Scarab (konstruktőr)
A Scarab egy amerikai verseny csapat volt, amely az 1960-as években indult a Formula–1-ben.

Története

Kezdetek 
Lance Reventlowt Bruce Kessler segítette munkáját a csapat létrehozásában. Hamarosan csatlakozott hozzájuk a gépész Warren Olson, aki beszervezte a korábban a híres Kurtis cégnél dolgozó autóépítőket, Dick Troutmant és Tom Barnest, illetve a motorspecialista Jim Traverst és Frank Coont. A szerkezeti elemekkel foglalkozók után a karosszériáért felelős embereket hozta össze Reventlow a versenyzéssel és autótervezéssel egyaránt foglalkozó Ken Miles és a csak 19 éves főiskolai hallgató Chuck Pelly személyében. S hogy az összerakott autó a lehető legjobban menjen, alkalmazta még a versenyző és hajtómű-specialista Chuck Daigh-et.

Miután összeállt a veterán konstruktőrök tapasztalatát és a fiatal tervezők lelkesedését egyesítő team, Reventlow Automobile Incorporated néven észak-Hollywoodban Olson vezetésével nekiláttak az SCCA új üdvöskéjének elkészítésének. Reventlow a korszak legjobb európai sportkocsiját, a Mercedes-Benz 300 SL-t vette mintának. Miles egy hozzá hasonló térhálós szerkezetű vázat tervezett. A szerkezethez elől keresztlengőkaros felfüggesztést, hátul pedig DeDion hidat építettek, amely igen előremutatónak számított akkoriban a tengerentúli sportautók között. Az irányítást szokatlan módon egy Morristól kölcsönözték, a fogasléces kormánymű precízebb volt a korabeli amerikai rendszereknél. Végül a szerkezetre Pelly egy lekerekített, alumíniumkarosszériát kalapált.

A tisztán amerikai autó felépítése nem is volt olyan egyszerű, mint az Reventlow elképzelte. Először a motorkérdést kellett rendezniük, s mivel nem tudott megfelelő amerikai erőforrást szerezni egy teljes évvel elhalasztotta csapata megmérettetését. A következő évre az Offenhauser nagy nehezen kifejlesztett egy Reventlow elvárásainak megfelelő motort az autókba. Ekkoriban már a középmotoros versenygépek korát élték, így egy új orrmotoros autó építése nem volt éppen a legkorszerűbb dolog. A fékrendszert először saját maguknak fejlesztették ki, majd ezt elvetették és egy brit gyártól rendeltek újat. Az autót Halibrand-kerekekkel, Goodyear-abroncsokkal, valamint Corvette-sebváltóval szerelték fel. A motor végül egy 283 köbhüvelykes (4.4 literes) Chevy Corvette V8-as blokk volt, amelyet Travers és Coon vettek kezelésbe. Első lépésben 5.5 literre fúrták fel, majd a karburátorokat Hilborn üzemanyag-befecskendezőre cserélték, és nagyobb levegőbeömlőket biggyesztettek hozzá. Teljesítménye így a tekintélyt parancsoló 360-385 lóerőre nőtt, amelyet már alacsony fordulatszámon leadott. A motorhoz a jól bevált, négyfokozatú Borg-Warner váltót társítottak, amelyet a súlycsökkentés érdekében alumínium házban helyeztek el. A kocsi össztömege mindössze 860 kilogramm volt, ám a száguldásban komoly akadályt jelentettek a gyengécske dobfékek.

