Rendi országgyűlés
A rendi országgyűlésben a főurak és az egyházi vezetők mellett a magyar nemesség és a szabad királyi városok képviselői is helyet kaptak. Az uralkodó hívta össze, terjesztette be és szentesítette a törvényeket, azokat azonban már a rendek vitatták meg.

A magyar rendi országgyűlések előzményei 
A 13. századtól a törvényhozás a király és az országgyűlés közös joga volt. Ez a későbbi rendi társadalom alkotmányának is alapelve maradt. Az Árpád-ház kihalása után a királyt több esetben az országgyűlés választotta (szabad királyválasztás joga). 

Az országgyűlést kezdetben a főurak és az egyház vezetői alkották.

A rendi társadalom kialakulása 

A királyi Magyarországon a 15. század végére a feudális társadalom fejlődése során fokozatosan elkülönültek az azonos jogú és kötelezettségű társadalmi csoportok, a „rendek”:  előbb 3 rend (nemesség, papság, polgárság), majd a nemesi rend kettészakadásával a 16. századra 4 rend jött létre: főnemesség, köznemesség, papság, polgárság, és e rendi rétegződés 1848-ig fennmaradt[3].

A rendi országgyűlés kialakulása 
A rendi állam törvényhozása a rendi (ország)gyűlés volt, melyben a korábbival szemben a főurak és egyházi vezetők mellett már a magyar nemesség és a szabad királyi városok képviselői is helyet kaptak. 

A rendi gyűlést az uralkodó hívta össze, és jogában állt feloszlatni is. Ő terjesztette be és szentesítette a törvényeket, azokat azonban már a rendek vitatták meg. A rendi országgyűlés nem jelentett egy minden évben, folyamatosan ülésező intézményt. Az uralkodók politikai helyzettől, érdekeiktől, a rendek nyomásától függően hívtak vagy nem hívtak össze országgyűlést, sokszor évekig nem volt országgyűlés. A magyar rendi országgyűléseken a rendek közül a nemesség jutott döntő szerephez, a papság és főként a polgárság szerepe inkább kiegészítő volt.[3]

Az országgyűlési rendszernek is fontos alapja volt a 13. századtól kialakuló nemesi vármegye, a nemesség megyei önkormányzati intézménye, melynek tagjai választással nyerték hivatalukat.

Az egytáblás rendi országgyűlések (1400-as évek végétől – 1608) 
A magyar országgyűlés tagjai a 15. századig együttesen, „egy táblán” (képletesen „egy asztalnál”) folytatták tanácskozásaikat. Később az egységes nemességen belül a főnemesség (főrendi nemesség; hercegek, grófok, bárók) és a köznemesség fokozatosan elkülönült, a  köznemesség saját követküldési jogot szerzett. Ezzel egy időben az Országgyűlés idején ülésező Királyi Tanács már körvonalazta a 17. századtól állandósuló felsőtáblát: a két tanácskozás a gyakorlatban egyre inkább mint az országgyűlés két táblája működtek. E tárgyalásokat hely szerint is külön folytatták. 1526-ban a székesfehérvári országgyűlést a rendek a szabad ég alatt, a főurak a prépostsági épületben, az 1559-es és az 1565-ös pesti országgyűlésen az alsótábla ülését a ferencesek kolostorában, a felsőtábláét a prímásnál tartották.

1608-ban végül az országgyűlést hivatalosan is „két táblára” osztották, ekkor vált kétkamarássá a rendi országgyűlés.

Buda 1541-es török elfoglalása, az ország három részre szakadása után a Habsburg uralom alatti királyi Magyarország országgyűléseit legtöbbször Pozsonyba (alkalmanként Sopronba) hívták össze.

Az Erdélyi Fejedelemségben, majd a 18. századtól a Habsburgok által külön kormányzott Erdélyben külön erdélyi országgyűléseket tartottak.

A török hódoltság alatti területen a Török Birodalom által kialakított rendszerben folyt az ország kormányzása.

Kéttáblás rendi országgyűlés bevezetése (1608) 
1608-ban vezették be Magyarországon az országgyűlésben a kétkamarás rendszert, kettéválasztva egymástól a főtáblát és az alsótáblát (a követek tábláját). A főtábla (főrendi tábla, felsőtábla, mai szóval felsőház) tagjai a főnemesek és főpapok voltak, születésüknél illetve hivataluknál fogva. Az alsótábla (kamara, képviselőház) ülésein választással megválasztott küldöttek képviselték a többi rendet.[8]

Alsótáblai megyei küldöttválasztásra csak a teljes választókorú népesség 5%-át adó megyei nemesség tagjai és 5%-ot kitevő szabad királyi városok küldöttei voltak jogosultak.

