Viosz Ferenc
Nemesvitai Viosz Ferenc Lajos (Andráshida, Zala vármegye, 1861. október 4. – Nagykanizsa, Zala vármegye, 1918. június 11.) jogász, a nagykanizsai járás főszolgabírája 1896 és 1918 között, a zalamegyei alkoholellenes mozgalomnak a lelkes előharcosa, megyebizottsági tag, a zalamegyei nemesi pénztár választmányának tagja, a Polgári Hadi Érdemkereszt II. osztály tulajdonosa, a "Zalamegyei Gazdasági Egyesület" tagja, földbirtokos.

Élete
A Zala vármegyei nemesi származású nemesvitai Viosz családban született. Édesapja nemesvitai Viosz Lajos (1836–1869), andráshidai földbirtokos, a "Zalamegyei Gazdasági Egyesület" alapító tagja, édesanyja a nemesnépi Marton családból való nemesnépi Marton Zsófia (1842–1900) asszony volt. Apai nagyszülei nemesvitai Viosz Imre (1787 –†? 1850. után, 1856. előtt) táblabíró, földbirtokos, és a miskei és monostori Thassy család sarja, miskei és monostori Thassy Mária (1797–1873) úrnő voltak. Anyai nagyszülei nemesnépi Marton József (1797–1858) jogász, táblabíró, alszolgabíró, andráshidai birtokos, és verbói Szluha Rozália (1816–1883) asszony voltak. Viosz Ferenc keresztszülei zokoli és illyefalvi Csutor Imre (1813–1891) Zala vármegye alispánja, és felesége hottói Nagy Johanna (1818–1902) voltak. Egyik apai nagynénje, nemesvitai Viosz Pálné szarvaskendi és óvári Sibrik Irén (1832–1879) földbirtokos asszony, aki Deák Ferencnek, a haza Bölcsének az elsőfokú unokatestvére volt, mivel szülei Sibrik Bálint (1796–1873), földbirtokos és rákosi Boros Mária (1808–1873) asszony voltak. Viosz Ferenc egyetlen édestestvére nemesvitai Viosz Mária (1863–1935), akinek a férje boldogfai Farkas Imre (1860–1895), hagyárosi földbirtokos volt.

Viosz Ferenc már 8 évesen elvesztette az édesapját; édesanyja, nemesnépi Marton Zsófia, apja saját férje kérésére, férjhez ment annak a legjobb barátjához, a boldogfai Farkas családból származó, boldogfai Farkas Ferenc (1838–1908) boldogfai birtokoshoz, aki később a vármegye számvevője és pénzügyi számellenőre lett. Édesanyja második házassága révén, féltestvére volt boldogfai dr. Farkas Istvánnak (1875–1921), Sümeg város főszolgabírájának, illetve vitéz boldogfai Farkas Sándor (1880–1946) ezredesnek, a Zala megyei vitézi rend székkapitányának is. Farkas Ferenc (1838–1908) Viosz Ferenc mostohaapja lett, valamint egyben gyámja és nevelője; habár nem vér szerinti, a saját apjának tekintette.

Középiskoláit Veszprémben és Győrött, az egyetemet Budapesten végezte. Pályafutását Zala vármegye szolgálatában kezdte, 1887. január 1.-je és 1888. január 15-e között a letenyei járás szolgabírája lett. 1888. január 15-étől 1892. december 11-éig a pacsai szolgabíró volt. 

Az 1890. május 4-én Zalaegerszegen zajlott „Zalamegyei Gazdasági Egyesület" évi közgyűlésén, Viosz Ferenc pacsai lakós kérvényezte, hogy néhai édesatyja Viosz Lajos úr után az alapító tagságot rá átruházni. A közgyűlés a kérelemnek helyet adott és az alapító tagságot néhai Viosz Lajosról, annak utódára, Viosz Ferenc úrra átruházta.

1892. december 11-én 30 éves korában már a novai járás főszolgabírája volt, tisztség, amelyet 1896. május 12-éig töltött be. Ezután, 1896. május 12-én, a nagykanizsai járási főszolgabírói hivatal élére választották meg és ezt a hivatalt látta el haláláig, amely 1918. június 11-én következett be. Édesanyja végrendelete szerint, Viosz Ferenc örökölte meg a Marton kastélyt, amely Andráshidán volt, és onnantól fogva Viosz-kastélyként ismerték. 

