Jarabe tapatío
A jarabe tapatío az egyik legismertebb mexikói tánc. Neve az arab saráb (شراب) szóból származik, amelynek jelentése „fűkeverék”, a tapatío melléknév pedig arra utal, hogy a tánc Jalisco állam fővárosából, Guadalajarából ered. Emellett ismert még „mexikói kalapos tánc” néven is.

Története
A spanyol gyökerekkel rendelkező táncot Új-Spanyolországban a 19. század elején éppen a spanyol gyarmatosítók találták kifogásolhatónak, ugyanis szerintük, bár a táncospár két tagja szinte végig nem is érintkezik egymással, még így is túl erős szexuális jellege van. Emiatt be is tiltották, ám ez csak növelte a népszerűségét, mert ez az időszak éppen egybeesett a mexikói függetlenségi törekvések terjedésével, és a tiltástól kezdve ezt a táncot is sokan egyfajta „spanyolellenes lázadásként” és szabadságuk kifejezéseként élték meg. A függetlenség 1821-es elnyerése után pedig már nem lázadó, hanem nemzeti szimbólumként lett egyre népszerűbb. A 20. század elején kitört forradalomban már a nemzeti egység jelképeként értékelték, többek között azért is, mert ekkora a jarabe már az ország számos régiójából származó elemeket is magába olvasztott. Nemzetközi hírnevének elterjedésében nagy szerepet játszott, hogy a világhírű orosz táncosnő, Anna Pavlovna Pavlova 1919-ben megismerte, megszerette, majd saját repertoárjába illesztette a jarabét.

A tánc
A mai változatában körülbelül két–két és fél perc alatt előadott tánc a férfi udvarlását jelképezi, ahogy a nő sokáig visszautasítja, de a végén enged a kitartó férfinak. A tánc körülbelül kétharmad részéig a táncospár két tagja nem is érintkezik egymással, a férfi hátrakulcsolt kézzel táncol, a nő bő szoknyájába kapaszkodik és folyamatosan lobogtatja azt, mialatt mindketten ide-oda mozognak, hol közelítve egymáshoz, hol kissé eltávolodva. Egy pillanatban azonban a férfi földre hajítja kalapját, amiért a nő lehajol, eközben pedig a férfi egyik lábát átlendíti a nő felett. A nő (immár a kalappal a kezében) végre engedi magát megérinteni, így ezután egy rövid ideig még kézenfogva táncolnak, majd a tánc végén a férfi féltérdre ereszkedik, a nő pedig egyik lábát felteszi a férfi térdére.

Ruházat
A nő általában a pueblai eredetű, úgynevezett china poblana ruhában járja a táncot: ez blúzból és színes, hosszú és bő szoknyából áll, és valószínűleg az 1800-as évek közepének szolgálólányi ruházatából alakult ki, bár van olyan legenda is, miszerint egy Indiából elrabolt, majd Mexikóban rabszolgaként tartott hercegnő színes ruhája adta hozzá az ötletet. A férfiak charro-típusú öltözete hagyományosan sötét, többnyire fekete színű, ezüstgombokkal kivarrt, viszonylag szűk ruha, amelynek elmaradhatatlan tartozéka a széles karimájú kalap.

Képek

Források

További információk
Videók a jarabe tapatíóról:

Mexikói táncok
Jalisco kultúrája
Guadalajara (Mexikó)
A jarabe tapatío az egyik legismertebb mexikói tánc . Neve az arab saráb ( شراب ) szóból származik , amelynek jelentése „ fűkeverék” , a tapatío melléknév pedig arra utal , hogy a tánc Jalisco állam fővárosából , Guadalajarából ered . Emellett ismert még „ mexikói kalapos tánc” néven is . Története A spanyol gyökerekkel rendelkező táncot Új-Spanyolországban a század elején éppen a spanyol gyarmatosítók találták kifogásolhatónak , ugyanis szerintük , bár a táncospár két tagja szinte végig nem is érintkezik egymással , még így is túl erős szexuális jellege van . Emiatt be is tiltották , ám ez csak növelte a népszerűségét , mert ez az időszak éppen egybeesett a mexikói függetlenségi törekvések terjedésével , és a tiltástól kezdve ezt a táncot is sokan egyfajta „ spanyolellenes lázadásként” és szabadságuk kifejezéseként élték meg . A függetlenséges elnyerése után pedig már nem lázadó , hanem nemzeti szimbólumként lett egyre népszerűbb . A század elején kitört forradalomban már a nemzeti egység jelképeként értékelték , többek között azért is , mert ekkora a jarabe már az ország számos régiójából származó elemeket is magába olvasztott . Nemzetközi hírnevének elterjedésében nagy szerepet játszott , hogy a világhírű orosz táncosnő , Anna Pavlovna Pavlovaben megismerte , megszerette , majd saját repertoárjába illesztette a jarabét . A tánc A mai változatában körülbelül két–két és fél perc alatt előadott tánc a férfi udvarlását jelképezi , ahogy a nő sokáig visszautasítja , de a végén enged a kitartó férfinak . A tánc körülbelül kétharmad részéig a táncospár két tagja nem is érintkezik egymással , a férfi hátrakulcsolt kézzel táncol , a nő bő szoknyájába kapaszkodik és folyamatosan lobogtatja azt , mialatt mindketten ide-oda mozognak , hol közelítve egymáshoz , hol kissé eltávolodva . Egy pillanatban azonban a férfi földre hajítja kalapját , amiért a nő lehajol , eközben pedig a férfi egyik lábát átlendíti a nő felett . A nő ( immár a kalappal a kezében ) végre engedi magát megérinteni , így ezután egy rövid ideig még kézenfogva táncolnak , majd a tánc végén a férfi féltérdre ereszkedik , a nő pedig egyik lábát felteszi a férfi térdére . Ruházat A nő általában a pueblai eredetű , úgynevezett china poblana ruhában járja a táncot : ez blúzból és színes , hosszú és bő szoknyából áll , és valószínűleg azas évek közepének szolgálólányi ruházatából alakult ki , bár van olyan legenda is , miszerint egy Indiából elrabolt , majd Mexikóban rabszolgaként tartott hercegnő színes ruhája adta hozzá az ötletet . A férfiak charro-típusú öltözete hagyományosan sötét , többnyire fekete színű , ezüstgombokkal kivarrt , viszonylag szűk ruha , amelynek elmaradhatatlan tartozéka a széles karimájú kalap . Képek Források További információk Videók a jarabe tapatíóról : Mexikói táncok Jalisco kultúrája Guadalajara ( Mexikó )