Bajkál-hegység
A Bajkál-hegység () hegység Oroszországban, a Szibéria déli hegyvidékeihez tartozó Bajkálmelléken. A Bajkál-tó északnyugati partvidékén helyezkedik el. 

Közigazgatásilag az Irkutszki terület és (északon) Burjátföld része.

Földrajz 
A délnyugat–északkeleti irányban, 636 km hosszú ívben elnyúló Bajkál-tó medencéjét minden oldalról hegyek keretezik. A nyugati, északnyugati partot szegélyező hegylánc két részből áll: nyugati része a Primorszkij-hegység, északkeleti, északi része az előbbinél jóval magasabb Bajkál-hegység.

A Bajkál-hegység kb. 300 km hosszan nyúlik el a Primorszkij-hegységtől északkelet, észak felé. Másik forrás szerint  hossza 250 km, szélessége 7 km (délen) és 40 km (északon) között váltakozik. Erősen tagolt gerince mindenütt 1600 m (abszolút magasság) fölé emelkedik és többnyire a tópart közvetlen közelében vezet. A Kotyelnyikov-foknál azonban tengelye elkanyarodik nyugat felé; a Bajkál északi végének vonalában a tótól már mintegy 30-40 km távolságban van. Legmagasabb pontja a Cserszkij-hegyen található (2588 m), és számos más hegycsúcsa is magasabb 2000 m-nél. A tetők általában laposak, de a legmagasabb részek hegyes, sziklás csúcsaikkal és szűk folyóvölgyeikkel tűnnek ki.

Nagyobb részben proterozoikumi kristályos palából, kvarcitból, gránitból, mészkőből épül fel. A tóra meredeken ereszkedő lejtőket 900-1000 m magasságig erdős sztyepp és világos-tajga, főként vörösfenyő- és erdeifenyő-erdő borítja, a nyugati oldal lejtőit inkább sötét-tajga (jegenyefenyő, cédrus). A hegység középső és északi részének növényzetét a vörösfenyőből álló tajga uralja, 1400 m felett a vörösfenyő egyre ritkul és alacsony cirbolyafenyővel keveredve fordul elő. A csúcsokon hegyi tundra és kőtörmelék található.

Természetvédelem 
1986 végén a Bajkál-hegység déli részén természetvédelmi területet hoztak létre ( ha). A Bajkál–Lénai Természetvédelmi Terület (Байкало-Ленский природный заповедник) a tópart mentén 100 km hosszan húzódik, közepes szélessége 65 km. Magában foglalja többek között a Léna és egyik jelentős mellékfolyója, a Kirenga forrásvidékét is. Az erdő itt még ma is a barna medvék kedvelt élőhelye, melyek ősidők óta tavaszonként csapatostul gyülekeznek a tóparton. Szintén tavasszal a sztyeppel borított lejtőkön nemes szarvasok (iszubraszarvasok) tanyáznak, a vízparti köveken az itt honos bajkáli fókák heverésznek. 

A természetvédelmi területet 1996-ban a Bajkál-tó természeti helyszín részeként fölvették az UNESCO világörökségi listájára.

Vasútvonal 
A hegység északi részén, az Irkutszki terület és Burjátföld határán épített alagúton (6682 m hosszú) vezet keresztül a Bajkál–Amur-vasútvonal. Az első egyvágányú alagutat 1985 végén adták át a forgalomnak; a második vágány alagútjának fúrása 2014 őszén kezdődött, átadása 2017-ben várható.

Jegyzetek

Források 

 

Oroszország hegyei, hegységei
Irkutszki terület
Burjátföld
A Bajkál-hegység ( ) hegység Oroszországban , a Szibéria déli hegyvidékeihez tartozó Bajkálmelléken . A Bajkál-tó északnyugati partvidékén helyezkedik el . Közigazgatásilag az Irkutszki terület és ( északon ) Burjátföld része . Földrajz A délnyugat–északkeleti irányban,km hosszú ívben elnyúló Bajkál-tó medencéjét minden oldalról hegyek keretezik . A nyugati , északnyugati partot szegélyező hegylánc két részből áll : nyugati része a Primorszkij-hegység , északkeleti , északi része az előbbinél jóval magasabb Bajkál-hegység . A Bajkál-hegység kb.km hosszan nyúlik el a Primorszkij-hegységtől északkelet , észak felé . Másik forrás szerint hosszakm , szélességekm ( délen ) éskm ( északon ) között váltakozik . Erősen tagolt gerince mindenüttm ( abszolút magasság ) fölé emelkedik és többnyire a tópart közvetlen közelében vezet . A Kotyelnyikov-foknál azonban tengelye elkanyarodik nyugat felé ; a Bajkál északi végének vonalában a tótól már mintegykm távolságban van . Legmagasabb pontja a Cserszkij-hegyen találhatóm ) , és számos más hegycsúcsa is magasabbm-nél . A tetők általában laposak , de a legmagasabb részek hegyes , sziklás csúcsaikkal és szűk folyóvölgyeikkel tűnnek ki . Nagyobb részben proterozoikumi kristályos palából , kvarcitból , gránitból , mészkőből épül fel . A tóra meredeken ereszkedő lejtőketm magasságig erdős sztyepp és világos-tajga , főként vörösfenyő- és erdeifenyő-erdő borítja , a nyugati oldal lejtőit inkább sötét-tajga ( jegenyefenyő , cédrus ) . A hegység középső és északi részének növényzetét a vörösfenyőből álló tajga uralja,m felett a vörösfenyő egyre ritkul és alacsony cirbolyafenyővel keveredve fordul elő . A csúcsokon hegyi tundra és kőtörmelék található . Természetvédelem 1986 végén a Bajkál-hegység déli részén természetvédelmi területet hoztak létre ( ha ) . A Bajkál–Lénai Természetvédelmi Terület ( Байкало-Ленский природный заповедник ) a tópart menténkm hosszan húzódik , közepes szélességekm . Magában foglalja többek között a Léna és egyik jelentős mellékfolyója , a Kirenga forrásvidékét is . Az erdő itt még ma is a barna medvék kedvelt élőhelye , melyek ősidők óta tavaszonként csapatostul gyülekeznek a tóparton . Szintén tavasszal a sztyeppel borított lejtőkön nemes szarvasok ( iszubraszarvasok ) tanyáznak , a vízparti köveken az itt honos bajkáli fókák heverésznek . A természetvédelmi területetban a Bajkál-tó természeti helyszín részeként fölvették az UNESCO világörökségi listájára . Vasútvonal A hegység északi részén , az Irkutszki terület és Burjátföld határán épített alagútonm hosszú ) vezet keresztül a Bajkál–Amur-vasútvonal . Az első egyvágányú alagutatvégén adták át a forgalomnak ; a második vágány alagútjának fúrásaőszén kezdődött , átadásaben várható . Jegyzetek Források Oroszország hegyei , hegységei Irkutszki terület Burjátföld