Staševica
Staševica falu Horvátországban, Dubrovnik-Neretva megyében. Közigazgatásilag Pločéhez tartozik.

Fekvése 
Makarskától légvonalban 36, közúton 47 km-re délkeletre, községközpontjától légvonalban 9, közúton 12 km-re északra a Pločéról Vrgorac felé menő út mentén fekszik. A tenger irányában a Biokovo-hegység határolja, míg északi része sík mező, ahol egykor tó vize hullámzott, ezért ezt a területet régen Podjezerjének nevezték. A hegyes területen nemrég még több település, Baranovac, Brista, Grnčenik, Jozetine, Pasičina, Polutine, Rupe, Trnova és mások feküdtek. Ezeknek a lakossága az 1962-es földrengés után áttelepült a mező területére, így hozva létre a mai Staševicát. A mező széle mentén egy kis patak, a Matica folyik, melyen híd ível át.

Története 
Az itt található régészeti lelőhelyek, a számos halomsír tanúsága szerint ez a vidék már az ókorban is lakott volt. A térség első ismert népe az illírek egyik törzse a dalmátok voltak, akik a magaslatokon épített, jól védhető erődített településeikben laktak. A rómaiak hosszú ideig tartó harcok után csak az 1. században hódították meg ezt a vidéket. Az illírek elleni 9-ben aratott végső győzelem után békésebb idők következtek, de a római kultúra csak érintőleges hatással volt erre a térségre. A rómaiak idejéből származik az 5. században épített, a sirmiumi vértanú, Szent Anasztázia tiszteletére szentelt ókeresztény bazilika maradványa. A későbbi Staševicát is erről a templomról (sv. Staš) nevezték el. 

A horvát törzsek a 7. század végén és a 8. század elején telepedtek le itt, ezután területe a neretvánok kenézségének Paganiának a részét képezte. A középkorból sírkövek és sírkőlapok tanúskodnak arról, hogy itt ebben az időben is folyamatosan emberi települések voltak. A török a 15. század második felében szállta meg ezt a vidéket, mely 1690 körül szabadult fel végleg a több mint kétszáz éves iga alól. A török uralom idején a hívek lelki szolgálatát a zaostrogi ferencesek látták el. A település területe annak a podjezerjai plébániának a része volt, amelynek területe akkor Umčanitól Norinska kuláig tartott magába foglalva a Neretva jobb partját is. A török megszállás után a terület a Velencei Köztársaság része lett. A 18. század elején a plébánia központja Bristán volt. 1733-ban Stjepan Blašković makarskai püspök Brista, Pasičina, Grnčeniki és Umčani falvakból új plébániát akart alapítani, de az csak 1760-ban jött létre. 

A velencei uralomnak 1797-ben vége szakadt és osztrák csapatok vonultak be Dalmáciába. 1806-ban az osztrákokat legyőző franciák uralma alá került, de Napóleon lipcsei veresége után, 1813-ban újra az osztrákoké lett. 1857-ben 566, 1910-ben 991 lakosa volt. 1918-ban az új Szlovén–Horvát–Szerb Állam, majd később Jugoszlávia birtoka lett. A második világháború idején a Független Horvát Állam része volt. Az 1962-es földrengés után megindult a hegyi települések lakosságának átköltözése a sík területekre, amit az is lehetővé tett, hogy Vrgoraci tavat még 1920 és 1941 között kiszárították. Ebben nagy érdemei voltak Ante Gnječ plébánosnak. A településnek 2011-ben 902 lakosa volt.

Népesség

Nevezetességek 
 Szent Anasztázia (Staša) tiszteletére szentelt új plébániatemploma, amint az a bejárat feletti márványtáblán olvasható 1979-ben épült. Harangtornyát 1990-ben építették. 2006-ban átrendezték a szentélyt, az oltár mögé triptichont helyeztek Szent Anasztázia, boldog Alojzije Stepinac és Isten szolgája, Ante Antić atya alakjával. A triptichon Branimir Dorotić festőművész alkotása.