1901. augusztus elején Jozsef főherceg gyorsvonattal Nagykanizsára érkezett hivatalos látogatósban; az állomáson fogadására megjelentek a többi kozt Jankovich László dr, gróf zalai főispán, Vécsey Zsigmond nagykanizsai polgármester a városi hatóság élén; Tóth László királyi törvényszéki elnök, nemesvitai Viosz Ferenc főszolgabíró, valamint Csertán Károly zalai alispán; számos beszéd után, a főherceg távozott másnap. A látogatása szervezését nagy részben Viosz Ferenc főszolgabíró intézte. 1906. május 26-án Igen szép ünnepeltetetésben volt része Viosz Ferenc nagykanizsai főszolgabírónak; e napon töltötte be főszolgabírói működésének tizedik évét, mely alkalmat tisztelői és barátai felhasználtak ahhoz, hogy örömüknek és nagyrabecsülésüknek kifejezést adjanak. A járás tisztikara előbb tisztelgett a főszolgabírónál, majd egy társas-vacsora keretén belül számos pohárköszöntő üdvözölte a jubilánst. A bankett a legjobb hangulatban a késő esti órákig tartott. A 20. század elején zajlott alkoholellenes mozgalomnak lelkes előharcosa volt a vármegyében és ezen a téren emiatt nagy jelentőségű érdemeket szerzett. 1907. július 9-én Viosz Ferenc főszolgabíró a nagykanizsai járás „alkoholellenes bizottság“ megalakítására hívta össze járásbeli jegyzőket és más egyéb alkoholellenes mozgalombeli személyegeket, akik az "Alkoholellenes Szövetséget" képviselték, a zalai alispán rendeletével élve; Viosz Ferenc azt jelentette ki, hogy: "magam személyesen is, úgy hivatalos utón, mint társadalmi utón teljes készséggel nyújtok segédkezet, ezen egész nemzedéket a vagyoni romlás és erkölcsi veszélylyel fenyegető alkoholismus megtörésére". Hosszas reklám kampányok után, Viosznak a mértéktelen alkoholfogyasztást jelentősen sikerült lecsökkenteni a járásán belül. Amikor Csány László szobrát kívánták felállítani Zalaegerszegen és nagy lelkesedéssel kezdtek pénzt gyűjteni, a vármegye főszolgabirai erősen munkálkodtak, ahhoz, hogy több társasági rendezvényen szerezzenek pénzt: nemesvitai Viosz Ferenc, nagykanizsai, Mayer István, novai, pálfiszeghi Pálffy László pacsai és főleg Karácsony Kálmán, tapolcai főszolgabirak mulatságokat valamint ünnepélyeket szerveztek járásukon az 1910-es években.

Az első világháború nagy káosza alatt sikeresen kormányozta a járást; 1917. augusztus 2-án mivel Nagykanizsa lakossága hosszú ideje nem fért hozzá a liszthez cirka 400 főből álló tömeg a főszolgabírói hivatal elé vonult, ahol egy pár percig lármásan tüntetett; négy-öt tégladarabot a nyitott ablakon át bedobálhattak, mire a katonaság jött, és a tömeget az utcából kiszorította. Az élelmiszer hiányt hamarosan Viosz főszolgabíró megoldotta és a rendet visszaállította a városban.

Viosz Ferenc igen szorgalmas és tevékeny egyénisége után vármegye szerte ismert volt és fel is szólították az alispáni szék pályázatára, amelyet azonban elhárított magától. Tagja volt a magyar nemesi pénztárnak, a vármegyei Gazdasági Egyesületnek, valamint elnöke volt a nagykanizsai Kaszinónak is.

Viosz Ferenc egészen haláláig viselte a nagykanizsai főszolgabírói tisztséget: 1918. június 11-én, Nagykanizsán hunyt el a Batthyány utcai 14.-es szám alatti nyolc szobás házban Nagykanizsán. A ingatlan 1903-ban Viosz Ferenc főszolgabíró birtokába került, aminek eredményeként ide költözhetett a főszolgabírói hivatal (halála után a család eladta a házat, és a vármegye csak 1927-ben vásárolta meg magán tulajdontól. 1918. szeptember 9.-én az újonnan megválasztott nagykanizsai főszolgabíró nagymányai Koller István vette át a hivatalt.

