Forduló (társalgáselemzés)
A forduló (angolul: turn, vagy másképp: beszédlépés) a pragmatika egyik hagyományos területén, a társalgáselemzésben használt fogalom. A forduló jelenti a társalgás (másképpen: párbeszéd vagy interakció) alapegységét, amely egy beszélőtől származó megnyilatkozást takar, és olyan aktivitást értenek alatta, amely során a társalgás egyik résztvevője él a megszólalás lehetőségével. Egy forduló addig tart, amíg az egyik beszélő folyamatosan magánál tartja a szót, anélkül hogy átadná a megnyilatkozás lehetőségét egy társalgásban részt vevő másik félnek.

A forduló jellemzői

A forduló felépítése
A forduló mint a társalgás elemi egysége lehet mondat, frázis vagy akár valamilyen lexikai konstrukció is, azonban lényeges kikötés, hogy minden esetben egy beszélőtől származó megnyilatkozásról van szó. A fordulót háromrészes interaktív szerkezettel jellemezhetjük: egy visszautaló, egy előremutató és egy aktuális helyzettel összefüggő elemből áll, amelyek igazodnak a mindenkori beszédlépés feladataihoz.

A forduló elkülönítése 
A társalgáson belül egy forduló elkülönítésében nemcsak technikai szempontok játszanak közre. Egy társalgásnak kiterjedt és határozott közösségi szabályrendszere van, amely behatárolja a különböző típusú párbeszédes szövegtípusok fordulóit. Egy forduló felépítésénél egyszerre meghatározó a beszélő szándéka, a beszédhelyzet, a kontextus, valamint a megelőző és követő fordulók jelleme és lényege. Például a megnyilatkozás hosszúságát, tartalmát és struktúráját befolyásolhatja az, hogy a befogadó félnek milyen hatása van a beszélőre.

A hagyományos nyelvészettel ellentétben a társalgáselemzésben a megnyilatkozás nem különíthető el az interakciótól. Egy forduló önmagában nem, hanem csak a megelőző és követő fordulók viszonylatában értelmezhető, mivel nem csak az őt megelőző fordulók befolyásolják, hanem a továbbiak visszamenőleg is értelmezik. Egy párbeszédben tehát a fordulók összeadódnak, majd pedig együttesen alakítják a párbeszéd értelemét és szerkezetét. Ez összefügg azzal, hogy a fordulók között koreferenciális kapcsolat van, vagyis ugyanarra a szövegvilágbeli dologra utalnak.

A forduló funkciója
A fordulók funkciója kettős, szerepük egyrészt reprezentációs, másrészt szerkezeti jellegű. A társalgás szerkezete alapján a forduló megjelenhet a párbeszéd elején, végén és azon belül egy téma indításánál vagy váltásánál. Így elkülöníthetünk kezdeményező, reagáló és lezáró fordulókat is.

A forduló a társalgásokban
Többféle társalgás létezik, de van néhány a fordulóhoz kapcsolódó általános jellemző, amely alapján a párbeszédek szerveződését le lehet írni. Egy társalgás legalább két beszélő által létrehozott megnyilatkozások összege, vagyis a legkisebb párbeszéd két fordulóból áll. Nem kizárt azonban, hogy egy társalgást nemcsak két beszélő alakít, hanem több résztvevőnek is szerepe van benne. (A két résztvevős társalgást nevezzük dialógusnak, a több résztvevős társalgás pedig a polilógus.) A megnyilatkozások létrehozásnál lényegesebb a beszélgetőpartnerek között kialakuló interaktív együttműködés. Az interaktivitás létrehozásában jelentős szerepet játszik a beszélgetőpartnerek folyamatos figyelme, amelyet különböző eszközökkel (pl. szemkontaktus, testtartás, mozgás, nyelvi befogadójelzések) kifejezésre juttatnak.

A megnyilatkozók sorrendje többféleképpen alakulhat. Az önkiválasztás során valamelyik beszélőpartner magához ragadja a szót, jogot nyer a forduló megtételére. A külső kiválasztás során pedig az addig beszélő kiválasztja a következő megnyilatkozót. Ha nem történik külső kiválasztás és önkiválasztás sem, akkor az eredeti beszélő folytathatja a fordulóját. Az éppen megnyilatkozó fél a forduló lezárásával elveszítheti a beszédhez való jogát, de ha ezt el akarja kerülni, a lehetséges végpont kitolásának érdekében több eszközt is igénybe vehet (például mellékmondatokat illeszthet a megnyilatkozásához). Ahhoz, hogy egy forduló kitolása sikeres legyen, mindkét fél beleegyezésére szükség van.

