Sandro Pertini
Alessandro Giuseppe Antonio Pertini, ismertebb nevén Sandro Pertini (San Giovanni di Stella, 1896. szeptember 25. – Róma, 1990. február 24.) olasz politikus, újságíró és partizán.

Olaszország 7. köztársasági elnöke 1978 és 1985 között, emellett az egyetlen szocialista politikus, aki ezt a tisztséget betöltötte.

Élete

A két világháborúban való szerepe és partizáni időszaka 
Harcolt az első világháború idején az isonzói csatákban, 1917-ben megkapta a Katonai vitézségi aranyérmet, a háborúban való helytállása miatt. A háború után az Olasz Szocialista Párt tagja lett, ahol kiemelkedett ellenzéki politikusként a fasizmus ellenes harcával, ez a fajta politikai elkötelezettsége még Mussolini uralma alatt is megmaradt. 1925-ben 8 hónapos börtönbüntetésre ítélték, emiatt száműzetésbe vonult Franciaországba, ahol antifasiszta politikai tevékenységét folytatta. Később, 1929-ben visszatért Olaszországba, álnéven, de letartóztatták és a fasizmus ideje alatt működő Államvédelmi Bíróság előbb börtönbüntetésre, később internálásra ítélte.

1943-ban, a fasizmus bukása után szabad lett. Részt vett a Porta San Paolo-i csatában, ahol több harcoló partizánegység sikeresen megakadályozta, hogy Róma náci megszállás alá kerüljön. Pietro Nennivel megalakította a PSIUP (Egyesült Munkásság Olasz Szocialista Pártja) pártot. Ebben az évben elfogta őt az SS és halálra büntette. Sikerült kiszabadulnia a római Regina Coeli börtönből, a Matteotti brigád egyik partizánjának segítségével. Így lett az Olasz Ellenállási Mozgalom egyik oszlopos tagja és a Nemzeti Felszabadítási Bizottság katonai testületének lett partizánja. Partizán volt Róma, Toszkána, Valle d'Aosta és Lombardia területein. Több partizánakcióban való sikeres harca nyomán, megkapta a katonai aranyérmét.

1945 áprilisában részt vett a milánói lázadásban, megszavazta azt a rendeletet, amellyel Benito Mussolinit halálbüntetésre ítélték.
Tagja volt az Alkotmányozó Nemzetgyűlésnek, a Képviselőház tagja volt 1953 és 1976 között. Az Olasz Szocialista Párt frakcióvezetője 1948-1953 között. 1968 és 1976 között a Képviselőház elnöke volt. 1978. július 8.-án választották meg Olaszország 7. köztársasági elnökének.

Köztársasági elnökként 

Karizmatikus megjelenésével, nagy népszerűségre tett szert az olaszok körében. Egyesek úgy emlékeznek rá, mint "az olaszok legkedveltebb köztársasági elnöke".

Államfőként hat miniszterelnököt iktatott be: Giulio Andreotti (akinek 1978-as lemondását elutasította), Francesco Cossiga (1979-1980), Arnaldo Forlani (1980-1981), Giovanni Spadolini (1981-1982), Amintore Fanfani (1982-1983) és Bettino Craxi (1983-1987) miniszterelnököket.

Öt örökös szenátort nevezett ki és három alkotmánybírót hivatali ideje során. Ő nevezte ki 1983-ban Bettino Craxit, mint 1945 utáni első szocialista miniszterelnököt.

Fordítás

Források 

Olaszországi politikusok
1896-ban született személyek
1990-ben elhunyt személyek
Olaszország elnökei
Partizánok
Alessandro Giuseppe Antonio Pertini , ismertebb nevén Sandro Pertini ( San Giovanni di Stella , szeptember – Róma , február ) olasz politikus , újságíró és partizán . Olaszország köztársasági elnökeésközött , emellett az egyetlen szocialista politikus , aki ezt a tisztséget betöltötte . Élete A két világháborúban való szerepe és partizáni időszaka Harcolt az első világháború idején az isonzói csatákban, ben megkapta a Katonai vitézségi aranyérmet , a háborúban való helytállása miatt . A háború után az Olasz Szocialista Párt tagja lett , ahol kiemelkedett ellenzéki politikusként a fasizmus ellenes harcával , ez a fajta politikai elkötelezettsége még Mussolini uralma alatt is megmaradt.benh ónapos börtönbüntetésre ítélték , emiatt száműzetésbe vonult Franciaországba , ahol antifasiszta politikai tevékenységét folytatta . Később, ben visszatért Olaszországba , álnéven , de letartóztatták és a fasizmus ideje alatt működő Államvédelmi Bíróság előbb börtönbüntetésre , később internálásra ítélte . 1943-ban , a fasizmus bukása után szabad lett . Részt vett a Porta San Paolo-i csatában , ahol több harcoló partizánegység sikeresen megakadályozta , hogy Róma náci megszállás alá kerüljön . Pietro Nennivel megalakította a PSIUP ( Egyesült Munkásság Olasz Szocialista Pártja ) pártot . Ebben az évben elfogta őt az SS és halálra büntette . Sikerült kiszabadulnia a római Regina Coeli börtönből , a Matteotti brigád egyik partizánjának segítségével . Így lett az Olasz Ellenállási Mozgalom egyik oszlopos tagja és a Nemzeti Felszabadítási Bizottság katonai testületének lett partizánja . Partizán volt Róma , Toszkána , Valle d'Aosta és Lombardia területein . Több partizánakcióban való sikeres harca nyomán , megkapta a katonai aranyérmét . 1945 áprilisában részt vett a milánói lázadásban , megszavazta azt a rendeletet , amellyel Benito Mussolinit halálbüntetésre ítélték . Tagja volt az Alkotmányozó Nemzetgyűlésnek , a Képviselőház tagja voltésközött . Az Olasz Szocialista Párt frakcióvezetőjeközött.ésközött a Képviselőház elnöke volt. július-án választották meg Olaszország köztársasági elnökének . Köztársasági elnökként Karizmatikus megjelenésével , nagy népszerűségre tett szert az olaszok körében . Egyesek úgy emlékeznek rá , mint " az olaszok legkedveltebb köztársasági elnöke " . Államfőként hat miniszterelnököt iktatott be : Giulio Andreotti ( akinekas lemondását elutasította ) , Francesco Cossiga Arnaldo Forlani Giovanni Spadolini Amintore Fanfaniés Bettino Craximiniszterelnököket . Öt örökös szenátort nevezett ki és három alkotmánybírót hivatali ideje során . Ő nevezte kiban Bettino Craxit , mintutáni első szocialista miniszterelnököt . Fordítás Források Olaszországi politikusok 1896-ban született személyek 1990-ben elhunyt személyek Olaszország elnökei Partizánok