Felesége és gyermekei
1899 decemberében Viosz Ferenc eljegyezte a zalai nemesi egyházasbüki Dervarics családnak a sarját, egyházasbüki Dervarics Irmát; 1900. január 21-én Zalatárnokon oltárhoz vezette egyházasbüki Dervarics Mária Anna Rozália (*Zalaegerszeg, 1878. augusztus 5.–†Budapest, 1958. június 15.) kisasszonyt, egyházasbüki Dervarics János (1845-1905) szentkozmadombjai földbirtokos, és Tivolt Vilma (1854-1898) lányát. Násznagyok voltak: a vőlegény részéről miskei és monostori Thassy Lajos (1857–1925), a zalaegerszegi járás főszolgabirája; a menyasszony részéről egyházasbüki Dervarics Imre (1842–1910) kilimáni nagybirtokos. Koszorús lányok voltak: koppányi Háry Klarissze (1882–1931), a majdani dr. garamszeghi Géczy Imréné; egyházasbüki Dervarics Gyöngyi (1878–1969), a majdani kopacseli Boér Sándorné; egyházasbüki Dervarics Gizella (1884–†?), a majdani koppányi Háry Dezsőné; és boldogfai Farkas Margit (1888–1972), a majdani dr. udvardi és básthi Udvardy Jenőné. Az egyházi esketést Töreky Árpád, udvari pap végezte. Viosz Ferenc és Dervarics Irma házasságából született:
nemesvitai Viosz Györgyi Mária Vilma (*Nagykanizsa, 1901. augusztus 15.–†Budapest, 1999. október 28.). Férje, Sebestyén-Kováts István (Sopron, 1895. január 1.–Külsővat, 1959. május 26.)
nemesvitai Viosz Ferenc Lajos Imre (*Nagykanizsa, 1904. október 30.–†Badacsony, 1983. szeptember 1.) okleveles gazda. Felesége, nemesnépi Marthon Erzsébet Mária Magdolna (*Zalaegerszeg, 1903. május 23. – †Badacsony, 1984. október 22.).

