Sárga lápbuzogány
A sárga lápbuzogány (Lysichiton americanus) eredetileg Észak-Amerika nyugati részén honos, feltűnő virágzatú vízinövény. Európában kertekből, parkokból sokhelyütt kivadult és inváziós fajként tartják nyilván.

Megjelenése 

A sárga lápbuzogány kb. 1,5 méter magasra megnövő, 1 m²-t elfoglaló, lágyszárú, évelő növény. A talajban található 30 cm hosszú és 2,5–5 cm vastag, húsos gyöktörzséből nőnek ki nagy, 40–70 cm-es (de akár 1,5 m), fényes felületű, élénkzöld levelei.

Eredeti élőhelyén március-május között virágzik (Észak- és Közép-Európában valamivel később). Általában egy vagy két (ritkán négy) virágzat nő ki a gyöktörzsből. A 25 cm-es torzsavirágzatot látványos, élénksárga, 45 cm magas buroklevél fogja körbe. Az egyes virágok igen aprók, sárgászöldek. A virágok többnyire egyneműek (de vannak hímnősek is), de a virágzaton belül mindkét nem előfordul: a porzósak felül, a termősök (általában 4, ritkábban 6 termővel) pedig lent. A virágoknak 4 (ritkán 6) szabad vagy összenőtt csészelevele van. A virágzat szaga kellemetlen, innen kapta amerikai nevét, a görénykáposztát (skunk cabbage). Bogarak és legyek porozzák be.

Termései a torzsavirág végén elhelyezkedő 150-350 zöld bogyó, amelyek (eredeti élőhelyén) június vége-augusztus eleje között érnek be. A bogyókban két, 1 cm-es barna mag található. Magról szaporodik; a magok hat évig is életképesek maradnak. A csírázáshoz hideg időszakra van szükségük (vernalizáció), tavasszal csíráznak ki és 3-6 év múlva hoznak virágot. Gyöktörzseiről természetes körülmények között nem szaporodik vegetatívan, de a növény képes regenerálódni róla.

Kromoszómaszáma 2n = 28.

Elterjedése és termőhelye

Eredeti hazája Észak-Amerika nyugati része Dél-Kaliforniától Alaszkáig, de kelet felé csak helyenként lépi át a Sziklás-hegységet. Feltételezik, hogy eredetileg Ázsiából származik (ahol a Bering-szorostól nyugatra a kamcsatkai lápbuzogány (L. camtschatcensis) váltja fel) és a pliocén-késő miocén körül került át Amerikába.

Kb. 1900-tól kezdődően több nyugat- és észak-európai országban (Anglia, Franciaország, Németország, Hollandia, Dánia, Finnország, stb.) dísznövényként kezdték el termeszteni és sokhelyütt kivadult. Nagy, árnyékoló leveleivel és gyors terjedésével elnyomja az őshonos vegetációt, ezért 2016-ban felkerült az Európai Unió inváziós fajokat tartalmazó jegyzékére.

A sárga lápbuzogány mind erdei, mind nyílt mocsarakban, lápokban, patakpartokon terem. Gyöktörzse elviseli az oxigénszegény körülményeket. Állandó vízellátást igényel. Mérsékelt övi növény, de jól tűri a hideg, sarkvidékhez közeli éghajlatot is. Erős árnyékban nem, vagy csak ritkán virágzik.

Felhasználása 

Levelei nagy mennyiségű kalcium-oxalátot tartalmaznak, apró kristályai összeszurkálják a levelet fogyasztó állat (vagy ember) száját és nyelvét és károsítják a vesét is. Alapos, vizet váltó főzés azonban lebontja a kristályokat. Az északnyugat-amerikai indiánok fogyasztották. Keményítőben gazdag gyöktörzse nyersen szintén mérgező, alapos főzés vagy szárítás után azonban ehető; ízét a gyömbéréhez hasonlították.

Az indiánok gyógynövényként is használták, főleg borogatásként vagy kötésként. A modern gyógynövényes orvoslásban már nem alkalmazzák. Leveleivel gyulladásokat, zúzódásokat, vágásokat borogattak. Felforrósított leveléről azt tartották, hogy kihúzza a testből a belefúródott tüskét vagy szálkát. Terhes nők a nyers gyökér rágcsálásával hajtották el a magzatot. A gyökér főzetének vértisztító hatást tulajdonítottak.

