Szemejszkiek
A szemejszkiek (óparoszlávok, óhitűek) a 18. századba Lengyelország felosztásakor az Orosz Birodalom hatóságai által a Bajkálontúlra száműzött népcsoport. A megközelítőleg  fős, dél-orosz dialektusban beszélő lakosság a mai napig ősi ortodox rítusok és tanítások szerint éli mindennapi életét, megőrizve eredeti népi hagyományaikat, évszázados szóbeli tradícióikat és vokális zenéjüket.  A szemejszkiek kulturális környezetének néprajzi értékeit, és szóbeli kultúrájukat a UNESCO 2001-ben az emberiség szellemi kulturális örökségének részévé tette.

Történetük
Lengyelország orosz megszállása idején kerültek a szemejszkiek deportálásra Szibéria Bajkálon-túli területére a ma Belorusszia területén található Vetka városából és környékéről. A kitelepítés 1735-ben kezdődött az utolsó transzportokra 1795-ben került sor. Az áttelepítés családostól történt, innen kapták nevüket megkülönböztetésként (семейские – oroszul: családosak) az egyedül érkezett politikai számtüzetektől. A családokat csoportosan telepítették le a mai Burjátföld Bicsurai, Muhorsibiri, Tarbagataji, Horinszki, Zaigrajevói, Szelengai és Kizsingai járásában. Mind a mai napig jellemző a szemejszkieknél nagy patriarchális családok. Sok a gyerek, és még napjainkban is gyakran 4 nemzedék is együtt lakik.

A Lengyelországból áttelepített családok korábbi lakóhelyükről magos szintű mezőgazdasági kultúrát hoztak magukkal és családi gazdaságok keretében Európában honos növények termesztésébe kezdtek (rozs, búza, árpa, zab, burgonya, kender). Folytatták a zöldségtermesztést is. A 19. században a Bajkálon túli területek legfontosabb mezőgazdasági, élelmiszer ipari központjává vált a terület. Az 1780-tól évente kétszer megrendezett Verhnyeudinszki vásár Szibéria és a határos kínai területek legfontosabb vására volt a 19. században. A vásárt január végén február elején rendezték, idejét a Bajkál-tó jegének beállta határozta meg, az áruszállítás a befagyott tavon egyszerűbb és olcsóbb volt.

Vallás
A szemejszkiek egyikét alkotják azon óparoszláv irányzatoknak, akik nem fogadták el Nikón pátriárka reformjait. Miután korábbi papjaik meghaltak a 17. századtól papok nélküli egyházuk van. Egyházi szertartásikat az Írást ismerő elöljárók (orosz: Уставщик  görög: τυπικάρης)  vezetik. 1930 és 1940 között több mint 80 templomukat bezárták és lerombolták. A maradék pár megmaradt templomot és imaházat az 1960-as években rombolták le. A Szovjetunió megszűnésekor egyetlen templomuk maradt a Muhorsibiri járásban. Szigorúan betartják a vallás által előírt böjti napokat és az alkohol fogyasztás és dohányzás mint általában az óhitűeknél szigorúan tilos.

Népművészet
Ruházatuk megőrzött sok eredeti lengyel, belorusz és ukrán népművészeti motívumot, de a helyi őslakosság öltözködési kultúrája is jelentős hatással volt rá.

Úgy az egyházi, mint a köznapi zenében jellegzetes dalaik polifonikus disszonanciája.  Az instrumentális zene a szemejszkieknél ritka, a népzenei hagyományokat együttesek és kórusok őrzik. Zenei hagyományaikat már a 19. század végén is leírták gyűjtötték. Minden óparoszláv községben található népdalkör, és népzenei vagy néptánc együttes.