A Formula–1 előtt 
1958 elején mutatkozott be a csapat, s bár modern kivitelével hamar elismerést váltott ki, eleinte nem jutott a győzelem közelébe. Tavaszra azért már összejött egy harmadik helyezés Briggs Cunningham Listerjei mögött a virginiai versenypályán. Júniusban Santa Barbarában azután megszületett a Scarab és Reventlow első győzelme is, amely megnyitotta a járgány diadalmenetét. Időközben összeállítottak két további Scarabot, amelyek azonban némileg különböztek az eredetik verziótól, így ők a Mk II jelölést kapták, míg az első példány Mk I néven futott tovább. A módosított kivitelek nagyobb átmérőjű csövekből, erősebb vázszerkezetet és szélesebb nyomtávot kaptak, emellett az európai stílust utánozva jobb oldalra kerültek a sofőrülések. Az egyik Mk II-est Chuck Daigh vezette a szezon hátralévő részében Rewentlow Mk I-ese mellett, s mindkét kocsi az élmezőnyben volt a B-Modified osztályban. A legnagyobb diadalt a neves riversidei Times Grand Prix-n érte el Chuck Daigh, amikor kiélezett, többszöri oda-vissza előzésekkel tarkított versenyben legyőzte a Ferrari 412 S-vel versenyző Phill Hillt. Reventlow is eredményesen, dupla győzelemmel zárta a szezont a Nassau Speed Weeken.

Az SCCA bajnokság megnyerése után Reventlow Európát akarta meghódítani, európai gépek ellen versenyezni és győzni. Ennek megfelelően a második Mk II-est a World Championship szabályai szerint kellett átépíteni. Hiába szolgáltak ugyanis az öreg kontinens sportautói mintául a Scarabnak, nem felelt meg a nemzetközi bajnokság előírásainak. Az autó erőforrása például nem lehetett nagyobb három liternél, így a Corvette motor, s mellette szinte minden más amerikai erőforrás kiesett. Szerencsére rendelkezésre állt az Indy járgányoknak szánt négyhengeres Offenhauser motor, melyet a mérnökcsapat háromliteressé alakított, így már indulhatott a Scarab a nemzetközi mezőnyben. Ott azonban totálisan leégett, az ósdi négyhengeres nem vehette fel a versenyt a könnyű, kompakt hathengeresekkel és V12-esekkel szemben, amelyek teljesítmény és megbízhatóság terén is jobbak voltak. Az első, csúfos kudarccal végződött verseny után Rewentlow kicseréltette a négyhengerest V8-ra, és elhagyták a nemzetközi versenyporondot, néhány hónapra. 1959 végén eladta mindkét Mk II-esét magánversenyzőknek, míg az eredeti prototípust utcai sportkocsivá alakították át.

A Formula–1-ben 

A Scarab versenyautókban használhatatlan, módosított Offenhauser erőforrás köré pedig épített egy Formula–1 specifikáció szerinti járgányt, hogy visszavágjon az európai sportköröknek. A négyhengeres Offenhauser motor lökettérfogata immár 2441 köbcenti volt, felülvezérelt desmodromikus, rugó nélküli szelepekkel. A járgány 220 lóerős teljesítménye és 250 km/h-s végsebessége papíron ugyan ígéretesnek tűnik, ám a valóságban igen rosszkor született. A Cooper ugyanis 1959-ben mutatta be középmotoros Formula–1-es T51 típusát, amely egycsapásra forradalmasította a versenyautó építést és tette zárójelbe többek között a Scarab járgányát, amely csak a következő idény közepére lett teljesen készen. Reventlow három példányt épített a Scarab F1-ből, ám ezek egyike sem volt képes felvenni a kesztyűt a Cooperekkel.

