájának” (Victory Symphony) nevezik a művet. A „V” római szám megfelelője az arab 5-ös számnak; a második világháborúban a V-jel a győzelem szimbólumává vált a szövetségesek körében, ez okozta ezt az egybeesést. Egy másik véletlen összefüggés, hogy a V betű morzekódban három rövid és egy hosszú jelből áll, ami megegyezik a szimfónia első négy hangjának ritmusával.

A szimfónia kezdőmotívuma egy jellegzetes négyhangú ti-ti-ti-tá-á, kétszer ismételve: ()

A mű és különösen a kezdőmotívuma az egész világon ismert, a motívum gyakran előfordul a popkultúrában.

A szimfónia négy tételből áll, és összesen 30–40 perc hosszú előadva. A négy tétel: Allegro con brio, Andante con moto, Scherzo. Allegro és Allegro.

Története

Keletkezése 
A zeneköltő feltehetően nyomban az Eroica után belekezdett a c-moll szimfónia komponálásába, az első vázlatait 1804-ben írta. A mű elkészítése rengeteg időbe telt, mivel számos más zenedarabot írt Beethoven az 5. szimfóniával párhuzamosan, köztük a 4., B-dúr szimfóniát, a 23. zongoraszonátát, a 4. zongoraversenyt, a „Razumovszkij”-vonósnégyeseket, a Hegedűversenyt és a Fideliót. E művek írása közben Beethoven a harmincas évei közepén volt, magánéleti problémákkal küzdött folyamatosan előretörő siketsége következtében. Az 5. szimfónia legnagyobb részét 1807-ben írta, majd 1808-ban mutatták be először, a 6., F-dúr szimfóniával egy koncerten.

Bemutatója 

Az 5. szimfóniát 1808. december 22-én mutatták be először a bécsi Theater an der Wienben, egy olyan óriáskoncerten, ahol csak Beethoven-műveket játszottak, és a koncertet is Beethoven rendezte. A több mint négyórás rendezvényen a két előadott szimfónia fordított sorrendben volt a programban: a 6. szimfónia az első, míg az 5. szimfónia a második felvonást indította. A koncert programja a következő volt:
 6., F-dúr szimfónia (Op. 68)
 Ah! perfido (ária, Op. 65)
 A C-dúr mise Gloria tétele
 4. zongoraverseny (ezt maga Beethoven játszotta)
 Szünet
 5. szimfónia
 A C-dúr mise Sanctus és Benedictus tételei
 Beethoven zongorán játszott inmprovizációja
 c-moll karfantázia zongorára, kórusra és zenekarra

Beethoven az 5. szimfóniát Lobkowitz hercegnek és Rasumoffsky grófnak ajánlotta, az ajánlás 1809 áprilisában jelent meg a mű első nyomtatott verziójával együtt.

Fogadtatása és hatása 
Az ősbemutatót érte némi kritika, mivel a zenekar nem játszott túl jól, mert a koncert előtt mindössze egyetlen egy próba volt. Egy idő után, amikor az egyik előadó hibázott a karfantáziában, Beethoven leállította a zenét, és újrakezdték a darabot. Másfél évvel később a német Allgemeine musikalische Zeitung zenei újságban jelent meg a szimfóniáról egy rendkívül dicsérő, ám aláíratlan cikk; később kiderült, hogy ennek írója E. T. A. Hoffmann német író volt.

A szimfónia nem sokkal később elérte máig tartó ismertségi státuszát, 1842. december 7-én a New York-i Filharmonikusok, 1931. november 2-án pedig az amerikai Nemzeti Szimfonikus Zenekar avató koncertjén is játszották. A művet először 1910-ben rögzítették hanglemezre Friedrich Kark karmesterrel és az Odeon Zenekarral. Az 5. szimfónia első tétele szerepel mindkét Voyager-szonda aranylemezén. Technikai úttörésével és érzelmi tölteteivel az 5. szimfónia hatalmas hatást gyakorolt különböző zeneszerzőkre és zenekritikusokra, továbbá olyan művészek munkáját inspirálta, mint például Brahms, Csajkovszkij, Bruckner és Berlioz.