A küldöttek száma ezen belül sem volt népességarányos: a vármegyei nemesség részéről minden megyét külön-külön egy szavazat illetett meg, míg a szabad királyi városok, a papság, illetve a kerületek küldöttei csupán egy-egy szavazattal rendelkeztek. Így a rendi országgyűlések alsótáblájában legtöbben a megyei nemesség képviselői voltak. Őket a megyei választásokon, a megyei nemesség a vármegyeházán, kortes hadjárat után választotta. A jelölteket hivatásos kortesek kísérték és segítették. Végső döntésre a jelölteket támogató nemesekből álló tömeg a vármegyeháznál gyűlt össze: többségük kívülrekedve, a nyitott ablakokon keresztül hallgatta a hangzavart és az ablakban álló kortesek jelzéseinek megfelelően időről-időre éljenzéssel támogatta jelöltjét. A gyűlésterembe bejutott nemesi tömeg hangos vitát folytatott, melyet a kortesek által vezényelt éljenzések és hurrogások kísértek. A jelöltekről a végső döntést, hagyományos szabály szerint, a többség véleménye alapján hozták: szavazatszámlálás nem volt, hanem jelölteket támogató (nemesi) tömeg kiabálásának hangereje alapján becsülték meg a többséget.[2] A megválasztott megyei követet utasítással látták el, és visszahívható volt.

A Magyar Királyság országgyűlése a 17–18. században általában mintegy 500 főből állt.[1]

A rendi országgyűlés működési elve 
Az alsótábla üzenet formájában továbbította a  határozatát a felsőtáblának. Ez az úgynevezett felirati javaslat azonban csak akkor kerülhetett az uralkodó elé szentesítésre, ha azt a felsőtábla is jóváhagyta.

Ez nagy mértékben lassította a döntések meghozatalát, mert az alsó- és felsőtáblán addig folytak az üzenetváltások (felirati és leirati javaslatok formájában), amíg sikerült közös álláspontot kialakítani.

Ekkor közös felirati javaslatban felküldték az uralkodóhoz, aki leiratban ismertette módosító javaslatait, vagy szentesítette.

A rendi országgyűlési rendszer vége 
Az 1848-as polgári reformok során az 1848 évi V. törvénycikk vezette be az egyéni, egyfordulós, relatív többségi választási rendszert, amelyben a 20. évüket betöltött, a vagyoni cenzusnak megfelelő magyar férfiaknak volt választójoguk. A választhatóság korhatára 24 év, feltétele a magyar állampolgárság és a magyar nyelv ismerete volt.

Irodalom 
 Dobszay Tamás: A rendi országgyűlés utolsó évtizedei (1790–1848) (Országház Könyvkiadó, 2019) 
 Amikor Sopronra figyelt Európa. Az 1625. évi soproni koronázó országgyűlés; szerk. Dominkovits Péter, Katona Csaba, Pálffy Géza; MNL GYMSM Soproni Levéltár–BTK TTI, Sopron–Bp., 2020 (Annales Archivi Soproniensis)
 Egy elfeledett koronázás a reformkorban. Az utolsó pozsonyi uralkodókoronázás 1830 őszén; szerk. Soós István; MTA BTK Történettudományi Intézet, Budapest, 2017 (Magyar történelmi emlékek. Értekezések)
 Hende Fanni: Politikai reprezentáció a magyar országgyűléseken 1687 és 1765 között; Magyar Nemzeti Levéltár, Bp., 2021

Jegyzetek

Források 
 Rendi országgyűlés – rendi képviselet (vázlat)
 I. FEJEZET. Az utolsó rendi országgyűlés A magyar nemzet története – Arcanum
 dr. Kulcsár Árpád: A rendi országgyűlés és a megyerendszer működése YouTube (29:33)

További információk 
Szijártó M. István: A 18. századi Magyarország rendi országgyűlése. Budapest, Országház Könyvkiadó, 2016.

Dobszay Tamás: A rendi országgyűlés utolsó évtizedei (1790–1848). Budapest, Országház Könyvkiadó, 2019.

