VEF I–16
A VEF I–16 lett vadászrepülőgép volt, amelyet Kārlis Irbītis tervezett az 1930-as évek második felében. A prototípust a rigai Állami Elektrotechnikai Gyár (VEF) építette meg. Lettország 1940-es szovjet megszállása miatt a fejlesztése félbeszakadt.

Története 
A könnyű vadászrepülőgép kialakításában és koncepciójában a  francia Renault-Caudron C–690-es vadászrepülőgépet követte, közvetlen elődje pedig a VEF I–15-ös gép volt. A gép építését 1938 őszén kezdték el, de az csak lassan haladt, mert várni kellett a Csehszlovákiából megrendelt motorra, valamint a német Propellerwerk Schwarz légcsavarjára. A gép műszereit az amerikai Kollsman cégtől vásárolták. A gép 1940 tavaszára készült el.  

A géppel 1940 tavaszán Konstantins Reichmanis, a VEF berepülő pilótája hajtotta végre az első felszállást. A berepülésnél mintegy 20 perces repülés után kb. 1000 m magasságban leállt a gép motorja. A pilóta az álló motorral problémamentesen leszállt. A repülés után megállapították, hogy az üzemanyagrendszer alacsony nyomása okozta a motorleállást. A hiba kijavítása után még néhány repülést végeztek az I–16-tal. 

Miután a Szovjetunió 1940 nyarán megszállta Lettországot, a szovjet megszálló hatóságok utasítására a VEF-nek a Spilvei repülőtérről el kellett távolítania a gépeit, majd később utasítást kaptak, hogy a részegységek gyártását és a gépek építését is fel kell függeszteniük a további utasításig. 1941 márciusában utasították Kārlis Irbītist, hogy tesztelés céljából készítsen fel és küldjön Moszkvába egy-egy példányt a VEF I–12, VEF I–15a, I–15b, I-16, VEF I–17 és VEF I–18 gépekből. Az I–16-tal azonban továbbra is motorproblémák adódtak és további tesztelésre volt szükség, ezért ez a gép hátramaradt Rigában. A Szovjetunió elleni német támadást követően az I–16-tal sikerült még néhány tesztrepülést végrehajtani a Kalnciems melletti repülőtérről Ernsts Rudzitis pilótának, de a gépet hamarosan lefoglalták a német megszálló erők. Később a Luftwaffe tesztelte, majd a Toruńban működő német repülőiskola használta gyakorló repülőgépként 1942-ig. A gép további sorsa ismeretlen.

Jellemzői 
Az I–16 hagyományos, egyfedelű, szabadonhordó, alsószárnyas kialakítású repülőgép volt. A szárnyvégek lekerekítettek. A gépbe egy csehszlovák gyártmányú Walter Sagitta típusú, feltöltős, léghűtéses V12 motort építettek, amely egy fix állásszögű kéttollú légcsavart hajtott. Ezt a későbbiekben állandó fordulatú, változtatható állásszögű, háromtollú fém légcsavarra akarták cserélni. A prototípusnak merev kialakítású futóműve volt, de a sorozatgyártású gépeket behúzható futóművel tervezték gyártani. A pilótafülke az  üléssel és a kezelőszervekkel egy egységet képezett és hat csapszeggel volt rögzítve a gép sárkányszerkezetéhez, amelyből egy egységként eltávolítható volt. A gép prototípusa nem rendelkezett beépített fegyverzettel, de a törzsbe két 7,9 mm-es Browning géppuska rögzítésére volt hely kialakítva, továbbá a szárnyak alá további géppuskákat lehetett rögzíteni.

Műszaki adatok

Geometriai méretek és tömeg-adatok
Fesztáv: 8,23 m
Hossz: 7,30 m
Magasság: 2,70 m
Szárnyfelület: 11,43 m²
Üres tömeg: 1100 kg
Felszálló tömeg: 1540 kg

Motor
Száma: 1 db
Típus: Walter Sagitta I–SR V12 hengerelrendezésű, léghűtéses, mechanikus feltöltésű benzinmotor
Legnagyobb teljesítmény: 343 kW (460 LE)

Repülési jellemzők
Legnagyobb sebesség: 483 km/h
Legnagyobb repülési magasság: 8100 m
Hatótávolság: 805 km

