London Bridge
A London Bridge (vagy London híd) közúti híd a Temze felett, amely London történelmi városközpontját, a Cityt köti össze a város déli részén fekvő Southwark kerülettel. A város nevét viselő hidat a köztudat gyakran keveri a híd szomszédságában álló 
ikonikus építménnyel, a Tower Bridge-dzsel, amely London egyik nevezetes jelképe. A jelenlegi hidat II. Erzsébet királynő nyitotta meg 1973. március 17-én. Ezt megelőzően a híd helyén két évezred óta több híd is állt, amelyek mindig a London Bridge nevet viselték. Ezen a helyen a rómaiak építettek először hidat, amely egy ponton-jellegű fahíd volt. A mai modern híd feszített vasbeton szerkezetű, amely sem építészetileg, sem esztétikailag nem mondható különösnek. A híd nevezetessége és hírhedtsége a múltjában rejlik.

Története

Előzmények 
Az első híd megépítése előtt a Temze nem volt mindig ilyen, mint ma. A folyó kavics, homok és agyag hordalékából természetes töltés alakult ki a folyómederben, így az újkőkorszakban apálykor akár gyalogosan is át lehetett kelni a folyón. Később, ahogy a Temze kezdte elnyerni mai alakját, egyre sürgetőbb volt hidat építeni. A rómaiak által alapított Londinium (ma London), aligha születhetett volna meg, ha nincs híd a Temzén.

A római kori hidak 
Ezen a helyen először a rómaiak építettek fából készült, katonai pontonhidat i. sz. 50-ben. I. sz. 55-ben cölöphíd épült itt, melyet a rómaiak barakkjai, és a helybeliek kis kereskedő telepe vett körül. Ez a telephely volt London városának elődje.
Az ősi fahíd többször elpusztult, i.sz. 60-ban például Boudicca királynő csapatai rombolták le.

A középkori London Bridge 
A Római Birodalom bukása után a híd egyre elhanyagoltabb lett, és a Temzét egyfajta védvonalként használó szász népek egyszerűen hagyták elpusztulni. 
1014-ben II. Olaf norvég király csapatai rombolták le.
1066-ban Hódító Vilmos újjáépíttette a hidat. 1091-ben a Londont sújtó tornádó pusztította el, míg 1136-ban a híd tűzvész áldozata lett.

A híd jelentősebb története 1176-ban kezdődött, amikor II. Henrik utasítására, Peter de Colechurch irányítása alatt kőhíd tervei készültek, aki a híd közepére a mártírhalált halt canterburyi érsek, Becket Tamás kápolnáját álmodta meg.  Az építkezés több mint harminc évig tartott, így a híd csak 1209-re – Földnélküli János uralkodása idején – készült el, és állt egészen 1831-ig. 
Méreteit, adatait illetően több variáció is napvilágot látott. A híd 8 méter széles, kb. 250 méter hosszú volt, és 19-20 boltív tartotta. A boltívek nem voltak egyformák, szabálytalanok voltak, és az építkezés során egyes részei többször is összeomlottak. Az akkori építmény különlegessége az volt, hogy a hídra épületeket építettek, tele boltokkal és még nyilvános WC is üzemelt rajta. A boltok által fizetett adót a híd karbantartására fordították. A híd rendkívül tűzveszélyes volt, többször is tombolt rajta kisebb-nagyobb tűz. A 16. századra már 200 üzlet működött a hídon. Voltak olyan épületek is, amelyek hét szintesek voltak, és olyanok is, amelyek a híd fölé nyúltak be, ezzel elzárva a természetes fény útját, egyfajta baljós alagúttá formálva azt. Ugyanakkor voltak olyan részei is a hídnak, ahol nem voltak házak, így ezen a részen körbe lehetett nézni, meg lehetett csodálni London partjait, és természetesen a Temzét is. A kb. 4 méteres szélességűvé zsugorodott hídon könnyen alakult ki közlekedési fennakadás. A híd szerkezete jelentősen befolyásolta a folyó viselkedését is, mivel a boltívek keskenyek és szabálytalanok voltak, talpai pedig szélesek, így télen a folyó könnyebben elfagyott a híd körül, ezáltal a hajók sem tudtak közlekedni. Még zsúfoltabbá tették az építményt a 16. században beépített vízkerekek. Két szélső íve alatt vízikerék dolgozott, a déli egy vízpumpát, az északi egy malmot működtetett.