Hangszerelés 
A c-moll szimfóniát vonós szekcióra, két fuvolára, két oboára, egy szoprán és egy C-re hangolt klarinétre, egy esz-re és egy C-re hangolt kürtre, két trombitára és üstdobra szerezte Beethoven. A negyedik tételhez további hangszerek is becsatlakoznak: egy piccolo, egy kontrafagott és három harsona.

A c-moll szimfónia hangszerelése, zenekari színei egyaránt különböznek az Eroica dús és fényes effektusaitól és a 4. szimfónia szántszándékkal redukált, kamarazenekari hanghatásaitól.

Felépítés

Első tétel: Allegro con brio 
Az 5. szimfónia első tétele tradicionális szonátaformában íródott, ezt Beethoven bécsi klasszikus elődeitől, Joseph Haydn-től és Wolfgang Amadeus Mozart-tól örökölte. Ütemjelzése 2/4.

Az első tétel, így tulajdonképpen az egész mű egy úgynevezett sors-motívummal kezdődik, ez három rövid és egy hosszan kitartott hangból áll, majd a motívum megismétlésre kerül. Állítólag Beethoven úgy magyarázta a motívum elnevezését, hogy „így kopogtat a sors az ajtón”. Ez gyakran megismétlődik a tételen belül. A második téma Esz-dúrban íródott, ami a c-moll hozzátartozó dúrja, és két részre lehet osztani. Az első részben kürtökön, míg a második részben vonósokon, aztán fúvósokon szólal meg, majd pedig lefele haladó energikus szekvencia-menetek hallhatók. Ezek a témák a tételen belül többször megismétlődnek, majd egy kóda zárja le a műnek ezt a részét.

Második tétel: Andante con moto 
A második tételben az első tétel feszültsége oldódik, enyhül. Szabad variációs formában íródott Asz-dúrban, ütemjelzése 3/8. A tétel négy tömbre osztható, két témából áll, azonban a második téma dallama lezáratlan maradt. A tömböket általában rövid átvezetők kapcsolják egymáshoz, majd ismét egy kódával zárul le a tétel.

Harmadik tétel: Scherzo. Allegro 
A tétel itt három részre tagolódik: egy scherzóra, egy trió jellegű részre és a scherzo ismétlésére. A harmadik részt, így a tételt is egy kóda zárja le. Ütemjelzése 3/4, és ismét c-mollban van. A harmadik téma egyik jellemző dallama:

Az első rész egy basszus témából és egy sors motívumból áll össze. Először a basszus témát hallani alulról felfele, ez rögtön megismétlődik, ezután következnek a sors motívum ismétlődései. Majd ez a zenei anyag megismétlődik némi ritmikai és hangszerelési változtatással. Ezt követi ismét a basszustéma, majd az ehhez kapcsolódó ellentéma, az első részt pedig két sors motívum és egy lezárás fejez be. A második résznek mindössze egy dallama van, a trió téma, ez ismétlődik néhány változtatással a második részben, majd egy átvezető a harmadik részt bevezeti, ami az elsőnél sokkal szaggatottabb és fojtottabb, nyomottabb hangulatot tár a hallgató elé. Ezt követően csak a basszus téma váza marad meg, és a kóda lezárja a harmadik tételt, ez azonban az eddigiekhez képest sokkal drámaibb, feszültebb, és megszakítás nélkül vezet a negyedik tételbe. Ezt széles körben vélik az egyik legnagyobb zenei átvezetőnek.

Negyedik tétel: Allegro 
A negyedik tétel az elsőhöz hasonlóan szonátaformában íródott, egyes zenekritikusok szerint az első tételben megfogalmazott kérdésekre ad választ, de ütemjelzése 4/4. A tételben számos kontraszt található, főleg dinamikai jellegűek. Rendkívül hosszú kóda zárja le a művet, a szimfónia végét 29 ütem C-dúr akkord jelenti, fortissimo dinamikával játszva.

