Smaragdzöld piton
A smaragdzöld piton (Morelia viridis) a hüllők (Reptilia) osztályának pikkelyes hüllők (Squamata) rendjébe, ezen belül a pitonfélék (Pythonidae) családjába tartozó faj.

Előfordulása
A smaragdzöld piton megtalálható Indonéziában (Misool, Salawati, Aru szigetek, Schouten szigetek), Új-Guinea nyugati részén, Pápua Új-Guineában (és a környező szigeteken 1800 m magasságig) és Ausztráliában (Queensland államban a York-félszigeten).

A faj  szimpatrikusan fejlődött a szőnyegmintás piton (Morelia spilota) fajjal, a két faj gyakran ugyanabban az ökológiai niche-ben él együtt.

Megjelenése

A smaragdzöld piton jellegzetessége a karcsú test.  Viszonylag hosszú farka teljes testhosszának kb. 14%-át teszi ki. Feje nagy méretű és jól elkülönül a nyakától. Pofája nagy és szögletes. Testének keresztmetszete háromszögletű, gerince jól kivehető. Teljes hossza 150–180 cm, de a nagy méretű nőstények elérhetik a 200 cm hosszúságot is. Mérete az élőhelyétől is függ. Testtömege nagy mértékben függ az egyed táplálkozási körülményeitől. A hímek tömege 1100–1400 g, a nőstények elérhetik az 1600 g-ot, bár a vadon élő példányok ennél általában könnyebbek. A különösen nagytermetű példányok, melyek tömege elérheti a 2200 g-ot kivétel nélkül nőstények.

Élőhelye

Fő élőhelye esőerdők, vagy azok közelsége. Elsősorban fán lakó faj, fákon, bokrokban és bozótosokban él. Időnként a földön is megfigyelhető.

Természetvédelmi helyzete
A fajt jelenleg nem tekintik fenyegetettnek természetes élőhelyén, bár a kisállat-kereskedelemben továbbra is igen népszerű. Új-Guineában néha élelemként is vadásznak rá.

Viselkedése
A smaragdzöld piton elsősorban fákon él, jellegzetes módon tekeredik az ágakra, fejét az összetekert testén pihenteti. Ez a viselkedés hasonlít a Dél-Amerikában élő kutyafejű boáéra  (Corallus caninus). Megjelenése mellett ez a viselkedése az oka, hogy természetes élőhelyén kívül a két faj összetéveszthető.

Táplálkozása

Táplálékát többnyire apró emlősök, például rágcsálók, időnként hüllők alkotják. Erről a kígyóról a kutyafejű boával együtt azt tartották, hogy madarakat is elfogyaszt, ezért Switak kutatói terepmunkát végzett ebben a kérdésben, ám több mint 1000 példány gyomortartalmának vizsgálata után sem találta bizonyítékát a madárevésnek. Zsákmányát úgy ragadja meg, hogy kapaszkodásra alkalmas farkával az ágat szorítja, S alakú testhelyzetből csap le, majd összeszorítja áldozatát.

Szaporodása

 
A smaragdzöld piton 1-25 tojást rak egy fészekaljba. Természetes élőhelyén nincs feljegyzés a szaporodásáról, de a fogságban a nőstények védik és költik a tojásokat. A frissen kikelt kis kígyók citromsárgák,  vöröses és barnás csíkokkal és pettyekkel, vagy aranyszínűek vagy narancsvörösek. Az ausztráliai Iron Range Nemzeti Parkban a sárga egyedek színváltása 5-10 nap alatt zajlott le, 58–60 cm-es hosszúság esetén, ami kb. egyéves kornak felel meg.

Fogságban
Ezt a fajt gyakran tartják fogságban, ahol, amennyiben speciális igényeit kielégítik könnyen szaporítható.

Jegyzetek

További információk
 Schlegel, H. 1872. De Dierentuin van het Koninklijk Zoölogisch Genootschap Natura Artis Magistra te Amsterdam, Reptilia. 64 pp. (Python viridis, p. 54.)