Források 
Lysichiton americanus (American skunk cabbage) Invasive Species Compendium
Lysichiton americanus - Hult.&St.John Plants for a Future
American skunk-cabbage (Lysichiton americanus) ARKive.org
Lysichiton americanus
A sárga lápbuzogány (Lysichiton americanus) gondozása CityGreen

Növényfajok
Kontyvirágfélék
Észak-Amerika növényvilága
Inváziós fajok
A sárga lápbuzogány ( Lysichiton americanus ) eredetileg Észak-Amerika nyugati részén honos , feltűnő virágzatú vízinövény . Európában kertekből , parkokból sokhelyütt kivadult és inváziós fajként tartják nyilván . Megjelenése A sárga lápbuzogány kb.5 méter magasra megnövő,m²-t elfoglaló , lágyszárú , évelő növény . A talajban találhatócm hosszú és5–5 cm vastag , húsos gyöktörzséből nőnek ki nagy,70 cm-es ( de akár5 m ) , fényes felületű , élénkzöld levelei . Eredeti élőhelyén március-május között virágzik ( Észak- és Közép-Európában valamivel később ) . Általában egy vagy két ( ritkán négy ) virágzat nő ki a gyöktörzsből . Acm-es torzsavirágzatot látványos , élénksárga,cm magas buroklevél fogja körbe . Az egyes virágok igen aprók , sárgászöldek . A virágok többnyire egyneműek ( de vannak hímnősek is ) , de a virágzaton belül mindkét nem előfordul : a porzósak felül , a termősök ( általában ritkábbantermővel ) pedig lent . A virágoknak( ritkánszabad vagy összenőtt csészelevele van . A virágzat szaga kellemetlen , innen kapta amerikai nevét , a görénykáposztát ( skunk cabbage ) . Bogarak és legyek porozzák be . Termései a torzsavirág végén elhelyezkedőzöld bogyó , amelyek ( eredeti élőhelyén ) június vége-augusztus eleje között érnek be . A bogyókban két, cm-es barna mag található . Magról szaporodik ; a magok hat évig is életképesek maradnak . A csírázáshoz hideg időszakra van szükségük ( vernalizáció ) , tavasszal csíráznak ki ésév múlva hoznak virágot . Gyöktörzseiről természetes körülmények között nem szaporodik vegetatívan , de a növény képes regenerálódni róla . Kromoszómaszáma = Elterjedése és termőhelye Eredeti hazája Észak-Amerika nyugati része Dél-Kaliforniától Alaszkáig , de kelet felé csak helyenként lépi át a Sziklás-hegységet . Feltételezik , hogy eredetileg Ázsiából származik ( ahol a Bering-szorostól nyugatra a kamcsatkai lápbuzogány ( L. camtschatcensis ) váltja fel ) és a pliocén-késő miocén körül került át Amerikába . Kb.tól kezdődően több nyugat- és észak-európai országban ( Anglia , Franciaország , Németország , Hollandia , Dánia , Finnország , stb. ) dísznövényként kezdték el termeszteni és sokhelyütt kivadult . Nagy , árnyékoló leveleivel és gyors terjedésével elnyomja az őshonos vegetációt , ezértban felkerült az Európai Unió inváziós fajokat tartalmazó jegyzékére . A sárga lápbuzogány mind erdei , mind nyílt mocsarakban , lápokban , patakpartokon terem . Gyöktörzse elviseli az oxigénszegény körülményeket . Állandó vízellátást igényel . Mérsékelt övi növény , de jól tűri a hideg , sarkvidékhez közeli éghajlatot is . Erős árnyékban nem , vagy csak ritkán virágzik . Felhasználása Levelei nagy mennyiségű kalcium-oxalátot tartalmaznak , apró kristályai összeszurkálják a levelet fogyasztó állat ( vagy ember ) száját és nyelvét és károsítják a vesét is . Alapos , vizet váltó főzés azonban lebontja a kristályokat . Az északnyugat-amerikai indiánok fogyasztották . Keményítőben gazdag gyöktörzse nyersen szintén mérgező , alapos főzés vagy szárítás után azonban ehető ; ízét a gyömbéréhez hasonlították . Az indiánok gyógynövényként is használták , főleg borogatásként vagy kötésként . A modern gyógynövényes orvoslásban már nem alkalmazzák . Leveleivel gyulladásokat , zúzódásokat , vágásokat borogattak . Felforrósított leveléről azt tartották , hogy kihúzza a testből a belefúródott tüskét vagy szálkát . Terhes nők a nyers gyökér rágcsálásával hajtották el a magzatot . A gyökér főzetének vértisztító hatást tulajdonítottak . Források Lysichiton americanus ( American skunk cabbage ) Invasive Species Compendium Lysichiton americanus - Hult. &St.John Plants for a Future American skunk-cabbage ( Lysichiton americanus ) ARKive.org Lysichiton americanus A sárga lápbuzogány ( Lysichiton americanus ) gondozása CityGreen Növényfajok Kontyvirágfélék Észak-Amerika növényvilága Inváziós fajok