Fazekas István, Gebei Sándor, Pálosfalvi Tamás: Rendi országgyűlések a Magyar Királyságban a 18. század elejéig. Budapest, Országház Könyvkiadó, 2021.

Történelmi országgyűlések
A rendi országgyűlésben a főurak és az egyházi vezetők mellett a magyar nemesség és a szabad királyi városok képviselői is helyet kaptak . Az uralkodó hívta össze , terjesztette be és szentesítette a törvényeket , azokat azonban már a rendek vitatták meg . A magyar rendi országgyűlések előzményei A századtól a törvényhozás a király és az országgyűlés közös joga volt . Ez a későbbi rendi társadalom alkotmányának is alapelve maradt . Az Árpád-ház kihalása után a királyt több esetben az országgyűlés választotta ( szabad királyválasztás joga ) . Az országgyűlést kezdetben a főurak és az egyház vezetői alkották . A rendi társadalom kialakulása A királyi Magyarországon a század végére a feudális társadalom fejlődése során fokozatosan elkülönültek az azonos jogú és kötelezettségű társadalmi csoportok , a „ rendek” : előbbrend ( nemesség , papság , polgárság ) , majd a nemesi rend kettészakadásával a századrarend jött létre : főnemesség , köznemesség , papság , polgárság , és e rendi rétegződésig fennmaradt [ 3 ] . A rendi országgyűlés kialakulása A rendi állam törvényhozása a rendi ( ország) gyűlés volt , melyben a korábbival szemben a főurak és egyházi vezetők mellett már a magyar nemesség és a szabad királyi városok képviselői is helyet kaptak . A rendi gyűlést az uralkodó hívta össze , és jogában állt feloszlatni is . Ő terjesztette be és szentesítette a törvényeket , azokat azonban már a rendek vitatták meg . A rendi országgyűlés nem jelentett egy minden évben , folyamatosan ülésező intézményt . Az uralkodók politikai helyzettől , érdekeiktől , a rendek nyomásától függően hívtak vagy nem hívtak össze országgyűlést , sokszor évekig nem volt országgyűlés . A magyar rendi országgyűléseken a rendek közül a nemesség jutott döntő szerephez , a papság és főként a polgárság szerepe inkább kiegészítő volt. [ 3 ] Az országgyűlési rendszernek is fontos alapja volt a századtól kialakuló nemesi vármegye , a nemesség megyei önkormányzati intézménye , melynek tagjai választással nyerték hivatalukat . Az egytáblás rendi országgyűlésekas évek végétől – A magyar országgyűlés tagjai a századig együttesen , „ egy táblán” ( képletesen „ egy asztalnál” ) folytatták tanácskozásaikat . Később az egységes nemességen belül a főnemesség ( főrendi nemesség ; hercegek , grófok , bárók ) és a köznemesség fokozatosan elkülönült , a köznemesség saját követküldési jogot szerzett . Ezzel egy időben az Országgyűlés idején ülésező Királyi Tanács már körvonalazta a századtól állandósuló felsőtáblát : a két tanácskozás a gyakorlatban egyre inkább mint az országgyűlés két táblája működtek . E tárgyalásokat hely szerint is külön folytatták.ban a székesfehérvári országgyűlést a rendek a szabad ég alatt , a főurak a prépostsági épületben , azes és azös pesti országgyűlésen az alsótábla ülését a ferencesek kolostorában , a felsőtábláét a prímásnál tartották . 1608-ban végül az országgyűlést hivatalosan is „ két táblára” osztották , ekkor vált kétkamarássá a rendi országgyűlés . Budaes török elfoglalása , az ország három részre szakadása után a Habsburg uralom alatti királyi Magyarország országgyűléseit legtöbbször Pozsonyba ( alkalmanként Sopronba ) hívták össze . Az Erdélyi Fejedelemségben , majd a századtól a Habsburgok által külön kormányzott Erdélyben külön erdélyi országgyűléseket tartottak . A török hódoltság alatti területen a Török Birodalom által kialakított rendszerben folyt az ország kormányzása . Kéttáblás rendi országgyűlés bevezetése 1608-ban vezették be Magyarországon az országgyűlésben a kétkamarás rendszert , kettéválasztva egymástól a főtáblát és az alsótáblát ( a követek tábláját ) . A főtábla ( főrendi tábla , felsőtábla , mai szóval