 A Mindenszentek tiszteletére szentelt régi plébániatemplom Bristán áll, 1733-ban építették egy lebontott Szent János-kápolna helyén. Egyhajós épület négyszögletes alaprajzzal, négyszögletes apszissal. A templomot egyedülálló stílusban építették homlokzatán süllyesztett kapuzattal, felette rózsaablakkal. Az oromzaton épített pengefalú harangtoronyban három harang lakik. A főoltár 1901-ben épült, rajta a Gyógyító Boldogasszony képe látható, mely a hagyomány szerint 1764-ből származik. A Lourdes-i Szűzanya oltára a barlanggal 1913-ban épült. A templomot 1997-ben felújították. Körülötte temető van számos régi sírkővel. 
 A pasičinai Szent György-templom 1897-ben épült szépen faragott kövekből ötszögű apszissal. A homlokzata felett két harang számára épített harangtorony emelkedik. A nagyoltáron fából faragott tabernákulum, felette pedig Szent György 1900-ból származó képe található. A templomot 1997-ben, a harangtornyot 2005-ben újították fel. A település régi templomát 1773-ban említik, de bizonyosan ennél valamivel előbb építették, manapság temetőkápolnaként használják.
 A pasiki Páduai Szent Antal-templomot 1765-ben említik először. Homlokzata felett egy harang számára kialakított harangtorony látható. Szent Antal szobra 1901-ben került a templomba. A kommunista uralom idején a templom romos lett, tetőzete beszakadt. 1997/98-ban felújították megmentve ezzel a végső pusztulástól. A templom körüli temetőt 1968-ig használták.
 Grčeniken is állt egykor egy régi Szent János-templom, a mai Szent János-kápolnát 1913-ban építették. Az anyakönyvek említik a régi Szent Bertalan-templomot is, amelynek romjai Milušán találhatók körülötte régi sírkövekkel.

Oktatás 
Más településekhez hasonlóan a régi brista-pasičinai plébániának is volt népiskolája, ahova fiúk és lányok is járhattak. A tehetséges gyermekeket a plébánosok válogatták ki, írásra, olvasásra, számolásra tanították őket. Amikor 1920-ban Ante Gnječ atya szülőfalujába került lelkipásztornak, kezdetben folytatta ezt a gyakorlatot, de hamarosan iskolaépület létesítését határozta el. A lakosság csodálkozására azonban az iskola nem Pasičinán, hanem Staševicán épült fel. Felszentelése 1930. január 19-én történt, s rögtön 134 tanuló iratkozott be. Első tanára Mihovil Gojak volt. A II. világháború után hamarosan újraindult a tanítás, de az épület már túl kicsinek bizonyult. Ezért előbb a régi épületet bővítették, majd hosszas előkészületek után felépült az új iskola, melyet 1982-ben nyitottak meg. Az intézmény a település legnagyobb jótevőjének, az iskola egykori építőjének Ante Gnječ atyának a nevét vette fel, akiről a helyi teret is elnevezték.

Jegyzetek

Források 
 Ploče város hivatalos oldala 
 A split-makarskai érsekség honlapja 
 A spliti ferences rendtartomány honlapja

További információk 
Ploče információs portálja 
Az Ante Gnječ alapiskola honlapja 

