7. szimfónia (Beethoven)
A 7., A-dúr szimfóniát (op. 92.) Ludwig van Beethoven négy tételben komponálta 1811 és 1812 között, amíg a csehországi fürdőhelyen, Teplicén egészségét kúrálta. A zeneművet barátjának, gróf Moritz von Friesnek ajánlotta.

A szimfónia hangneme A-dúr. „Tételeinek sajátos ritmikája adja a mű jellegzetességét. Mind a négy tételben meghatározó fontosságú az egy hosszú és két rövid hangból álló ritmusképlet.”

Beethoven a premieren megjegyezte, hogy ez volt élete egyik legjobb műve. Az Allegretto népszerűsége azt eredményezte, hogy gyakran játszották önállóan, a teljes szimfóniától elkülönülten.

Premier 
A szimfónia bemutatójára a Hanaui csatában megsebesült katonák számára rendezett jótékonysági koncerten, 1813. december 8-án Bécsben került sor, Beethoven személyes közreműködésével. Beethoven indítékát a résztvevők így fogalmazták meg: „Mi más mozgatja, mint a tiszta hazafiság”.

A zenekart Beethoven barátja, Ignaz Schuppanzig vezette, a zenészek között a legkiválóbbak játszottak: Louis Spohr, Johann Nepomuk Hummel, Giacomo Meyerbeer, Antonio Salieri hegedűművészek, Anton Romberg fagottos és az olasz nagybőgő-virtuóz, Domenico Dragonetti, akikkel Beethoven maga játszott „nagy tűzzel és kifejező erővel”. Azt beszélték, hogy a premieren az olasz gitárvirtuóz, Mauro Giuliani játszott csellón.

A darabot nagyon jól fogadták, és a második tételt, az Allegrettót a hatalmas siker miatt meg kellett ismételni.

Hangszerelés 
2 fuvola, 2 oboa, 2 klarinét (A), 2 fagott, 2 kürt (A), 2 trombita(D), üstdob és vonósok.

Forma 
A 7. szimfónia négy tételben:
 I. Poco sostenuto – Vivace
 II. Allegretto
 III. Presto – Assai meno presto (trio)
 IV. Allegro con brio

A zenemű mintegy 40 perc hosszú, és lényegesen eltér a többi szimfóniától. „Minden tételnek különleges ritmusa van. Ezért figyelni kell az egyes tételek tempóelőírásaira.” A szimfónia egésze táncra utaló ritmikai eszközöket, ritmikusan ismétlődő motívumokat használ. Az apró tónusok a feszültség fokozására szolgálnak.

Első tétel 
Az első tétel egy hosszú, Poco sostenuto (kissé vontatottan, kimérten) tempó jelzésű terjedelmes bevezetéssel kezdődik, hogy a hosszan emelkedő lépcsőzetes skálamenetek megkönnyítsék az átmenetet C-dúrba és F-dúrba. Az első tétel tempójelzése Vivace (élénken, gyorsan). A Vivace egy szonátaforma, életteli táncszerű ritmikájával, gyors dinamikus váltásokkal és váratlan hangnemváltásokkal; különösen a zenei kibontakozás nyitó C-dúr részén és a terjedelmes F-dúr epizódoknál. A tétel egy hosszú kódával fejeződik be, amely hasonlóan kezdődik, mint a kibontakozás. A kódában egy kétütemes motívum ismétlődik tízszer, hogy a háttérben a négy oktávval mélyebb E hang orgonapontként állandóan visszatérjen. Az ismétlődések dinamikája fokozatosan nő.