A kék-fehérre pingált autókat áthajóztatták az öreg kontinensre, hogy részt vegyenek az 1960-as monacói nagydíjon. Chuck Daigh és az alapító Lance Reventlow sem tudta kvalifikálni magát a futamra. A következő futamon, Zandvoortban viszont Daigh sikeres időmérőt teljesített, hiszen a tizenötödik helyen zárta azt, csakhogy az edzés után többen azt kezdték a bokszban pusmogni, hogy Daigh idejét elmérték, minthogy kizárt, hogy ilyen jó időt fusson a Scarab autója. Reventlow ez ellen úgy tiltakozott, hogy azonnal visszavonta a csapat nevezését a futamról, így megfosztotta Daigh-t a debütálás lehetőségétől. A következő nagydíjon, a sportág egyik legszörnyűbb hétvégéjét hozó spái futamon aztán végre mindkét Scarab felállhatott a rajtrácsra. Lance Reventlow versenye mindössze másfél körig tartott, majd motorja megadta magát. Daigh jóval tovább, tizenhat körön át volt versenyben, majd végül ő is motorhiba miatt állt ki. Franciaországban Reventlow már nem ült autóba, így Chuck Daigh mellé leszerződött a Ferrari-tesztpilóta Richie Ginther, ám csodára ő sem volt képes. A Cooper T53-asokkal és Lotus 18-asokkal szemben esélye sem volt az elavult konstrukciójú, és nem is igazán megbízható Offenhauser motorral induló kocsiknak. A francia edzéseken a csapat összes motorja tönkrement, így jobb híján megint verseny nélkül kellett hazautazniuk. A Scarab számára kevésnek bizonyult a két futam közti két hét arra, hogy megjavítsák a tönkrement alkatrészeket, így Silverstone előtt autó nélkül álltak. Reventlow újra bevetette a pénztárcáját, és szerzett egy autót a Coopertől, majd ugyanazzal az autóval benevezte saját magát és Daigh-t is a versenyre. Az edzéseken aztán Daigh bizonyult a gyorsabbnak, így Reventlow maga visszalépett a versenytől, hiszen csak egy autó állt a rendelkezésükre. A kaliforniai Riverside-on Daigh első és utolsó alkalommal megláthatta a kockás zászlót egy Scarab volánja mögött a tizedik helyen, hat kör hátránnyal. Mivel a következő évtől érvényes új szabályozások a Scarab autóját nem csak elavulttá, hanem immáron szabálytalanná is tették, Reventlow kivonult a sportból.

