U–52-es tengeralattjáró-osztály
Az U–52-es osztály az első világháború idején a Császári és Királyi Haditengerészet által tervbe vett négytagú tengeralattjáró-osztály volt. A tervek a haditengerészet tervpályázatára a Stabilimento Tecnico Triestino (STT) által benyújtott 6 javaslaton alapultak. Az STT, a háború alatt Austriawerft név alatt, az első két hajó megépítését 1916-ban kezdte meg, de egyiket sem bocsátották vízre, vagy fejezték be a háború vége előtt. Mindkét félkész tengeralattjárót a háború után szétbontották. A harmadik és negyedik tengeralattjárónak a hajógerince sem került lefektetésre.

Tervezés 
Amikor kitört az első világháború, a Osztrák–Magyar Monarchia tengeralattjáró flottája nagyrészt elavult volt, és a háború első két évében a Császári és Királyi Haditengerészet az Adriai-tenger helyi védelmére épített tengeralattjáró flottát erősítette meg. Ezen szükségletek építés alatt álló vagy Németországtól vásárolt hajókkal való kielégítése után az Adrián kívüli, szélesebb Földközi-tengeri műveletekre alkalmas tengeralattjárók építésére fókuszált.

Ennek érdekében, a Császári és Királyi Haditengerészet az új tengeralattjáróra kiírt tervpályázat győzteséül a Stabilimento Tecnico Triestino (STT) A 6 tervét választotta. A terv egy 849 t (936 amerikai tonna) felszíni és 1200 t (1300 amerikai tonna) alámerülési vízkiszorítású hajót irányzott elő. A hajók 249 láb 3 hüvelyk (75,97 m) hosszúak lettek volna, 22 láb 10 hüvelyk (6,96 m) szélességgel és 11 láb 6 hüvelyk (3,51 m) merüléssel. A meghajtás tekintetében a tervben szereplő két hajócsavart egy 2,400 lóerős (1,800 kW) iker dízelmotor hajtotta, 15,75 csomó (29,17 km/óra; 18,12 mérföld/óra) maximális felszíni sebességgel, míg alámerült állapotban egy 1480 lóerős (1100 kW) iker villanymotor 9 csomó (16,7 km/óra; 10,4 mérföld/óra) maximális utazósebességgel. Az U–52-es osztályú hajók 40 fős legénységre voltak tervezve.

Az U–52 terve hat  cm (17,7  hüvelyk) kaliberű torpedóvető csövet tartalmazott — négyet az orrban, kettőt a farban —, és kilenc torpedót. Az eredeti terv két 10 cm/35-ös (3,9 hüvelyk) fedélzeti ágyúval számolt, melyeket a harmadik és negyedik hajó terveiben két 12 cm/35-ös, (4,7 hüvelyk) fedélzeti ágyúra cseréltek.

Építés 
1916-ra az Austriawerft – az STT új, „hazafiasabb” háború alatti neve – elkezdte az osztály első két hajójának, az U–52-nek és az U–53-nak az építését. Bár az Austriawerft központja Triesztben maradt, a források nem jelölik pontosan, hol fektették le a két U–52 tengeralattjáró gerincét. Az 1916-ban építés alatt álló hat tengeralattjáró egyharmadát jelentő első két hajót 1917 decemberében követte az U–54 és U–55 megrendelése.

A hajók építését jelentősen lassította a képzett hajógyári munkások és az építőanyag hiánya. Ennek következtében az első két hajó egyikét sem bocsátották vízre, el sem készültek, és a hajópár megrendelését is visszavonták, mielőtt a hajógerinceket lefektették volna. Az U–52 25%-ban volt kész a háború vége előtt, míg az U–53 csak 10%-ban. 1919-ben mindkét hajót szétbontották.

Jegyzetek

Hivatkozások

Fordítás 

Az Osztrák–Magyar Monarchia tengeralattjárói
Első világháborús tengeralattjáró-osztályok
Az U–52-es osztály az első világháború idején a Császári és Királyi Haditengerészet által tervbe vett négytagú tengeralattjáró-osztály volt . A tervek a haditengerészet tervpályázatára a Stabilimento Tecnico Triestino ( STT ) által benyújtottjavaslaton alapultak . Az STT , a háború alatt Austriawerft név alatt , az első két hajó megépítésétban kezdte meg , de egyiket sem bocsátották vízre , vagy fejezték be a háború vége előtt . Mindkét félkész tengeralattjárót a háború után szétbontották . A harmadik és negyedik tengeralattjárónak a hajógerince sem került lefektetésre . Tervezés Amikor kitört az első világháború , a Osztrák–Magyar Monarchia tengeralattjáró flottája nagyrészt elavult volt , és a háború első két évében a Császári és Királyi Haditengerészet az Adriai-tenger helyi védelmére épített tengeralattjáró flottát erősítette meg . Ezen szükségletek építés alatt álló vagy Németországtól vásárolt hajókkal való kielégítése után az Adrián kívüli , szélesebb Földközi-tengeri műveletekre alkalmas tengeralattjárók építésére fókuszált . Ennek érdekében , a Császári és Királyi Haditengerészet az új tengeralattjáróra kiírt tervpályázat győzteséül a Stabilimento Tecnico Triestino ( STT ) Atervét választotta . A terv egytamerikai tonna ) felszíni éstamerikai tonna ) alámerülési vízkiszorítású hajót irányzott elő . A hajóklábhüvelyk97 m ) hosszúak lettek volna, lábhüvelyk96 m ) szélességgel éslábhüvelyk51 m ) merüléssel . A meghajtás tekintetében a tervben szereplő két hajócsavart egy400 lóerős800 kW ) iker dízelmotor hajtotta , 15,75 csomó17 km/óra;12 mérföld/óra ) maximális felszíni sebességgel , míg alámerült állapotban egylóerőskW ) iker villanymotorcsomó7 km/óra;4 mérföld/óra ) maximális utazósebességgel . Az U–52-es osztályú hajókfős legénységre voltak tervezve . Az U–52 terve hat cm7 hüvelyk ) kaliberű torpedóvető csövet tartalmazott — négyet az orrban , kettőt a farban — , és kilenc torpedót . Az eredeti terv kétcm/35-ös9 hüvelyk ) fedélzeti ágyúval számolt , melyeket a harmadik és negyedik hajó terveiben kétcm/35-ös,7 hüvelyk ) fedélzeti ágyúra cseréltek . Építés 1916-ra az Austriawerft – az STT új , „ hazafiasabb” háború alatti neve – elkezdte az osztály első két hajójának , az U–52-nek és az U–53-nak az építését . Bár az Austriawerft központja Triesztben maradt , a források nem jelölik pontosan , hol fektették le a két U–52 tengeralattjáró gerincét . Azban építés alatt álló hat tengeralattjáró egyharmadát jelentő első két hajótdecemberében követte az U–54 és U–55 megrendelése . A hajók építését jelentősen lassította a képzett hajógyári munkások és az építőanyag hiánya . Ennek következtében az első két hajó egyikét sem bocsátották vízre , el sem készültek , és a hajópár megrendelését is visszavonták , mielőtt a hajógerinceket lefektették volna . Az U–52-ban volt kész a háború vége előtt , míg az U–53 csak-ban.ben mindkét hajót szétbontották . Jegyzetek Hivatkozások Fordítás Az Osztrák–Magyar Monarchia tengeralattjárói Első világháborús tengeralattjáró-osztályok