Második tétel 
A második tétel (a-moll) tempó jelölése Allegretto (mérsékelten gyors, gyorsacska), a másik három tételhez hasonlítva visszafogottabb. Ez a tétel óriási sikert aratott, amelyet megismételtettek a premieren, és népszerű maradt azóta is. A kettős variációs formában szerkesztett tétel a fő dallamot játszó hegedűvel és csellóval kezdődik. Ezután a második hegedűk veszik át ezt a dallamot, amíg a hegedűk és a csellók a másik fő dallamot játsszák. A dallamról George Grove azt írta, „olyan, mint egy sor gyönyörűség kéz a kézben”. Ezután az első hegedűk veszik át az első dallamot, amíg a másodhegedűk a másodikat. A két dallam egymásba fonódik, a dinamika erősödik, és a tétel elér a csúcspontra; a fúvósok az első dallamot játsszák, az első hegedű a második dallamot. A csúcspontot követően a zene a-mollból A-dúrba vált, a klarinétok nyugodtabb, lírai dallamot játszanak, melyet a háttérben a hegedűk könnyed játéka fest alá. Ezt követően a fődallam feldolgozását halljuk, melynek végén az első dallam hallatszik ismétlődve. Majd a második rész lírai dallama egyre távolodva, egyre messzebbről és halkabban tűnik el.

Harmadik tétel 
A harmadik tétel egy scherzo F-dúrban, és a tétel középső része a trió D-dúrban; kedélyes, vidám karakterű tétel, tempójelzése Presto (gyorsan), és Assai meno presto (kevésbé gyorsan). A szokásos hármas szerkezeti forma, A-B-A kibővül az A-B-A-B-A formára, ami Beethovennek ebben az időszakban írt más zeneműveiben is meglehetősen gyakori, mint például a 4. szimfónia, a „Pastorale” szimfónia és a Vonósnégyes Op. 59 No. 2.

Negyedik tétel 
Az utolsó tétel a szimfónia megkoronázása, szonátaforma, tempójelzése Allegro con brio (élénken, gyorsan). A coda Beethoven zenéjének egyik ritka példája, erőteljes ƒƒƒ jelöléssel (forte, fortissimo vagy fortississimo). George Grove Beethoven és a 9. szimfónia (1896) című könyvében írta: „Az egész tételen uralkodó erő bámulatos, és emlékeztet egy Carlyle-hősre, Ram Dassra, akiben elég tűz volt ahhoz, hogy felégesse az egész világot”. Donald Tovey A zenei elemzés esszéi című írásában ezt a tételt „bacchusi düh”-ként, több más író pedig a tánc energiájának örvényléseként kommentálta: Beethoven fő témája homályosan hasonlít egy ír népdalra.

Fogadtatása 
A kritikusok és a hallgatók a 7. szimfónia hallatán zavarodottságot vagy ihletettséget éreztek. … az utolsó tétel elfojthatatlan ütemben süvít fel, azzal fenyegetve, hogy lesöpri az egész zenekart és a színházat, … a legtökéletesebb szimfónia, amit valaha írtak.A zeneszerző és komponista Anthony Hopkins mondta a szimfóniáról.A VII. szimfónia talán több igazi spontán érzést ad nekünk, mint bárki más; a hangjegyek úgy tűnik, hogy szinte repülnek a kottáról. Beethoven maga mondta szeretettel: „egyik legjobb művem”. Kik vagyunk mi, hogy vitatkozzunk a véleményével?Másik csodálója, Richard Wagner, utalva az egész zeneművet átható életteli ritmusokra, a tánc apoteózisának nevezte.

Másrészről viszont a Beethoven munkája iránti csodálat nem volt általános. Friedrich Wieck, aki a próbák alatt jelen volt, azt mondta: a zenészek és a hallgatóság megegyezett abban, hogy Beethoven a szimfóniát részeg állapotban írhatta meg, és a karmester, Thomas Beecham a negyedik tételre megjegyezte: „Mit tudsz kezdeni vele? Olyan, mintha egy csomó jak ugrándozna körbe-körbe.”

Úgy tűnik, Beethoven első életrajzírójától, Anton Schindlertől származott az a Carl Maria von Webernek tulajdonított rosszindulatú állítás, miszerint az első tétel codája a bizonyíték arra, hogy Beethoven megérett a bolondokházára. John Hamilton Warrack, Weber életrajzírója szerint azonban szemernyi bizonyíték nincs arra, hogy Weber tette volna ezt a megjegyzést.