Formula–1-es eredmények

Források

További információk 

 Grand Prix profil

Megszűnt Formula–1-es csapatok
A Scarab egy amerikai verseny csapat volt , amely azas években indult a Formula–1-ben . Története Kezdetek Lance Reventlowt Bruce Kessler segítette munkáját a csapat létrehozásában . Hamarosan csatlakozott hozzájuk a gépész Warren Olson , aki beszervezte a korábban a híres Kurtis cégnél dolgozó autóépítőket , Dick Troutmant és Tom Barnest , illetve a motorspecialista Jim Traverst és Frank Coont . A szerkezeti elemekkel foglalkozók után a karosszériáért felelős embereket hozta össze Reventlow a versenyzéssel és autótervezéssel egyaránt foglalkozó Ken Miles és a csakéves főiskolai hallgató Chuck Pelly személyében . S hogy az összerakott autó a lehető legjobban menjen , alkalmazta még a versenyző és hajtómű-specialista Chuck Daigh-et . Miután összeállt a veterán konstruktőrök tapasztalatát és a fiatal tervezők lelkesedését egyesítő team , Reventlow Automobile Incorporated néven észak-Hollywoodban Olson vezetésével nekiláttak az SCCA új üdvöskéjének elkészítésének . Reventlow a korszak legjobb európai sportkocsiját , a Mercedes-BenzSL-t vette mintának . Miles egy hozzá hasonló térhálós szerkezetű vázat tervezett . A szerkezethez elől keresztlengőkaros felfüggesztést , hátul pedig DeDion hidat építettek , amely igen előremutatónak számított akkoriban a tengerentúli sportautók között . Az irányítást szokatlan módon egy Morristól kölcsönözték , a fogasléces kormánymű precízebb volt a korabeli amerikai rendszereknél . Végül a szerkezetre Pelly egy lekerekített , alumíniumkarosszériát kalapált . A tisztán amerikai autó felépítése nem is volt olyan egyszerű , mint az Reventlow elképzelte . Először a motorkérdést kellett rendezniük , s mivel nem tudott megfelelő amerikai erőforrást szerezni egy teljes évvel elhalasztotta csapata megmérettetését . A következő évre az Offenhauser nagy nehezen kifejlesztett egy Reventlow elvárásainak megfelelő motort az autókba . Ekkoriban már a középmotoros versenygépek korát élték , így egy új orrmotoros autó építése nem volt éppen a legkorszerűbb dolog . A fékrendszert először saját maguknak fejlesztették ki , majd ezt elvetették és egy brit gyártól rendeltek újat . Az autót Halibrand-kerekekkel , Goodyear-abroncsokkal , valamint Corvette-sebváltóval szerelték fel . A motor végül egyköbhüvelykes4 literes ) Chevy Corvette V8-as blokk volt , amelyet Travers és Coon vettek kezelésbe . Első lépésben5 literre fúrták fel , majd a karburátorokat Hilborn üzemanyag-befecskendezőre cserélték , és nagyobb levegőbeömlőket biggyesztettek hozzá . Teljesítménye így a tekintélyt parancsolólóerőre nőtt , amelyet már alacsony fordulatszámon leadott . A motorhoz a jól bevált , négyfokozatú Borg-Warner váltót társítottak , amelyet a súlycsökkentés érdekében alumínium házban helyeztek el . A kocsi össztömege mindösszekilogramm volt , ám a száguldásban komoly akadályt jelentettek a gyengécske dobfékek . A Formula–1 előtt 1958 elején mutatkozott be a csapat , s bár modern kivitelével hamar elismerést váltott ki , eleinte nem jutott a győzelem közelébe . Tavaszra azért már összejött egy harmadik helyezés Briggs Cunningham Listerjei mögött a virginiai versenypályán . Júniusban Santa Barbarában azután megszületett a Scarab és Reventlow első győzelme is , amely megnyitotta a járgány diadalmenetét . Időközben összeállítottak két további Scarabot , amelyek azonban némileg különböztek az eredetik verziótól , így ők a Mk II jelölést kapták , míg az első példány Mk I néven futott tovább . A módosított kivitelek nagyobb átmérőjű csövekből , erősebb vázszerkezetet és szélesebb nyomtávot kaptak , emellett az európai stílust utánozva jobb oldalra kerültek a sofőrülések . Az egyik Mk II-est Chuck Daigh vezette a szezon hátralévő részében Rewentlow Mk I-ese mellett , s mindkét kocsi az élmezőnyben volt a B-Modified osztályban . A legnagyobb diadalt a neves riversidei Times Grand Prix-n érte el Chuck Daigh , amikor kiélezett , többszöri oda-vissza előzésekkel tarkított versenyben legyőzte a FerrariS-vel versenyző Phill Hillt . Reventlow is eredményesen , dupla győzelemmel zárta a szezont a Nassau Speed Weeken . Az SCCA bajnokság