Származása

Jegyzetek 

Magyar jogászok
Római katolikus magyarok
1861-ben született személyek
1918-ban elhunyt személyek
Nagykanizsaiak
Nemesvitai Viosz Ferenc Lajos ( Andráshida , Zala vármegye , október – Nagykanizsa , Zala vármegye , június ) jogász , a nagykanizsai járás főszolgabírájaésközött , a zalamegyei alkoholellenes mozgalomnak a lelkes előharcosa , megyebizottsági tag , a zalamegyei nemesi pénztár választmányának tagja , a Polgári Hadi Érdemkereszt II. osztály tulajdonosa , a " Zalamegyei Gazdasági Egyesület " tagja , földbirtokos . Élete A Zala vármegyei nemesi származású nemesvitai Viosz családban született . Édesapja nemesvitai Viosz Lajos1869 ) , andráshidai földbirtokos , a " Zalamegyei Gazdasági Egyesület " alapító tagja , édesanyja a nemesnépi Marton családból való nemesnépi Marton Zsófia1900 ) asszony volt . Apai nagyszülei nemesvitai Viosz Imre– † ? után , előtt ) táblabíró , földbirtokos , és a miskei és monostori Thassy család sarja , miskei és monostori Thassy Mária1873 ) úrnő voltak . Anyai nagyszülei nemesnépi Marton József1858 ) jogász , táblabíró , alszolgabíró , andráshidai birtokos , és verbói Szluha Rozália1883 ) asszony voltak . Viosz Ferenc keresztszülei zokoli és illyefalvi Csutor Imre1891 ) Zala vármegye alispánja , és felesége hottói Nagy Johanna1902 ) voltak . Egyik apai nagynénje , nemesvitai Viosz Pálné szarvaskendi és óvári Sibrik Irén1879 ) földbirtokos asszony , aki Deák Ferencnek , a haza Bölcsének az elsőfokú unokatestvére volt , mivel szülei Sibrik Bálint1873 ) , földbirtokos és rákosi Boros Mária1873 ) asszony voltak . Viosz Ferenc egyetlen édestestvére nemesvitai Viosz Mária1935 ) , akinek a férje boldogfai Farkas Imre1895 ) , hagyárosi földbirtokos volt . Viosz Ferenc márévesen elvesztette az édesapját ; édesanyja , nemesnépi Marton Zsófia , apja saját férje kérésére , férjhez ment annak a legjobb barátjához , a boldogfai Farkas családból származó , boldogfai Farkas Ferenc1908 ) boldogfai birtokoshoz , aki később a vármegye számvevője és pénzügyi számellenőre lett . Édesanyja második házassága révén , féltestvére volt boldogfai dr. Farkas Istvánnak1921 ) , Sümeg város főszolgabírájának , illetve vitéz boldogfai Farkas Sándor1946 ) ezredesnek , a Zala megyei vitézi rend székkapitányának is . Farkas Ferenc1908 ) Viosz Ferenc mostohaapja lett , valamint egyben gyámja és nevelője ; habár nem vér szerinti , a saját apjának tekintette . Középiskoláit Veszprémben és Győrött , az egyetemet Budapesten végezte . Pályafutását Zala vármegye szolgálatában kezdte , január-je és januáre között a letenyei járás szolgabírája lett. januárétől decemberéig a pacsai szolgabíró volt . Az májusén Zalaegerszegen zajlott „ Zalamegyei Gazdasági Egyesület " évi közgyűlésén , Viosz Ferenc pacsai lakós kérvényezte , hogy néhai édesatyja Viosz Lajos úr után az alapító tagságot rá átruházni . A közgyűlés a kérelemnek helyet adott és az alapító tagságot néhai Viosz Lajosról , annak utódára , Viosz Ferenc úrra átruházta . 1892. decemberénéves korában már a novai járás főszolgabírája volt , tisztség , amelyet májuséig töltött be . Ezután , májusén , a nagykanizsai járási főszolgabírói hivatal élére választották meg és ezt a hivatalt látta el haláláig , amely júniusén következett be . Édesanyja végrendelete szerint , Viosz Ferenc örökölte meg a Marton kastélyt , amely Andráshidán volt , és onnantól fogva Viosz-kastélyként ismerték . 1901. augusztus elején Jozsef főherceg gyorsvonattal Nagykanizsára érkezett hivatalos látogatósban ; az állomáson fogadására megjelentek a többi kozt Jankovich László dr , gróf zalai főispán , Vécsey Zsigmond nagykanizsai polgármester a városi hatóság élén ; Tóth László királyi törvényszéki elnök , nemesvitai Viosz Ferenc főszolgabíró , valamint Csertán Károly zalai alispán ; számos beszéd után , a főherceg távozott másnap . A látogatása szervezését nagy részben Viosz Ferenc főszolgabíró intézte. májusán Igen szép ünnepeltetetésben volt része Viosz Ferenc nagykanizsai főszolgabírónak ; e napon töltötte be főszolgabírói működésének tizedik évét , mely alkalmat tisztelői és barátai felhasználtak ahhoz , hogy örömüknek és nagyrabecsülésüknek kifejezést adjanak . A járás tisztikara előbb tisztelgett