A fordulók váltása
Egyes értelmezések szerint a forduló magába foglalja azt az átmenetet is, amikor az egyik beszélő váltja a másikat. De a beszélői szerepek cserélődését általában külön vizsgálják, és a fordulóváltás (angolul: turn-taking, vagy másképp: beszélőváltás) fogalmat alkalmazzák rá. A fordulóváltás lezajlásához az aktuális beszélőnek el kell jutnia egy olyan pontig, ahol jelzi a másik résztvevőnek, hogy övé a sor. Ez a pont egy átmeneti relevanciahely, ilyen például, amikor az első fordulóban az aktuális beszélő kiválasztja a következő beszélőt. A fordulóváltást megkönnyíti a forduló szemantikája, szintaktikája, fonológiája és intonációs jellemzői, mert  ezek teszik kiszámítható a fordulók lehetséges lezárását és az átadásra alkalmas helyeket.

A fordulók száma a társalgásokban
A társalgások során a megnyilatkozások számától függetlenül a fordulók szoros, szekvenciális egységekké szerveződnek. Bár az is előfordulhat, hogy a nyitó forduló válasz nélkül marad, vagy a fordulók közötti kapcsolat közbeékelés során megszakad.

A legkisebb, kétfordulós párbeszédek állandósult formában szomszédsági párokat alkotnak, ilyen rögzült, egymást követő forduló lehet például a kérdés-felelet vagy az üdvözlés-üdvözlés. A szomszédsági párok azért is kapnak állandó formát, mert a párbeszéd első fordulója valamilyen mértékben gyakran beszédaktusként elvárásokat támaszt a második fordulóval szemben. Ha a társalgás két fordulóból áll, akkor az első egy kezdeményező, a második pedig reagáló, ebben az esetben a funkciók nem felcserélhetőek. A két forduló alatt kifejtett párbeszédeket nevezhetjük kétfordulós dialógusoknak, vagy a fordulóváltások számának alapján egyfokú dialógusoknak.

A többfordulós párbeszédek többféle variációs lehetőséget mutatnak, mint a szomszédsági párok, egy nyitott rendszert alkotnak és kevésbé szabályosak. Ezek a kettőnél több fordulóból álló két- vagy többfokú (kettőnél több fordulóváltást tartalmazó) dialógusokat makrodialógusoknak hívjuk.

Források
•	Boronkai Dóra 2009. Bevezetés a társalgáselemzésbe. Budapest: Ad Librum

•	Iványi Zsuzsa 2001. A nyelvészeti konverzációelemzés. Magyar Nyelvőr. 74–93. (http://www.c3.hu/~nyelvor/period/1251/125106.htm)

•	Tátrai Szilárd 2011. Bevezetés a pragmatikába. Funkcionális kognitív megközelítés. Budapest: Tinta Könyvkiadó.

•	Tolcsvai Nagy Gábor 2001. A magyar nyelv szövegtana. Budapest: Nemzeti Tankönyvkiadó.