felsőház ) tagjai a főnemesek és főpapok voltak , születésüknél illetve hivataluknál fogva . Az alsótábla ( kamara , képviselőház ) ülésein választással megválasztott küldöttek képviselték a többi rendet. [ 8 ] Alsótáblai megyei küldöttválasztásra csak a teljes választókorú népesség-át adó megyei nemesség tagjai és-ot kitevő szabad királyi városok küldöttei voltak jogosultak . A küldöttek száma ezen belül sem volt népességarányos : a vármegyei nemesség részéről minden megyét külön-külön egy szavazat illetett meg , míg a szabad királyi városok , a papság , illetve a kerületek küldöttei csupán egy-egy szavazattal rendelkeztek . Így a rendi országgyűlések alsótáblájában legtöbben a megyei nemesség képviselői voltak . Őket a megyei választásokon , a megyei nemesség a vármegyeházán , kortes hadjárat után választotta . A jelölteket hivatásos kortesek kísérték és segítették . Végső döntésre a jelölteket támogató nemesekből álló tömeg a vármegyeháznál gyűlt össze : többségük kívülrekedve , a nyitott ablakokon keresztül hallgatta a hangzavart és az ablakban álló kortesek jelzéseinek megfelelően időről-időre éljenzéssel támogatta jelöltjét . A gyűlésterembe bejutott nemesi tömeg hangos vitát folytatott , melyet a kortesek által vezényelt éljenzések és hurrogások kísértek . A jelöltekről a végső döntést , hagyományos szabály szerint , a többség véleménye alapján hozták : szavazatszámlálás nem volt , hanem jelölteket támogató ( nemesi ) tömeg kiabálásának hangereje alapján becsülték meg a többséget. [ 2 ] A megválasztott megyei követet utasítással látták el , és visszahívható volt . A Magyar Királyság országgyűlése a18. században általában mintegyfőből állt. [ 1 ] A rendi országgyűlés működési elve Az alsótábla üzenet formájában továbbította a határozatát a felsőtáblának . Ez az úgynevezett felirati javaslat azonban csak akkor kerülhetett az uralkodó elé szentesítésre , ha azt a felsőtábla is jóváhagyta . Ez nagy mértékben lassította a döntések meghozatalát , mert az alsó- és felsőtáblán addig folytak az üzenetváltások ( felirati és leirati javaslatok formájában ) , amíg sikerült közös álláspontot kialakítani . Ekkor közös felirati javaslatban felküldték az uralkodóhoz , aki leiratban ismertette módosító javaslatait , vagy szentesítette . A rendi országgyűlési rendszer vége Azas polgári reformok során azévi V. törvénycikk vezette be az egyéni , egyfordulós , relatív többségi választási rendszert , amelyben a évüket betöltött , a vagyoni cenzusnak megfelelő magyar férfiaknak volt választójoguk . A választhatóság korhatáraév , feltétele a magyar állampolgárság és a magyar nyelv ismerete volt . Irodalom Dobszay Tamás : A rendi országgyűlés utolsó évtizedei1848 ) ( Országház Könyvkiadó , Amikor Sopronra figyelt Európa . Az évi soproni koronázó országgyűlés ; szerk . Dominkovits Péter , Katona Csaba , Pálffy Géza ; MNL GYMSM Soproni Levéltár–BTK TTI , Sopron–Bp. ,( Annales Archivi Soproniensis ) Egy elfeledett koronázás a reformkorban . Az utolsó pozsonyi uralkodókoronázásőszén ; szerk . Soós István ; MTA BTK Történettudományi Intézet , Budapest ,( Magyar történelmi emlékek . Értekezések ) Hende Fanni : Politikai reprezentáció a magyar országgyűlésekenésközött ; Magyar Nemzeti Levéltár , Bp. , Jegyzetek Források Rendi országgyűlés – rendi képviselet ( vázlat ) I. FEJEZET . Az utolsó rendi országgyűlés A magyar nemzet története – Arcanum dr. Kulcsár Árpád : A rendi országgyűlés és a megyerendszer működése YouTube33 ) További információk Szijártó M. István : A századi Magyarország rendi országgyűlése . Budapest , Országház Könyvkiadó , Dobszay Tamás : A rendi országgyűlés utolsó évtizedei1848) . Budapest , Országház Könyvkiadó , Fazekas István , Gebei Sándor , Pálosfalvi Tamás : Rendi országgyűlések a Magyar Királyságban a század elejéig . Budapest , Országház Könyvkiadó , Történelmi országgyűlések