A középkori híd megjelenése leginkább egy, a korabeli módinak megfelelő utcára hasonlított, melynek végeit erős kapuk védték. A déli végénél felvonóhíd állt, így a hidat éjszakára le tudták zárni. A déli kapu arról lett híres és népszerű, hogy itt tűzték ki a különböző halálra ítélt árulók fejét. Az első kivégzett személy William Wallace volt, aki 1305-ben jutott erre a sorsra. Őt olyan híres kivégzettek követték, mint Wat Tyler, John Ball 1381-ben, Jack Cade 1450-ben, Morus Tamás 1535-ben, Thomas Cromwell 1540-ben, vagy Guy Fawkes 1606-ban. Feljegyzések szerint 1598-ban harminc levágott fej „díszítette" a hídfőt. E szörnyű szokásnak 1660-ban II. Károly vetett véget.

1722-re a híd túlzsúfolttá, elöregedetté vált és nagymértékben akadályozta a folyami forgalmat is. A lordmajor a rengeteg torlódás miatt elrendelte, hogy a forgalom két irányban haladjon a hídon. Ezzel egyúttal megszületett az a rendszer, amit az autók a mai napig is használnak a közutakon. A hídon mindig az út bal oldalán kellett haladni, amit ugye később a legtöbb országban megcseréltek, de Nagy-Britanniában máig megmaradt ez a rendszer.

1758 és 1762 között minden lakóépületet és boltot lebontottak a hídon, valamint a középső boltíveket egyesítették a jobb hajózhatóság miatt. A 18. század végére nyilvánvaló volt, hogy a híd még így is alkalmatlan az egyre növekedő forgalom kiszolgálására akár a vízi, akár a közúti forgalom számára. Új híd építésére volt szükség, de az öreg – akkor már több mint 600 éves – London Bridge az 1832-es végleges lebontásáig működött, miközben már elkezdték építeni az új kőhidat.

A 19. századi London Bridge 

1799-ben pályázatot írtak ki a régi híd helyén építendő „új” London Bridge tervére, amelyre többen is jelentkeztek. A nyertes egy hagyományos kialakítású öt boltíves változat lett. John Rennie tervei alapján 1824-ben kezdték el az építkezést, melyet fiai, John és George Rennie fejeztek be. A hivatalos megnyitóra 1831. augusztus 1-én  került sor, amelyen IV. Vilmos és felesége is részt vett. A 283 méter hosszú és 15 méter széles kőhíd rendkívüli forgalmat bonyolított le. 1896-ban volt a híd legforgalmasabb időszaka, amikor óránként 8000 gyalogos és 900 jármű haladt át rajta.
A hidat 1902 és 1904 között 13 lábbal (4,0 m) kiszélesítették, de a későbbi felmérések azt mutatták, hogy a híd nyolc évente 2,5 cm-t süllyed. 1924-ben a keleti oldal körülbelül 9 cm-rel volt alacsonyabb a nyugati végénél.
Új híd építésére volt ismételten szükség, de a régi viktoriánus híd tovább élhetett.

A „Rennie-híd” eladása 

1967-ben a City of London városi tanácsának egyik tagja, Ivan Luckin azzal az őrültségnek tűnő javaslattal állt elő, hogy ahelyett, hogy lerombolnák a meglévő hidat, inkább bocsátsák árverésre. Ezek után a városi tanács eladásra kínálta a hidat és elkezdett potenciális vásárlókat keresni. 1968. április 18-án meg is vásárolta a hidat egy amerikai olajmágnás, Robert P. McCulloch, az arizonai Lake Havasu City alapítója 2 millió 460 ezer dollárért, hogy az általa újonnan alapított települést népszerűsítse. McCulloch szétbontatta a Rennie-féle hidat, 8600 kilométerrel arrébb, az Egyesült Államokba hajóztatta és 1971-ben Lake Havasu Cityben újból felépítette, további 5,1 millió dollárért. A híd minden egyes darabját gondosan megszámozták, majd a Panama-csatornán keresztül Kaliforniáig hajóztak vele. Innen kamionokkal juttatták el a végleges helyére, majd 1971. október 10-én adták át a forgalomnak. A híd alá a Coloradó folyóval összeköttetésben lévő csatornát ástak és egy korabeli angol falut is építettek mellé. Az újraépített London Bridge, ma Lake Havasu City egyik legfontosabb turistalátványossága.