a főszolgabírónál , majd egy társas-vacsora keretén belül számos pohárköszöntő üdvözölte a jubilánst . A bankett a legjobb hangulatban a késő esti órákig tartott . A század elején zajlott alkoholellenes mozgalomnak lelkes előharcosa volt a vármegyében és ezen a téren emiatt nagy jelentőségű érdemeket szerzett. júliusén Viosz Ferenc főszolgabíró a nagykanizsai járás „ alkoholellenes bizottság“ megalakítására hívta össze járásbeli jegyzőket és más egyéb alkoholellenes mozgalombeli személyegeket , akik az " Alkoholellenes Szövetséget " képviselték , a zalai alispán rendeletével élve ; Viosz Ferenc azt jelentette ki , hogy : " magam személyesen is , úgy hivatalos utón , mint társadalmi utón teljes készséggel nyújtok segédkezet , ezen egész nemzedéket a vagyoni romlás és erkölcsi veszélylyel fenyegető alkoholismus megtörésére " . Hosszas reklám kampányok után , Viosznak a mértéktelen alkoholfogyasztást jelentősen sikerült lecsökkenteni a járásán belül . Amikor Csány László szobrát kívánták felállítani Zalaegerszegen és nagy lelkesedéssel kezdtek pénzt gyűjteni , a vármegye főszolgabirai erősen munkálkodtak , ahhoz , hogy több társasági rendezvényen szerezzenek pénzt : nemesvitai Viosz Ferenc , nagykanizsai , Mayer István , novai , pálfiszeghi Pálffy László pacsai és főleg Karácsony Kálmán , tapolcai főszolgabirak mulatságokat valamint ünnepélyeket szerveztek járásukon azes években . Az első világháború nagy káosza alatt sikeresen kormányozta a járást ; augusztusán mivel Nagykanizsa lakossága hosszú ideje nem fért hozzá a liszthez cirkafőből álló tömeg a főszolgabírói hivatal elé vonult , ahol egy pár percig lármásan tüntetett ; négy-öt tégladarabot a nyitott ablakon át bedobálhattak , mire a katonaság jött , és a tömeget az utcából kiszorította . Az élelmiszer hiányt hamarosan Viosz főszolgabíró megoldotta és a rendet visszaállította a városban . Viosz Ferenc igen szorgalmas és tevékeny egyénisége után vármegye szerte ismert volt és fel is szólították az alispáni szék pályázatára , amelyet azonban elhárított magától . Tagja volt a magyar nemesi pénztárnak , a vármegyei Gazdasági Egyesületnek , valamint elnöke volt a nagykanizsai Kaszinónak is . Viosz Ferenc egészen haláláig viselte a nagykanizsai főszolgabírói tisztséget : júniusén , Nagykanizsán hunyt el a Batthyány utcai-es szám alatti nyolc szobás házban Nagykanizsán . A ingatlanban Viosz Ferenc főszolgabíró birtokába került , aminek eredményeként ide költözhetett a főszolgabírói hivatal ( halála után a család eladta a házat , és a vármegye csakben vásárolta meg magán tulajdontól. szeptember-én az újonnan megválasztott nagykanizsai főszolgabíró nagymányai Koller István vette át a hivatalt . Felesége és gyermekei 1899 decemberében Viosz Ferenc eljegyezte a zalai nemesi egyházasbüki Dervarics családnak a sarját , egyházasbüki Dervarics Irmát ; januárén Zalatárnokon oltárhoz vezette egyházasbüki Dervarics Mária Anna Rozália ( *Zalaegerszeg , augusztus–† Budapest , június ) kisasszonyt , egyházasbüki Dervarics Jánosszentkozmadombjai földbirtokos , és Tivolt Vilmalányát . Násznagyok voltak : a vőlegény részéről miskei és monostori Thassy Lajos1925 ) , a zalaegerszegi járás főszolgabirája ; a menyasszony részéről egyházasbüki Dervarics Imre1910 ) kilimáni nagybirtokos . Koszorús lányok voltak : koppányi Háry Klarissze1931 ) , a majdani dr. garamszeghi Géczy Imréné ; egyházasbüki Dervarics Gyöngyi1969 ) , a majdani kopacseli Boér Sándorné ; egyházasbüki Dervarics Gizella † ? ) , a majdani koppányi Háry Dezsőné ; és boldogfai Farkas Margit1972 ) , a majdani dr. udvardi és básthi Udvardy Jenőné . Az egyházi esketést Töreky Árpád , udvari pap végezte . Viosz Ferenc és Dervarics Irma házasságából született : nemesvitai Viosz Györgyi Mária Vilma ( *Nagykanizsa , augusztus–† Budapest , október ) . Férje , Sebestyén-Kováts István ( Sopron , január–Külsővat , május ) nemesvitai Viosz Ferenc Lajos Imre ( *Nagykanizsa , október–† Badacsony , szeptember ) okleveles gazda . Felesége , nemesnépi Marthon Erzsébet Mária Magdolna ( *Zalaegerszeg , május – † Badacsony , október ) . Származása Jegyzetek Magyar jogászok Római katolikus magyarok 1861-ben született személyek 1918-ban elhunyt személyek Nagykanizsaiak