A szemejszki kultúra tárgyi emlékeit két néprajzi múzeum őrzi:
 Az Óparoszláv Kultúra Múzeuma Tarbagatajban, Tarbagataji járás
 Bajkálontúl Népeinek Néprajzi Múzeuma, Ulan-Ude

Források
 Múltkor 
 Этнографический музей народов Забайкалья 
 Szemejszkije honlap
 Семейские
 Cемейские — староверы Забайкалья
 Verkhneudinsk fair as socio-kultural phenomenon

Jegyzetek

Burjátföld
Népművészet
Az emberiség szellemi kulturális öröksége
A szemejszkiek ( óparoszlávok , óhitűek ) a századba Lengyelország felosztásakor az Orosz Birodalom hatóságai által a Bajkálontúlra száműzött népcsoport . A megközelítőleg fős , dél-orosz dialektusban beszélő lakosság a mai napig ősi ortodox rítusok és tanítások szerint éli mindennapi életét , megőrizve eredeti népi hagyományaikat , évszázados szóbeli tradícióikat és vokális zenéjüket . A szemejszkiek kulturális környezetének néprajzi értékeit , és szóbeli kultúrájukat a UNESCOben az emberiség szellemi kulturális örökségének részévé tette . Történetük Lengyelország orosz megszállása idején kerültek a szemejszkiek deportálásra Szibéria Bajkálon-túli területére a ma Belorusszia területén található Vetka városából és környékéről . A kitelepítésben kezdődött az utolsó transzportokraben került sor . Az áttelepítés családostól történt , innen kapták nevüket megkülönböztetésként ( семейские – oroszul : családosak ) az egyedül érkezett politikai számtüzetektől . A családokat csoportosan telepítették le a mai Burjátföld Bicsurai , Muhorsibiri , Tarbagataji , Horinszki , Zaigrajevói , Szelengai és Kizsingai járásában . Mind a mai napig jellemző a szemejszkieknél nagy patriarchális családok . Sok a gyerek , és még napjainkban is gyakrannemzedék is együtt lakik . A Lengyelországból áttelepített családok korábbi lakóhelyükről magos szintű mezőgazdasági kultúrát hoztak magukkal és családi gazdaságok keretében Európában honos növények termesztésébe kezdtek ( rozs , búza , árpa , zab , burgonya , kender ) . Folytatták a zöldségtermesztést is . A században a Bajkálon túli területek legfontosabb mezőgazdasági , élelmiszer ipari központjává vált a terület . Aztól évente kétszer megrendezett Verhnyeudinszki vásár Szibéria és a határos kínai területek legfontosabb vására volt a században . A vásárt január végén február elején rendezték , idejét a Bajkál-tó jegének beállta határozta meg , az áruszállítás a befagyott tavon egyszerűbb és olcsóbb volt . Vallás A szemejszkiek egyikét alkotják azon óparoszláv irányzatoknak , akik nem fogadták el Nikón pátriárka reformjait . Miután korábbi papjaik meghaltak a századtól papok nélküli egyházuk van . Egyházi szertartásikat az Írást ismerő elöljárók ( orosz : Уставщик görög : τυπικάρης ) vezetik.ésközött több minttemplomukat bezárták és lerombolták . A maradék pár megmaradt templomot és imaházat azas években rombolták le . A Szovjetunió megszűnésekor egyetlen templomuk maradt a Muhorsibiri járásban . Szigorúan betartják a vallás által előírt böjti napokat és az alkohol fogyasztás és dohányzás mint általában az óhitűeknél szigorúan tilos . Népművészet Ruházatuk megőrzött sok eredeti lengyel , belorusz és ukrán népművészeti motívumot , de a helyi őslakosság öltözködési kultúrája is jelentős hatással volt rá . Úgy az egyházi , mint a köznapi zenében jellegzetes dalaik polifonikus disszonanciája . Az instrumentális zene a szemejszkieknél ritka , a népzenei hagyományokat együttesek és kórusok őrzik . Zenei hagyományaikat már a század végén is leírták gyűjtötték . Minden óparoszláv községben található népdalkör , és népzenei vagy néptánc együttes . A szemejszki kultúra tárgyi emlékeit két néprajzi múzeum őrzi : Az Óparoszláv Kultúra Múzeuma Tarbagatajban , Tarbagataji járás Bajkálontúl Népeinek Néprajzi Múzeuma , Ulan-Ude Források Múltkor Этнографический музей народов Забайкалья Szemejszkije honlap Семейские Cемейские — староверы Забайкалья Verkhneudinsk fair as socio-kultural phenomenon Jegyzetek Burjátföld Népművészet Az emberiség szellemi kulturális öröksége