Fordítás

Jegyzetek

További információk 
 scherzo.hu: Beethoven: V. szimfónia

Beethoven szimfóniái
Az , c-moll szimfónia ( op . ) Ludwig van Beethovenésközött íródott szimfóniája , az egyik legismertebb zenei kompozíció a klasszikus zenében , és egyike a legtöbbet játszott műnek a műfaján belül . Először a bécsi Theater an der Wien színházban adták elő a darabot decemberén , ezután nyerte el a mű hatalmas hírnevét . A második világháború óta néha a „ győzelem szimfóniájának” ( Victory Symphony ) nevezik a művet . A „ V” római szám megfelelője az arabös számnak ; a második világháborúban a V-jel a győzelem szimbólumává vált a szövetségesek körében , ez okozta ezt az egybeesést . Egy másik véletlen összefüggés , hogy a V betű morzekódban három rövid és egy hosszú jelből áll , ami megegyezik a szimfónia első négy hangjának ritmusával . A szimfónia kezdőmotívuma egy jellegzetes négyhangú ti-ti-ti-tá-á , kétszer ismételve : ( ) A mű és különösen a kezdőmotívuma az egész világon ismert , a motívum gyakran előfordul a popkultúrában . A szimfónia négy tételből áll , és összesen40 perc hosszú előadva . A négy tétel : Allegro con brio , Andante con moto , Scherzo . Allegro és Allegro . Története Keletkezése A zeneköltő feltehetően nyomban az Eroica után belekezdett a c-moll szimfónia komponálásába , az első vázlataitben írta . A mű elkészítése rengeteg időbe telt , mivel számos más zenedarabot írt Beethoven az szimfóniával párhuzamosan , köztük a, B-dúr szimfóniát , a zongoraszonátát , a zongoraversenyt , a „ Razumovszkij”-vonósnégyeseket , a Hegedűversenyt és a Fideliót . E művek írása közben Beethoven a harmincas évei közepén volt , magánéleti problémákkal küzdött folyamatosan előretörő siketsége következtében . Az szimfónia legnagyobb részétben írta , majdban mutatták be először , a , F-dúr szimfóniával egy koncerten . Bemutatója Az szimfóniát decemberén mutatták be először a bécsi Theater an der Wienben , egy olyan óriáskoncerten , ahol csak Beethoven-műveket játszottak , és a koncertet is Beethoven rendezte . A több mint négyórás rendezvényen a két előadott szimfónia fordított sorrendben volt a programban : a szimfónia az első , míg az szimfónia a második felvonást indította . A koncert programja a következő volt : , F-dúr szimfónia ( Op . Ah ! perfido ( ária , Op. A C-dúr mise Gloria tétele zongoraverseny ( ezt maga Beethoven játszotta ) Szünet szimfónia A C-dúr mise Sanctus és Benedictus tételei Beethoven zongorán játszott inmprovizációja c-moll karfantázia zongorára , kórusra és zenekarra Beethoven az szimfóniát Lobkowitz hercegnek és Rasumoffsky grófnak ajánlotta , az ajánlásáprilisában jelent meg a mű első nyomtatott verziójával együtt . Fogadtatása és hatása Az ősbemutatót érte némi kritika , mivel a zenekar nem játszott túl jól , mert a koncert előtt mindössze egyetlen egy próba volt . Egy idő után , amikor az egyik előadó hibázott a karfantáziában , Beethoven leállította a zenét , és újrakezdték a darabot . Másfél évvel később a német Allgemeine musikalische Zeitung zenei újságban jelent meg a szimfóniáról egy rendkívül dicsérő , ám aláíratlan cikk ; később kiderült , hogy ennek írója E. T . A . Hoffmann német író volt . A szimfónia nem sokkal később elérte máig tartó ismertségi státuszát , decemberén a New York-i Filharmonikusok , novemberán pedig az amerikai Nemzeti Szimfonikus Zenekar avató koncertjén is játszották . A művet előszörben rögzítették hanglemezre Friedrich Kark karmesterrel és az Odeon Zenekarral . Az szimfónia első tétele szerepel mindkét Voyager-szonda aranylemezén . Technikai úttörésével és érzelmi tölteteivel az szimfónia hatalmas