Fordítás

Források 
 
 scherzo.hu: Beethoven: VII.szimfónia

Jegyzetek 

Beethoven szimfóniái
A , A-dúr szimfóniát ( op . ) Ludwig van Beethoven négy tételben komponáltaésközött , amíg a csehországi fürdőhelyen , Teplicén egészségét kúrálta . A zeneművet barátjának , gróf Moritz von Friesnek ajánlotta . A szimfónia hangneme A-dúr . „ Tételeinek sajátos ritmikája adja a mű jellegzetességét . Mind a négy tételben meghatározó fontosságú az egy hosszú és két rövid hangból álló ritmusképlet.” Beethoven a premieren megjegyezte , hogy ez volt élete egyik legjobb műve . Az Allegretto népszerűsége azt eredményezte , hogy gyakran játszották önállóan , a teljes szimfóniától elkülönülten . Premier A szimfónia bemutatójára a Hanaui csatában megsebesült katonák számára rendezett jótékonysági koncerten , decemberán Bécsben került sor, Beethoven személyes közreműködésével . Beethoven indítékát a résztvevők így fogalmazták meg : „ Mi más mozgatja , mint a tiszta hazafiság” . A zenekart Beethoven barátja , Ignaz Schuppanzig vezette , a zenészek között a legkiválóbbak játszottak : Louis Spohr , Johann Nepomuk Hummel , Giacomo Meyerbeer , Antonio Salieri hegedűművészek , Anton Romberg fagottos és az olasz nagybőgő-virtuóz , Domenico Dragonetti , akikkel Beethoven maga játszott „ nagy tűzzel és kifejező erővel” . Azt beszélték , hogy a premieren az olasz gitárvirtuóz , Mauro Giuliani játszott csellón . A darabot nagyon jól fogadták , és a második tételt , az Allegrettót a hatalmas siker miatt meg kellett ismételni . Hangszerelés 2 fuvola, oboa, klarinét ( A),fagott , kürt ( A) ,trombita ( D ) , üstdob és vonósok . Forma A szimfónia négy tételben : I. Poco sostenuto – Vivace II. Allegretto III. Presto – Assai meno presto ( trio ) IV . Allegro con brio A zenemű mintegyperc hosszú , és lényegesen eltér a többi szimfóniától . „ Minden tételnek különleges ritmusa van . Ezért figyelni kell az egyes tételek tempóelőírásaira.” A szimfónia egésze táncra utaló ritmikai eszközöket , ritmikusan ismétlődő motívumokat használ . Az apró tónusok a feszültség fokozására szolgálnak . Első tétel Az első tétel egy hosszú , Poco sostenuto ( kissé vontatottan , kimérten ) tempó jelzésű terjedelmes bevezetéssel kezdődik , hogy a hosszan emelkedő lépcsőzetes skálamenetek megkönnyítsék az átmenetet C-dúrba és F-dúrba . Az első tétel tempójelzése Vivace ( élénken , gyorsan ) . A Vivace egy szonátaforma , életteli táncszerű ritmikájával , gyors dinamikus váltásokkal és váratlan hangnemváltásokkal ; különösen a zenei kibontakozás nyitó C-dúr részén és a terjedelmes F-dúr epizódoknál . A tétel egy hosszú kódával fejeződik be , amely hasonlóan kezdődik , mint a kibontakozás . A kódában egy kétütemes motívum ismétlődik tízszer , hogy a háttérben a négy oktávval mélyebb E hang orgonapontként állandóan visszatérjen . Az ismétlődések dinamikája fokozatosan nő . Második tétel A második tétel ( a-moll ) tempó jelölése Allegretto ( mérsékelten gyors , gyorsacska ) , a másik három tételhez hasonlítva visszafogottabb . Ez a tétel óriási sikert aratott , amelyet megismételtettek a premieren , és népszerű maradt azóta is . A kettős variációs formában szerkesztett tétel a fő dallamot játszó hegedűvel és csellóval kezdődik . Ezután a második hegedűk veszik át ezt a dallamot , amíg a hegedűk és a csellók a másik fő dallamot játsszák . A dallamról George