Fehér hóbogyó
A fehér hóbogyó (Symphoricarpos albus) a mácsonyavirágúak (Dipsacales) rendjébe, ezen belül a loncfélék (Caprifoliaceae) családjába tartozó faj.

Előfordulása 
A fehér hóbogyó eredeti előfordulási területe Észak-Amerika, ahol széles körben megtalálható Kanadában és az Amerikai Egyesült Államok északi és nyugati részein. Dísznövényként és az apróvadak búvóhelyéül szolgáló bokorként, betelepítették a Brit-szigetekre és a kontinentális Európába.

Változatai 

Symphoricarpos albus var. albus - Észak-Amerika keleti részén őshonos.
Symphoricarpos albus var. laevigatus - A Csendes-óceán környékén őshonos. A kettőből a 2 méteres magasságával, ez a nagyobbik változat; a termései is nagyobbak. Egyes botanikusok Symphoricarpos rivularis név alatt, önálló fajként tartják számon.

Megjelenése 
A szóban forgó növény felmagasodó, lombhullató bokor, melynek egy központi, merev szára van; a gyöktörzséből sokszor több, kisebb elágazás nő ki. A gyöktörzsi elágazásnak köszönhetően, egyes területeket sűrűn be nő. A bokor legfeljebb 1-2 méteresre nő meg. Levelei átellenesen ülnek; ovális alakúak és különböző méretűek, a legnagyobbak 5 centiméter hosszúak, vagy egy kicsivel ennél is nagyobbak a friss hajtásokon. A legfeljebb 16 darab virága fürtvirágzatba tömörül. A csészéjén ötfogú csészelevelek ülnek. A harang alakú pártája, körülbelül 0,5 centiméter hosszú és élénk rózsaszín. Termése egy centiméter átmérőjű, fehér bogyó, melyben két magvan. A magokat a madarak szórják szét, azzal hogy megeszik a termést, aztán pedig valahol máshol ürítenek. Habár efféleképpen is szaporodik, a fehér hóbogyó főleg gyöktörzsi hajtások által terjed.

Életmódja 
Ez a loncféle számos élőhelyen képes megélni, főleg az árnyékos és nedves hegyoldalakat, valamint az erdőket kedveli. Az ártereken, lápvidékeken és folyópartokon is megtalálható. Az eredeti elterjedési területén, a fehér hóbogyó fontos tápláléka a kanadai vadjuhnak (Ovis canadensis), a fehérfarkú szarvasnak (Odocoileus virginianus) és a grizzly medvéknek. A háziállatokból a szarvasmarha és a juh kedvelik. Az előbbi állatokon kívül, számos kisemlős és madár is felhasználja táplálékul vagy otthonául, például a tasakospatkány-félék (Geomyidae) ilyen bokor alatt vájt üregben töltik a telet.

Az észak-amerikai bennszülöttek és az oroszok szappanként és hagyományos gyógyítószerként használták. Az indiánok a kemény szárából nyílvesszőket is készítettek. Ültetése megakadályozza a folyó menti földcsuszamlásokat és feljavítja a terepet az elhagyott külszíni bányáknál.

Képek

Jegyzetek

Fordítás

További információk 
Jepson Manual Treatment: var. laevigatus
United States Department of Agriculture Plants Profile
University of Washington, Burke Museum 
Calphotos Photo gallery, University of California
photo of herbarium specimen at Missouri Botanical Garden, collected in Ontario in 1965
Rhodora; Journal of the New England Botanical Club. Cambridge, MA 16:118.  1914
USDA, ARS, Germplasm Resources Information Network. Symphoricarpos albus in the Germplasm Resources Information Network (GRIN), U.S. Department of Agriculture Agricultural Research Service. Accessed on 09-Oct-10.

Loncfélék
Növényfajok
Észak-Amerika növényvilága
Európa növényvilága
Mérgező növények
Dísznövények
A fehér hóbogyó ( Symphoricarpos albus ) a mácsonyavirágúak ( Dipsacales ) rendjébe , ezen belül a loncfélék ( Caprifoliaceae ) családjába tartozó faj. Előfordulása A fehér hóbogyó eredeti előfordulási területe Észak-Amerika , ahol széles körben megtalálható Kanadában és az Amerikai Egyesült Államok északi és nyugati részein . Dísznövényként és az apróvadak búvóhelyéül szolgáló bokorként , betelepítették a Brit-szigetekre és a kontinentális Európába . Változatai Symphoricarpos albus var. albus - Észak-Amerika keleti részén őshonos . Symphoricarpos albus var. laevigatus - A Csendes-óceán környékén őshonos . A kettőből améteres magasságával , ez a nagyobbik változat ; a termései is nagyobbak . Egyes botanikusok Symphoricarpos rivularis név alatt , önálló fajként tartják számon . Megjelenése A szóban forgó növény felmagasodó , lombhullató bokor , melynek egy központi , merev szára van ; a gyöktörzséből sokszor több , kisebb elágazás nő ki . A gyöktörzsi elágazásnak köszönhetően , egyes területeket sűrűn be nő . A bokor legfeljebbméteresre nő meg . Levelei átellenesen ülnek ; ovális alakúak és különböző méretűek , a legnagyobbakcentiméter hosszúak , vagy egy kicsivel ennél is nagyobbak a friss hajtásokon . A legfeljebbdarab virága fürtvirágzatba tömörül . A csészéjén ötfogú csészelevelek ülnek . A harang alakú pártája , körülbelül5 centiméter hosszú és élénk rózsaszín . Termése egy centiméter átmérőjű , fehér bogyó , melyben két magvan . A magokat a madarak szórják szét , azzal hogy megeszik a termést , aztán pedig valahol máshol ürítenek . Habár efféleképpen is szaporodik , a fehér hóbogyó főleg gyöktörzsi hajtások által terjed . Életmódja Ez a loncféle számos élőhelyen képes megélni , főleg az árnyékos és nedves hegyoldalakat , valamint az erdőket kedveli . Az ártereken , lápvidékeken és folyópartokon is megtalálható . Az eredeti elterjedési területén , a fehér hóbogyó fontos tápláléka a kanadai vadjuhnak ( Ovis canadensis ) , a fehérfarkú szarvasnak ( Odocoileus virginianus ) és a grizzly medvéknek . A háziállatokból a szarvasmarha és a juh kedvelik . Az előbbi állatokon kívül , számos kisemlős és madár is felhasználja táplálékul vagy otthonául , például a tasakospatkány-félék ( Geomyidae ) ilyen bokor alatt vájt üregben töltik a telet . Az észak-amerikai bennszülöttek és az oroszok szappanként és hagyományos gyógyítószerként használták . Az indiánok a kemény szárából nyílvesszőket is készítettek . Ültetése megakadályozza a folyó menti földcsuszamlásokat és feljavítja a terepet az elhagyott külszíni bányáknál . Képek Jegyzetek Fordítás További információk Jepson Manual Treatment : var. laevigatus United States Department of Agriculture Plants Profile University of Washington , Burke Museum Calphotos Photo gallery , University of California photo of herbarium specimen at Missouri Botanical Garden , collected in Ontario in Rhodora ; Journal of the New England Botanical Club . Cambridge , MA118. USDA , ARS , Germplasm Resources Information Network . Symphoricarpos albus in the Germplasm Resources Information Network ( GRIN ) , U.S. Department of Agriculture Agricultural Research Service . Accessed onOct-10. Loncfélék Növényfajok Észak-Amerika növényvilága Európa növényvilága Mérgező növények Dísznövények