hatást gyakorolt különböző zeneszerzőkre és zenekritikusokra , továbbá olyan művészek munkáját inspirálta , mint például Brahms , Csajkovszkij, Bruckner és Berlioz . Hangszerelés A c-moll szimfóniát vonós szekcióra , két fuvolára , két oboára , egy szoprán és egy C-re hangolt klarinétre , egy esz-re és egy C-re hangolt kürtre , két trombitára és üstdobra szerezte Beethoven . A negyedik tételhez további hangszerek is becsatlakoznak : egy piccolo , egy kontrafagott és három harsona . A c-moll szimfónia hangszerelése , zenekari színei egyaránt különböznek az Eroica dús és fényes effektusaitól és a szimfónia szántszándékkal redukált , kamarazenekari hanghatásaitól . Felépítés Első tétel : Allegro con brio Az szimfónia első tétele tradicionális szonátaformában íródott , ezt Beethoven bécsi klasszikus elődeitől , Joseph Haydn-től és Wolfgang Amadeus Mozart-tól örökölte . Ütemjelzése4. Az első tétel , így tulajdonképpen az egész mű egy úgynevezett sors-motívummal kezdődik , ez három rövid és egy hosszan kitartott hangból áll , majd a motívum megismétlésre kerül . Állítólag Beethoven úgy magyarázta a motívum elnevezését , hogy „ így kopogtat a sors az ajtón” . Ez gyakran megismétlődik a tételen belül . A második téma Esz-dúrban íródott , ami a c-moll hozzátartozó dúrja , és két részre lehet osztani . Az első részben kürtökön , míg a második részben vonósokon , aztán fúvósokon szólal meg , majd pedig lefele haladó energikus szekvencia-menetek hallhatók . Ezek a témák a tételen belül többször megismétlődnek , majd egy kóda zárja le a műnek ezt a részét . Második tétel : Andante con moto A második tételben az első tétel feszültsége oldódik , enyhül . Szabad variációs formában íródott Asz-dúrban , ütemjelzése8 . A tétel négy tömbre osztható , két témából áll , azonban a második téma dallama lezáratlan maradt . A tömböket általában rövid átvezetők kapcsolják egymáshoz , majd ismét egy kódával zárul le a tétel . Harmadik tétel : Scherzo . Allegro A tétel itt három részre tagolódik : egy scherzóra , egy trió jellegű részre és a scherzo ismétlésére . A harmadik részt , így a tételt is egy kóda zárja le . Ütemjelzése4 , és ismét c-mollban van . A harmadik téma egyik jellemző dallama : Az első rész egy basszus témából és egy sors motívumból áll össze . Először a basszus témát hallani alulról felfele , ez rögtön megismétlődik , ezután következnek a sors motívum ismétlődései . Majd ez a zenei anyag megismétlődik némi ritmikai és hangszerelési változtatással . Ezt követi ismét a basszustéma , majd az ehhez kapcsolódó ellentéma , az első részt pedig két sors motívum és egy lezárás fejez be . A második résznek mindössze egy dallama van , a trió téma , ez ismétlődik néhány változtatással a második részben , majd egy átvezető a harmadik részt bevezeti , ami az elsőnél sokkal szaggatottabb és fojtottabb , nyomottabb hangulatot tár a hallgató elé . Ezt követően csak a basszus téma váza marad meg , és a kóda lezárja a harmadik tételt , ez azonban az eddigiekhez képest sokkal drámaibb , feszültebb , és megszakítás nélkül vezet a negyedik tételbe . Ezt széles körben vélik az egyik legnagyobb zenei átvezetőnek . Negyedik tétel : Allegro A negyedik tétel az elsőhöz hasonlóan szonátaformában íródott , egyes zenekritikusok szerint az első tételben megfogalmazott kérdésekre ad választ , de ütemjelzése4 . A tételben számos kontraszt található , főleg dinamikai jellegűek . Rendkívül hosszú kóda zárja le a művet , a szimfónia végétütem C-dúr akkord jelenti , fortissimo dinamikával játszva . Fordítás Jegyzetek További információk scherzo.hu: Beethoven : V. szimfónia Beethoven szimfóniái