További információk 
 A VEF IRBITIS I–16  a LatvianAviation.com -on
 I–16 az Ugolok nyeba (airwar.com) repülő enciklopédiában

I–16
Lettország hadereje
A VEF I–16 lett vadászrepülőgép volt , amelyet Kārlis Irbītis tervezett azas évek második felében . A prototípust a rigai Állami Elektrotechnikai Gyár ( VEF ) építette meg . Lettországes szovjet megszállása miatt a fejlesztése félbeszakadt . Története A könnyű vadászrepülőgép kialakításában és koncepciójában a francia Renault-Caudron C–690-es vadászrepülőgépet követte , közvetlen elődje pedig a VEF I–15-ös gép volt . A gép építésétőszén kezdték el , de az csak lassan haladt , mert várni kellett a Csehszlovákiából megrendelt motorra , valamint a német Propellerwerk Schwarz légcsavarjára . A gép műszereit az amerikai Kollsman cégtől vásárolták . A géptavaszára készült el . A géppeltavaszán Konstantins Reichmanis , a VEF berepülő pilótája hajtotta végre az első felszállást . A berepülésnél mintegyperces repülés után kb.m magasságban leállt a gép motorja . A pilóta az álló motorral problémamentesen leszállt . A repülés után megállapították , hogy az üzemanyagrendszer alacsony nyomása okozta a motorleállást . A hiba kijavítása után még néhány repülést végeztek az I–16-tal . Miután a Szovjetuniónyarán megszállta Lettországot , a szovjet megszálló hatóságok utasítására a VEF-nek a Spilvei repülőtérről el kellett távolítania a gépeit , majd később utasítást kaptak , hogy a részegységek gyártását és a gépek építését is fel kell függeszteniük a további utasításig . 1941 márciusában utasították Kārlis Irbītist , hogy tesztelés céljából készítsen fel és küldjön Moszkvába egy-egy példányt a VEF I–12 , VEF I–15a , I–15b , I-16 , VEF I–17 és VEF I–18 gépekből . Az I–16-tal azonban továbbra is motorproblémák adódtak és további tesztelésre volt szükség , ezért ez a gép hátramaradt Rigában . A Szovjetunió elleni német támadást követően az I–16-tal sikerült még néhány tesztrepülést végrehajtani a Kalnciems melletti repülőtérről Ernsts Rudzitis pilótának , de a gépet hamarosan lefoglalták a német megszálló erők . Később a Luftwaffe tesztelte , majd a Toruńban működő német repülőiskola használta gyakorló repülőgépkéntig . A gép további sorsa ismeretlen . Jellemzői Az I–16 hagyományos , egyfedelű , szabadonhordó , alsószárnyas kialakítású repülőgép volt . A szárnyvégek lekerekítettek . A gépbe egy csehszlovák gyártmányú Walter Sagitta típusú , feltöltős , léghűtéses V12 motort építettek , amely egy fix állásszögű kéttollú légcsavart hajtott . Ezt a későbbiekben állandó fordulatú , változtatható állásszögű , háromtollú fém légcsavarra akarták cserélni . A prototípusnak merev kialakítású futóműve volt , de a sorozatgyártású gépeket behúzható futóművel tervezték gyártani . A pilótafülke az üléssel és a kezelőszervekkel egy egységet képezett és hat csapszeggel volt rögzítve a gép sárkányszerkezetéhez , amelyből egy egységként eltávolítható volt . A gép prototípusa nem rendelkezett beépített fegyverzettel , de a törzsbe két9 mm-es Browning géppuska rögzítésére volt hely kialakítva , továbbá a szárnyak alá további géppuskákat lehetett rögzíteni . Műszaki adatok Geometriai méretek és tömeg-adatok Fesztáv:23 m Hossz:30 m Magasság: 70 m Szárnyfelület:43 m² Üres tömeg: kg Felszálló tömeg: kg Motor Száma: db Típus : Walter Sagitta I–SR V12 hengerelrendezésű , léghűtéses , mechanikus feltöltésű benzinmotor Legnagyobb teljesítmény: kWLE ) Repülési jellemzők Legnagyobb sebesség: km/h Legnagyobb repülési magasság:m Hatótávolság: km További információk A VEF IRBITIS I–16 a LatvianAviation.com -on I–16 az Ugolok nyeba ( airwar.com ) repülő enciklopédiában I–16 Lettország hadereje