Dubrovnik-Neretva megye települései
Staševica falu Horvátországban , Dubrovnik-Neretva megyében . Közigazgatásilag Pločéhez tartozik . Fekvése Makarskától légvonalban közútonkm-re délkeletre , községközpontjától légvonalban közútonkm-re északra a Pločéról Vrgorac felé menő út mentén fekszik . A tenger irányában a Biokovo-hegység határolja , míg északi része sík mező , ahol egykor tó vize hullámzott , ezért ezt a területet régen Podjezerjének nevezték . A hegyes területen nemrég még több település, Baranovac, Brista , Grnčenik , Jozetine , Pasičina , Polutine , Rupe , Trnova és mások feküdtek . Ezeknek a lakossága azes földrengés után áttelepült a mező területére , így hozva létre a mai Staševicát . A mező széle mentén egy kis patak , a Matica folyik , melyen híd ível át . Története Az itt található régészeti lelőhelyek , a számos halomsír tanúsága szerint ez a vidék már az ókorban is lakott volt . A térség első ismert népe az illírek egyik törzse a dalmátok voltak , akik a magaslatokon épített , jól védhető erődített településeikben laktak . A rómaiak hosszú ideig tartó harcok után csak az században hódították meg ezt a vidéket . Az illírek elleniben aratott végső győzelem után békésebb idők következtek , de a római kultúra csak érintőleges hatással volt erre a térségre . A rómaiak idejéből származik az században épített , a sirmiumi vértanú , Szent Anasztázia tiszteletére szentelt ókeresztény bazilika maradványa . A későbbi Staševicát is erről a templomról ( sv . Staš ) nevezték el . A horvát törzsek a század végén és a század elején telepedtek le itt , ezután területe a neretvánok kenézségének Paganiának a részét képezte . A középkorból sírkövek és sírkőlapok tanúskodnak arról , hogy itt ebben az időben is folyamatosan emberi települések voltak . A török a század második felében szállta meg ezt a vidéket , melykörül szabadult fel végleg a több mint kétszáz éves iga alól . A török uralom idején a hívek lelki szolgálatát a zaostrogi ferencesek látták el . A település területe annak a podjezerjai plébániának a része volt , amelynek területe akkor Umčanitól Norinska kuláig tartott magába foglalva a Neretva jobb partját is . A török megszállás után a terület a Velencei Köztársaság része lett . A század elején a plébánia központja Bristán volt.ban Stjepan Blašković makarskai püspök Brista , Pasičina , Grnčeniki és Umčani falvakból új plébániát akart alapítani , de az csakban jött létre . A velencei uralomnakben vége szakadt és osztrák csapatok vonultak be Dalmáciába.ban az osztrákokat legyőző franciák uralma alá került , de Napóleon lipcsei veresége után, ban újra az osztrákoké lett.benbenlakosa volt.ban az új Szlovén–Horvát–Szerb Állam , majd később Jugoszlávia birtoka lett . A második világháború idején a Független Horvát Állam része volt . Azes földrengés után megindult a hegyi települések lakosságának átköltözése a sík területekre , amit az is lehetővé tett , hogy Vrgoraci tavat mégésközött kiszárították . Ebben nagy érdemei voltak Ante Gnječ plébánosnak . A településnekbenlakosa volt . Népesség Nevezetességek Szent Anasztázia ( Staša ) tiszteletére szentelt új plébániatemploma , amint az a bejárat feletti márványtáblán olvashatóben épült . Harangtornyátben építették. ban átrendezték a szentélyt , az oltár mögé triptichont helyeztek Szent Anasztázia , boldog Alojzije Stepinac és Isten szolgája , Ante Antić atya alakjával . A triptichon Branimir Dorotić festőművész alkotása . A Mindenszentek tiszteletére szentelt régi plébániatemplom Bristán áll, ban építették egy lebontott Szent János-kápolna helyén . Egyhajós épület négyszögletes alaprajzzal , négyszögletes apszissal . A templomot egyedülálló stílusban építették homlokzatán süllyesztett kapuzattal , felette rózsaablakkal . Az oromzaton épített pengefalú harangtoronyban három harang lakik . A főoltárben épült , rajta a Gyógyító Boldogasszony képe látható , mely a hagyomány szerintből származik . A Lourdes-i Szűzanya oltára a barlanggalban épült . A templomotben felújították . Körülötte temető van számos régi sírkővel . A pasičinai Szent György-templomben épült szépen faragott kövekből ötszögű apszissal . A homlokzata felett két harang számára épített harangtorony emelkedik . A nagyoltáron fából faragott tabernákulum , felette pedig Szent Györgyból származó képe található . A templomotben , a harangtornyotben újították fel . A település régi templomátban említik , de bizonyosan ennél valamivel előbb építették , manapság temetőkápolnaként használják . A pasiki Páduai Szent Antal-templomotben említik először . Homlokzata felett egy harang számára kialakított harangtorony látható . Szent Antal szobraben került a templomba . A kommunista uralom idején a templom romos lett , tetőzete beszakadt.98-ban felújították megmentve ezzel a végső pusztulástól . A templom körüli temetőtig használták . Grčeniken is állt egykor egy régi Szent János-templom , a mai Szent János-kápolnátban építették . Az anyakönyvek említik a régi Szent Bertalan-templomot is , amelynek romjai Milušán találhatók körülötte régi sírkövekkel . Oktatás Más településekhez hasonlóan a régi brista-pasičinai plébániának is volt népiskolája , ahova fiúk és lányok is járhattak . A tehetséges gyermekeket a plébánosok válogatták ki , írásra , olvasásra , számolásra tanították őket . Amikorban Ante Gnječ atya szülőfalujába került lelkipásztornak , kezdetben folytatta ezt a gyakorlatot , de hamarosan iskolaépület létesítését határozta el . A lakosság csodálkozására azonban az iskola nem Pasičinán , hanem Staševicán épült fel . Felszentelése januárén történt , s rögtöntanuló iratkozott be . Első tanára Mihovil Gojak volt . A II. világháború után hamarosan újraindult a tanítás , de az épület már túl kicsinek bizonyult . Ezért előbb a régi épületet bővítették , majd hosszas előkészületek után felépült az új iskola , melyetben nyitottak meg . Az intézmény a település legnagyobb jótevőjének , az iskola egykori építőjének Ante Gnječ atyának a nevét vette fel , akiről a helyi teret is elnevezték . Jegyzetek Források Ploče város hivatalos oldala A split-makarskai érsekség honlapja A spliti ferences rendtartomány honlapja További információk Ploče információs portálja Az Ante Gnječ alapiskola honlapja Dubrovnik-Neretva megye települései