Pitonfélék
Hüllőfajok
Indonézia hüllői
A smaragdzöld piton ( Morelia viridis ) a hüllők ( Reptilia ) osztályának pikkelyes hüllők ( Squamata ) rendjébe , ezen belül a pitonfélék ( Pythonidae ) családjába tartozó faj. Előfordulása A smaragdzöld piton megtalálható Indonéziában ( Misool , Salawati , Aru szigetek , Schouten szigetek ) , Új-Guinea nyugati részén , Pápua Új-Guineában ( és a környező szigetekenm magasságig ) és Ausztráliában ( Queensland államban a York-félszigeten ) . A faj szimpatrikusan fejlődött a szőnyegmintás piton ( Morelia spilota ) fajjal , a két faj gyakran ugyanabban az ökológiai niche-ben él együtt . Megjelenése A smaragdzöld piton jellegzetessége a karcsú test . Viszonylag hosszú farka teljes testhosszának kb.-át teszi ki . Feje nagy méretű és jól elkülönül a nyakától . Pofája nagy és szögletes . Testének keresztmetszete háromszögletű , gerince jól kivehető . Teljes hossza180 cm , de a nagy méretű nőstények elérhetik acm hosszúságot is . Mérete az élőhelyétől is függ . Testtömege nagy mértékben függ az egyed táplálkozási körülményeitől . A hímek tömege1400 g , a nőstények elérhetik azg-ot , bár a vadon élő példányok ennél általában könnyebbek . A különösen nagytermetű példányok , melyek tömege elérheti ag-ot kivétel nélkül nőstények . Élőhelye Fő élőhelye esőerdők , vagy azok közelsége . Elsősorban fán lakó faj , fákon , bokrokban és bozótosokban él . Időnként a földön is megfigyelhető . Természetvédelmi helyzete A fajt jelenleg nem tekintik fenyegetettnek természetes élőhelyén , bár a kisállat-kereskedelemben továbbra is igen népszerű . Új-Guineában néha élelemként is vadásznak rá . Viselkedése A smaragdzöld piton elsősorban fákon él , jellegzetes módon tekeredik az ágakra , fejét az összetekert testén pihenteti . Ez a viselkedés hasonlít a Dél-Amerikában élő kutyafejű boáéra ( Corallus caninus ) . Megjelenése mellett ez a viselkedése az oka , hogy természetes élőhelyén kívül a két faj összetéveszthető . Táplálkozása Táplálékát többnyire apró emlősök , például rágcsálók , időnként hüllők alkotják . Erről a kígyóról a kutyafejű boával együtt azt tartották , hogy madarakat is elfogyaszt , ezért Switak kutatói terepmunkát végzett ebben a kérdésben , ám több mintpéldány gyomortartalmának vizsgálata után sem találta bizonyítékát a madárevésnek . Zsákmányát úgy ragadja meg , hogy kapaszkodásra alkalmas farkával az ágat szorítja , S alakú testhelyzetből csap le , majd összeszorítja áldozatát . Szaporodása A smaragdzöld pitontojást rak egy fészekaljba . Természetes élőhelyén nincs feljegyzés a szaporodásáról , de a fogságban a nőstények védik és költik a tojásokat . A frissen kikelt kis kígyók citromsárgák , vöröses és barnás csíkokkal és pettyekkel , vagy aranyszínűek vagy narancsvörösek . Az ausztráliai Iron Range Nemzeti Parkban a sárga egyedek színváltásanap alatt zajlott le,60 cm-es hosszúság esetén , ami kb. egyéves kornak felel meg . Fogságban Ezt a fajt gyakran tartják fogságban , ahol , amennyiben speciális igényeit kielégítik könnyen szaporítható . Jegyzetek További információk Schlegel , H. De Dierentuin van het Koninklijk Zoölogisch Genootschap Natura Artis Magistra te Amsterdam , Reptilia.pp . ( Python viridis , p. 54. ) Pitonfélék Hüllőfajok Indonézia hüllői