megnyerése után Reventlow Európát akarta meghódítani , európai gépek ellen versenyezni és győzni . Ennek megfelelően a második Mk II-est a World Championship szabályai szerint kellett átépíteni . Hiába szolgáltak ugyanis az öreg kontinens sportautói mintául a Scarabnak , nem felelt meg a nemzetközi bajnokság előírásainak . Az autó erőforrása például nem lehetett nagyobb három liternél , így a Corvette motor , s mellette szinte minden más amerikai erőforrás kiesett . Szerencsére rendelkezésre állt az Indy járgányoknak szánt négyhengeres Offenhauser motor , melyet a mérnökcsapat háromliteressé alakított , így már indulhatott a Scarab a nemzetközi mezőnyben . Ott azonban totálisan leégett , az ósdi négyhengeres nem vehette fel a versenyt a könnyű , kompakt hathengeresekkel és V12-esekkel szemben , amelyek teljesítmény és megbízhatóság terén is jobbak voltak . Az első , csúfos kudarccal végződött verseny után Rewentlow kicseréltette a négyhengerest V8-ra , és elhagyták a nemzetközi versenyporondot , néhány hónapra.végén eladta mindkét Mk II-esét magánversenyzőknek , míg az eredeti prototípust utcai sportkocsivá alakították át . A Formula–1-ben A Scarab versenyautókban használhatatlan , módosított Offenhauser erőforrás köré pedig épített egy Formula–1 specifikáció szerinti járgányt , hogy visszavágjon az európai sportköröknek . A négyhengeres Offenhauser motor lökettérfogata immárköbcenti volt , felülvezérelt desmodromikus , rugó nélküli szelepekkel . A járgánylóerős teljesítménye éskm / h-s végsebessége papíron ugyan ígéretesnek tűnik , ám a valóságban igen rosszkor született . A Cooper ugyanisben mutatta be középmotoros Formula–1-es T51 típusát , amely egycsapásra forradalmasította a versenyautó építést és tette zárójelbe többek között a Scarab járgányát , amely csak a következő idény közepére lett teljesen készen . Reventlow három példányt épített a Scarab F1-ből , ám ezek egyike sem volt képes felvenni a kesztyűt a Cooperekkel . A kék-fehérre pingált autókat áthajóztatták az öreg kontinensre , hogy részt vegyenek azas monacói nagydíjon . Chuck Daigh és az alapító Lance Reventlow sem tudta kvalifikálni magát a futamra . A következő futamon , Zandvoortban viszont Daigh sikeres időmérőt teljesített , hiszen a tizenötödik helyen zárta azt , csakhogy az edzés után többen azt kezdték a bokszban pusmogni , hogy Daigh idejét elmérték , minthogy kizárt , hogy ilyen jó időt fusson a Scarab autója . Reventlow ez ellen úgy tiltakozott , hogy azonnal visszavonta a csapat nevezését a futamról , így megfosztotta Daigh-t a debütálás lehetőségétől . A következő nagydíjon , a sportág egyik legszörnyűbb hétvégéjét hozó spái futamon aztán végre mindkét Scarab felállhatott a rajtrácsra . Lance Reventlow versenye mindössze másfél körig tartott , majd motorja megadta magát . Daigh jóval tovább , tizenhat körön át volt versenyben , majd végül ő is motorhiba miatt állt ki . Franciaországban Reventlow már nem ült autóba , így Chuck Daigh mellé leszerződött a Ferrari-tesztpilóta Richie Ginther , ám csodára ő sem volt képes . A Cooper T53-asokkal és Lotusasokkal szemben esélye sem volt az elavult konstrukciójú , és nem is igazán megbízható Offenhauser motorral induló kocsiknak . A francia edzéseken a csapat összes motorja tönkrement , így jobb híján megint verseny nélkül kellett hazautazniuk . A Scarab számára kevésnek bizonyult a két futam közti két hét arra , hogy megjavítsák a tönkrement alkatrészeket , így Silverstone előtt autó nélkül álltak . Reventlow újra bevetette a pénztárcáját , és szerzett egy autót a Coopertől , majd ugyanazzal az autóval benevezte saját magát és Daigh-t is a versenyre . Az edzéseken aztán Daigh bizonyult a gyorsabbnak , így Reventlow maga visszalépett a versenytől , hiszen csak egy autó állt a rendelkezésükre . A kaliforniai Riverside-on Daigh első és utolsó alkalommal megláthatta a kockás zászlót egy Scarab volánja mögött a tizedik helyen , hat kör hátránnyal . Mivel a következő évtől érvényes új szabályozások a Scarab autóját nem csak elavulttá , hanem immáron szabálytalanná is tették , Reventlow kivonult a sportból . Formula–1-es eredmények Források További információk Grand Prix profil Megszűnt Formula–1-es csapatok