Grove azt írta , „ olyan , mint egy sor gyönyörűség kéz a kézben” . Ezután az első hegedűk veszik át az első dallamot , amíg a másodhegedűk a másodikat . A két dallam egymásba fonódik , a dinamika erősödik , és a tétel elér a csúcspontra ; a fúvósok az első dallamot játsszák , az első hegedű a második dallamot . A csúcspontot követően a zene a-mollból A-dúrba vált , a klarinétok nyugodtabb , lírai dallamot játszanak , melyet a háttérben a hegedűk könnyed játéka fest alá . Ezt követően a fődallam feldolgozását halljuk , melynek végén az első dallam hallatszik ismétlődve . Majd a második rész lírai dallama egyre távolodva , egyre messzebbről és halkabban tűnik el . Harmadik tétel A harmadik tétel egy scherzo F-dúrban , és a tétel középső része a trió D-dúrban ; kedélyes , vidám karakterű tétel , tempójelzése Presto ( gyorsan ) , és Assai meno presto ( kevésbé gyorsan ) . A szokásos hármas szerkezeti forma , A-B-A kibővül az A-B-A-B-A formára , ami Beethovennek ebben az időszakban írt más zeneműveiben is meglehetősen gyakori , mint például a szimfónia , a „ Pastorale” szimfónia és a Vonósnégyes Op.No . Negyedik tétel Az utolsó tétel a szimfónia megkoronázása , szonátaforma , tempójelzése Allegro con brio ( élénken , gyorsan ) . A coda Beethoven zenéjének egyik ritka példája , erőteljes ƒƒƒ jelöléssel ( forte , fortissimo vagy fortississimo ) . George Grove Beethoven és a szimfóniacímű könyvében írta : „ Az egész tételen uralkodó erő bámulatos , és emlékeztet egy Carlyle-hősre , Ram Dassra , akiben elég tűz volt ahhoz , hogy felégesse az egész világot” . Donald Tovey A zenei elemzés esszéi című írásában ezt a tételt „ bacchusi düh”-ként , több más író pedig a tánc energiájának örvényléseként kommentálta: Beethoven fő témája homályosan hasonlít egy ír népdalra . Fogadtatása A kritikusok és a hallgatók a szimfónia hallatán zavarodottságot vagy ihletettséget éreztek . … az utolsó tétel elfojthatatlan ütemben süvít fel , azzal fenyegetve , hogy lesöpri az egész zenekart és a színházat , … a legtökéletesebb szimfónia , amit valaha írtak.A zeneszerző és komponista Anthony Hopkins mondta a szimfóniáról.A VII. szimfónia talán több igazi spontán érzést ad nekünk , mint bárki más ; a hangjegyek úgy tűnik , hogy szinte repülnek a kottáról . Beethoven maga mondta szeretettel : „ egyik legjobb művem” . Kik vagyunk mi , hogy vitatkozzunk a véleményével ? Másik csodálója , Richard Wagner , utalva az egész zeneművet átható életteli ritmusokra , a tánc apoteózisának nevezte . Másrészről viszont a Beethoven munkája iránti csodálat nem volt általános . Friedrich Wieck , aki a próbák alatt jelen volt , azt mondta : a zenészek és a hallgatóság megegyezett abban , hogy Beethoven a szimfóniát részeg állapotban írhatta meg , és a karmester , Thomas Beecham a negyedik tételre megjegyezte : „ Mit tudsz kezdeni vele ? Olyan , mintha egy csomó jak ugrándozna körbe-körbe.” Úgy tűnik , Beethoven első életrajzírójától , Anton Schindlertől származott az a Carl Maria von Webernek tulajdonított rosszindulatú állítás , miszerint az első tétel codája a bizonyíték arra , hogy Beethoven megérett a bolondokházára . John Hamilton Warrack , Weber életrajzírója szerint azonban szemernyi bizonyíték nincs arra , hogy Weber tette volna ezt a megjegyzést . Fordítás Források scherzo.hu: Beethoven : VII.szimf ónia Jegyzetek Beethoven szimfóniái