Phönix D.I
A Phönix D.I osztrák gyártmányú vadászrepülőgép volt az első világháború idején.

Története
1916-ban az osztrák Phönix Flugzeugwerke német licenc alapján elkezdte gyártani a Hansa-Brandenburg D.I vadászgépet és ennek a típusnak az alapján szinte azonnal elkezdték kifejleszteni saját modelljüket, a Phönix D.I-et. A munkát dr. Leopold Kirste vezette. A francia Nieuport-gépek mintájára megnövelték a felső szárny és csökkentették az alsó méretét. A jellegzetes csillag alakú szárnymerevítő helyett egy egyszerűbb, V alakú merevítőt építettek be, megnövelték a függőleges vezérsíkot és a pilóta jobb kilátása érdekében magasabbra tették az ülést. Az új repülőt erősebb, 200 lóerős Hiero motor hajtotta és az addigi egy géppuska helyett két Schwarzlose-géppuskával szerelték fel, amelyeket a motor két oldalához erősítettek. A légcsavaron keresztül történő tüzelést megengedő szinkronizációs szerkezet gyártása lassan zajlott, előfordult, hogy ötven gép is várt a felfegyverzésre. A D.I három szériában készült (31, 55 és 34 db), amelyeknek azonosak voltak a paramétereik, csak a motor gyártója volt más.

A fronton való kipróbálás után gyorsabbnak és jobban emelkedőnek bizonyult, mint a Császári és Királyi Légierő által általánosan használt német Albatros D.III, de nem érte el az antant új vadászgépeinek teljesítményét. A gyár kifejlesztett egy új változatot, a D.II-t, amely 50 kg-mal könnyebb volt ugyan, de szerkezeti gyengeségek léptek fel, előfordult a motortartó bak és a szárnyak törése; emiatt ebből a szériából csak 48 db készült. A javított, D.IIa változat már 230 lóerős motort kapott, bár a szerkezeti gyengeség továbbra is fennállt. Ebből is 48 darabot gyártottak.

Az utolsó típusváltozat a Phönix D.III volt, amelyben a fordulékonyság javítására az alsó szárnyakat is csűrőlapátokkal látták el és a géppuskákat közelebb helyezték el a pilótához, aki így elérhette azokat és megpróbálhatta megjavítani ha beragadtak. Ebből 61 darab készült el, de a frontra nem jutottak el a parancsnoksággal való elszámolási vita miatt.

A háború után, 1920-ban húsz D.III-ast Svédország vásárolt meg. Mivel a 230 lóerős motorokat ekkor már nem gyártották, 200 lóerőset kaptak, így néhol D.II-ként hivatkoznak rájuk. 1925-ben a svédek a veszteségek pótlására újabb 10 darabot rendeltek, majd 1933-ban végképp kivonták a szolgálatból.

Műszaki paraméterei

A repülőgép törzse és szárnya favázas volt; a törzset rétegelt falemezzel, a szárnyakat vászonnal borították.
személyzet: 1 fő
szárnyfesztávolság: 9,8 m (felső), 9 m (alsó)
szárnyfelület: 25 m²
törzshossz: 6,75 m
magasság:2,65 m
üres súly: 660 kg
felszállósúly: 950 kg
maximális sebesség: 185 km/h
emelkedés: 3 perc alatt 1000 méterre
hajtómű: 1 db 230 lóerős hathengeres, soros, vízhűtéses Hiero motor
fegyverzet: 2 db 8 mm-es 1907/12M Schwarzlose géppuska

Rendszeresítő országok

 (a háború után)
 (a háború után)

Források

Phonix D (Series) - Fighter Aircraft (1917) Military Factory

Első világháborús vadászrepülőgépek
Az Osztrák–Magyar Monarchia katonai repülőgépei
A Phönix D.I osztrák gyártmányú vadászrepülőgép volt az első világháború idején . Története 1916-ban az osztrák Phönix Flugzeugwerke német licenc alapján elkezdte gyártani a Hansa-Brandenburg D.I vadászgépet és ennek a típusnak az alapján szinte azonnal elkezdték kifejleszteni saját modelljüket , a Phönix D.I-et . A munkát dr. Leopold Kirste vezette . A francia Nieuport-gépek mintájára megnövelték a felső szárny és csökkentették az alsó méretét . A jellegzetes csillag alakú szárnymerevítő helyett egy egyszerűbb , V alakú merevítőt építettek be , megnövelték a függőleges vezérsíkot és a pilóta jobb kilátása érdekében magasabbra tették az ülést . Az új repülőt erősebb,lóerős Hiero motor hajtotta és az addigi egy géppuska helyett két Schwarzlose-géppuskával szerelték fel , amelyeket a motor két oldalához erősítettek . A légcsavaron keresztül történő tüzelést megengedő szinkronizációs szerkezet gyártása lassan zajlott , előfordult , hogy ötven gép is várt a felfegyverzésre . A D.I három szériában készültésdb ) , amelyeknek azonosak voltak a paramétereik , csak a motor gyártója volt más . A fronton való kipróbálás után gyorsabbnak és jobban emelkedőnek bizonyult , mint a Császári és Királyi Légierő által általánosan használt német Albatros D.III , de nem érte el az antant új vadászgépeinek teljesítményét . A gyár kifejlesztett egy új változatot , a D.II -t , amelykg-mal könnyebb volt ugyan , de szerkezeti gyengeségek léptek fel , előfordult a motortartó bak és a szárnyak törése ; emiatt ebből a szériából csakdb készült . A javított , D.IIa változat márlóerős motort kapott , bár a szerkezeti gyengeség továbbra is fennállt . Ebből isdarabot gyártottak . Az utolsó típusváltozat a Phönix D.III volt , amelyben a fordulékonyság javítására az alsó szárnyakat is csűrőlapátokkal látták el és a géppuskákat közelebb helyezték el a pilótához , aki így elérhette azokat és megpróbálhatta megjavítani ha beragadtak . Ebbőldarab készült el , de a frontra nem jutottak el a parancsnoksággal való elszámolási vita miatt . A háború után, ban húsz D.III -ast Svédország vásárolt meg . Mivel alóerős motorokat ekkor már nem gyártották, lóerőset kaptak , így néhol D.II -ként hivatkoznak rájuk.ben a svédek a veszteségek pótlására újabbdarabot rendeltek , majdban végképp kivonták a szolgálatból . Műszaki paraméterei A repülőgép törzse és szárnya favázas volt ; a törzset rétegelt falemezzel , a szárnyakat vászonnal borították. személyzet : fő szárnyfesztávolság:8 m ( felső ) ,m ( alsó ) szárnyfelület: m² törzshossz: 75 m magasság :2,65 m üres súly:kg felszállósúly: kg maximális sebesség: km/h emelkedés : perc alattméterre hajtómű : dblóerős hathengeres , soros , vízhűtéses Hiero motor fegyverzet: dbmm-es12M Schwarzlose géppuska Rendszeresítő országok ( a háború után ) ( a háború után ) Források Phonix D ( Series ) - Fighter AircraftMilitary Factory Első világháborús vadászrepülőgépek Az Osztrák–Magyar Monarchia katonai repülőgépei