Balatoni hínárbogár
A balatoni hínárbogár (Macroplea mutica balatonica) a bogarak rendjébe és levélbogárfélék (Chrysomelidae) családjába tartozó Macroplea mutica faj Magyarországon endemikus, kizárólag a Balatonban előforduló alfaja.

Elterjedése
Első példányait a '30-as években gyűjtötték, a fajt 1941-ben írta le Székessy Vilmos. Az első megtalálást követően sokáig nem került elő, az alfajt kihaltnak vélték, de a 2000-es évek elején újra sikerült példányokat gyűjteni. Egy 2001-es, a faj elterjedését vizsgáló tanulmány szerint a Balatonban, különösen annak déli partján ma általánosan elterjedt, több helyen is erős populációi élnek.

Megjelenése
Teste 4,8-6,3 mm hosszúságú, lapított. Lábai és csápjai feltűnően hosszúak, karmai erősek. Szárnyfedői hátul, külső szélükön tüskében végződnek. Teste felül fénytelen sárgásbarna, hosszanti sötét sávokkal. Hasi oldalát és csápjait finom, sűrű, lesimuló szőrzet fedi, mely a víz alatt ezüstösen csillog. A törzsalaktól jelentős morfológiai különbségek választják el.

Életmódja
Teljesen vízi életmódot élő faj, teljes életciklusuk a vízhez kötődik, az imágók általában nem jönnek fel a víz felszíne fölé, légzésükben nagy szerepet játszik a testüket fedő sűrű szőrzet, melyben megreked a levegő.

A lárvák a hínárok víz alatti részein táplálkoznak, oxigénszükségletüket a növény szöveteiből fedezik, melyben a potroh nyolcadik szelvényén található speciális képlet van segítségükre. A bábozódás is a víz alatt történik, a bábok a vízi növényekhez rögzítettek.

Tápnövénye a füzéres süllőhínár, (Myriophyllum spicatum), a fésűs (Potamogeton pectinatus) és a hínáros békaszőlő (Potamogeton perfoliatus).

Források

Külső hivatkozások
Kép a fajról a Magyar Természettudományi Múzeum honlapján.

Magyarország bogarai
Levélbogárfélék
A balatoni hínárbogár ( Macroplea mutica balatonica ) a bogarak rendjébe és levélbogárfélék ( Chrysomelidae ) családjába tartozó Macroplea mutica faj Magyarországon endemikus , kizárólag a Balatonban előforduló alfaja . Elterjedése Első példányait a '30-as években gyűjtötték , a fajtben írta le Székessy Vilmos . Az első megtalálást követően sokáig nem került elő , az alfajt kihaltnak vélték , de aes évek elején újra sikerült példányokat gyűjteni . Egyes , a faj elterjedését vizsgáló tanulmány szerint a Balatonban , különösen annak déli partján ma általánosan elterjedt , több helyen is erős populációi élnek . Megjelenése Teste8-6,3 mm hosszúságú , lapított . Lábai és csápjai feltűnően hosszúak , karmai erősek . Szárnyfedői hátul , külső szélükön tüskében végződnek . Teste felül fénytelen sárgásbarna , hosszanti sötét sávokkal . Hasi oldalát és csápjait finom , sűrű , lesimuló szőrzet fedi , mely a víz alatt ezüstösen csillog . A törzsalaktól jelentős morfológiai különbségek választják el . Életmódja Teljesen vízi életmódot élő faj , teljes életciklusuk a vízhez kötődik , az imágók általában nem jönnek fel a víz felszíne fölé , légzésükben nagy szerepet játszik a testüket fedő sűrű szőrzet , melyben megreked a levegő . A lárvák a hínárok víz alatti részein táplálkoznak , oxigénszükségletüket a növény szöveteiből fedezik , melyben a potroh nyolcadik szelvényén található speciális képlet van segítségükre . A bábozódás is a víz alatt történik , a bábok a vízi növényekhez rögzítettek . Tápnövénye a füzéres süllőhínár , ( Myriophyllum spicatum ) , a fésűs ( Potamogeton pectinatus ) és a hínáros békaszőlő ( Potamogeton perfoliatus ) . Források Külső hivatkozások Kép a fajról a Magyar Természettudományi Múzeum honlapján . Magyarország bogarai Levélbogárfélék