Pragmatika
A forduló ( angolul : turn , vagy másképp : beszédlépés ) a pragmatika egyik hagyományos területén , a társalgáselemzésben használt fogalom . A forduló jelenti a társalgás ( másképpen : párbeszéd vagy interakció ) alapegységét , amely egy beszélőtől származó megnyilatkozást takar , és olyan aktivitást értenek alatta , amely során a társalgás egyik résztvevője él a megszólalás lehetőségével . Egy forduló addig tart , amíg az egyik beszélő folyamatosan magánál tartja a szót , anélkül hogy átadná a megnyilatkozás lehetőségét egy társalgásban részt vevő másik félnek . A forduló jellemzői A forduló felépítése A forduló mint a társalgás elemi egysége lehet mondat , frázis vagy akár valamilyen lexikai konstrukció is , azonban lényeges kikötés , hogy minden esetben egy beszélőtől származó megnyilatkozásról van szó . A fordulót háromrészes interaktív szerkezettel jellemezhetjük : egy visszautaló , egy előremutató és egy aktuális helyzettel összefüggő elemből áll , amelyek igazodnak a mindenkori beszédlépés feladataihoz . A forduló elkülönítése A társalgáson belül egy forduló elkülönítésében nemcsak technikai szempontok játszanak közre . Egy társalgásnak kiterjedt és határozott közösségi szabályrendszere van , amely behatárolja a különböző típusú párbeszédes szövegtípusok fordulóit . Egy forduló felépítésénél egyszerre meghatározó a beszélő szándéka , a beszédhelyzet , a kontextus , valamint a megelőző és követő fordulók jelleme és lényege . Például a megnyilatkozás hosszúságát , tartalmát és struktúráját befolyásolhatja az , hogy a befogadó félnek milyen hatása van a beszélőre . A hagyományos nyelvészettel ellentétben a társalgáselemzésben a megnyilatkozás nem különíthető el az interakciótól . Egy forduló önmagában nem , hanem csak a megelőző és követő fordulók viszonylatában értelmezhető , mivel nem csak az őt megelőző fordulók befolyásolják , hanem a továbbiak visszamenőleg is értelmezik . Egy párbeszédben tehát a fordulók összeadódnak , majd pedig együttesen alakítják a párbeszéd értelemét és szerkezetét . Ez összefügg azzal , hogy a fordulók között koreferenciális kapcsolat van , vagyis ugyanarra a szövegvilágbeli dologra utalnak . A forduló funkciója A fordulók funkciója kettős , szerepük egyrészt reprezentációs , másrészt szerkezeti jellegű . A társalgás szerkezete alapján a forduló megjelenhet a párbeszéd elején , végén és azon belül egy téma indításánál vagy váltásánál . Így elkülöníthetünk kezdeményező , reagáló és lezáró fordulókat is . A forduló a társalgásokban Többféle társalgás létezik , de van néhány a fordulóhoz kapcsolódó általános jellemző , amely alapján a párbeszédek szerveződését le lehet írni . Egy társalgás legalább két beszélő által létrehozott megnyilatkozások összege , vagyis a legkisebb párbeszéd két fordulóból áll . Nem kizárt azonban , hogy egy társalgást nemcsak két beszélő alakít , hanem több résztvevőnek is szerepe van benne . ( A két résztvevős társalgást nevezzük dialógusnak , a több résztvevős társalgás pedig a polilógus . ) A megnyilatkozások létrehozásnál lényegesebb a beszélgetőpartnerek között kialakuló interaktív együttműködés . Az interaktivitás létrehozásában jelentős szerepet játszik a beszélgetőpartnerek folyamatos figyelme , amelyet különböző eszközökkel ( pl. szemkontaktus , testtartás , mozgás , nyelvi befogadójelzések ) kifejezésre juttatnak . A megnyilatkozók sorrendje többféleképpen alakulhat . Az önkiválasztás során valamelyik beszélőpartner magához ragadja a szót , jogot nyer a forduló megtételére . A külső kiválasztás során pedig az addig beszélő kiválasztja a következő megnyilatkozót . Ha nem történik külső kiválasztás és önkiválasztás sem , akkor az eredeti beszélő folytathatja a fordulóját . Az éppen megnyilatkozó fél a forduló lezárásával elveszítheti a beszédhez való jogát , de ha ezt el akarja kerülni , a lehetséges végpont kitolásának érdekében több eszközt is igénybe vehet ( például mellékmondatokat illeszthet a megnyilatkozásához ) . Ahhoz , hogy egy forduló kitolása sikeres legyen , mindkét fél beleegyezésére szükség van . A fordulók váltása Egyes értelmezések szerint a forduló magába foglalja azt az átmenetet is , amikor az egyik beszélő váltja a másikat . De a beszélői szerepek cserélődését általában külön vizsgálják , és a fordulóváltás ( angolul : turn-taking , vagy másképp : beszélőváltás ) fogalmat alkalmazzák rá . A fordulóváltás lezajlásához az aktuális beszélőnek el kell jutnia egy olyan pontig , ahol jelzi a másik résztvevőnek , hogy övé a sor . Ez a pont egy átmeneti relevanciahely , ilyen például , amikor az első fordulóban az aktuális beszélő kiválasztja a következő beszélőt . A fordulóváltást megkönnyíti a forduló szemantikája , szintaktikája , fonológiája és intonációs jellemzői , mert ezek teszik kiszámítható a fordulók lehetséges lezárását és az átadásra alkalmas helyeket . A fordulók száma a társalgásokban A társalgások során a megnyilatkozások számától függetlenül a fordulók szoros , szekvenciális egységekké szerveződnek . Bár az is előfordulhat , hogy a nyitó forduló válasz nélkül marad , vagy a fordulók közötti kapcsolat közbeékelés során megszakad . A legkisebb , kétfordulós párbeszédek állandósult formában szomszédsági párokat alkotnak , ilyen rögzült , egymást követő forduló lehet például a kérdés-felelet vagy az üdvözlés-üdvözlés . A szomszédsági párok azért is kapnak állandó formát , mert a párbeszéd első fordulója valamilyen mértékben gyakran beszédaktusként elvárásokat támaszt a második fordulóval szemben . Ha a társalgás két fordulóból áll , akkor az első egy kezdeményező , a második pedig reagáló , ebben az esetben a funkciók nem felcserélhetőek . A két forduló alatt kifejtett párbeszédeket nevezhetjük kétfordulós dialógusoknak , vagy a fordulóváltások számának alapján egyfokú dialógusoknak . A többfordulós párbeszédek többféle variációs lehetőséget mutatnak , mint a szomszédsági párok , egy nyitott rendszert alkotnak és kevésbé szabályosak . Ezek a kettőnél több fordulóból álló két- vagy többfokú ( kettőnél több fordulóváltást tartalmazó ) dialógusokat makrodialógusoknak hívjuk . Források • Boronkai Dóra Bevezetés a társalgáselemzésbe . Budapest : Ad Librum • Iványi Zsuzsa A nyelvészeti konverzációelemzés . Magyar Nyelvőr.93. ( http://www.c3.hu/ ~nyelvor/period/ 1251/125106.htm ) • Tátrai Szilárd Bevezetés a pragmatikába . Funkcionális kognitív megközelítés . Budapest : Tinta Könyvkiadó . • Tolcsvai Nagy Gábor A magyar nyelv szövegtana . Budapest : Nemzeti Tankönyvkiadó . Pragmatika