A mai London Bridge 
A jelenlegi híd építészeti terveit William Holford készítette, a mérnöki és kivitelezési munkákat Mott, Hay and Anderson nevű vállalat végezte. A híd a korábbi, „Rennie-híd" helyére épült 1967 és 1972 között, folyamatosan bontva a régit és építve az újat. A hídat II. Erzsébet nyitotta meg 1973. március 17-én.  
1984-ben egy brit hadihajó, a HMS Jupiter nekiütközött a hídnak, ami jelentős károkat okozott mind a hajónak, mind a hídnak.
A híd történetét mutatja be a London Bridge Experience, mely 2008. február 22-én nyílt meg a korábbi „Rennie-híd” egyik ívében. 2012-ben pedig megnyílt a London Bridge Museum.

Érdekességek 
 A középkori hídon volt megtalálható a Nonsuch House, ami a világ első előre elkészített épülete (darabjait tehát előre, külön elkészítették, és a hídon összeszerelték).
 1750-től egyre több révész is dolgozott a híd környékén, mivel egyre nehezebb volt az átkelés magán a hídon. 
 Szintén 1750-ig tartott a híd egyeduralkodása, mivel ezelőtt Londonban nem létezett más híd a Temze folyó felett, így az egyetlen összeköttetés volt a City és a Temze déli partja között.
 Az 1212-es tűzvész közel 3000 áldozatot szedett a hídon.
 Legalább négy alkalommal omlott le a híd egy-egy része. Az egyik omlást a fagy okozta.
 A híres angol gyerekdal, a London Bridge Is Falling Down eredete vitatott, de az egyik változat szerint az egyre rosszabb állapotban lévő híd rekonstrukciójának érdekében vált híressé. Állítólag I. Edward feleségének, Eleonórának szólt a gúnyos mondóka, aki sajnálta a pénzt a híd felújítására.
 Egyik 650 éves fapilléréből egy ötletes halász széket faragott, mely a mai napig megtalálható a Fishmongers' Hall-ban, azaz a halkereskedők céhének csarnokában.

Fordítás

Jegyzetek

Források

További információk 

 London Bridge Múzeum honlapja 
 The London Bridge Experience honlapja

Gerendahidak
20. századi hidak
London hídjai
1973-ban átadott építmények
A London Bridge ( vagy London híd ) közúti híd a Temze felett , amely London történelmi városközpontját , a Cityt köti össze a város déli részén fekvő Southwark kerülettel . A város nevét viselő hidat a köztudat gyakran keveri a híd szomszédságában álló ikonikus építménnyel , a Tower Bridge-dzsel , amely London egyik nevezetes jelképe . A jelenlegi hidat II. Erzsébet királynő nyitotta meg márciusén . Ezt megelőzően a híd helyén két évezred óta több híd is állt , amelyek mindig a London Bridge nevet viselték . Ezen a helyen a rómaiak építettek először hidat , amely egy ponton-jellegű fahíd volt . A mai modern híd feszített vasbeton szerkezetű , amely sem építészetileg , sem esztétikailag nem mondható különösnek . A híd nevezetessége és hírhedtsége a múltjában rejlik . Története Előzmények Az első híd megépítése előtt a Temze nem volt mindig ilyen , mint ma . A folyó kavics , homok és agyag hordalékából természetes töltés alakult ki a folyómederben , így az újkőkorszakban apálykor akár gyalogosan is át lehetett kelni a folyón . Később , ahogy a Temze kezdte elnyerni mai alakját , egyre sürgetőbb volt hidat építeni . A rómaiak által alapított Londinium ( ma London ) , aligha születhetett volna meg , ha nincs híd a Temzén . A római kori hidak Ezen a helyen először a rómaiak építettek fából készült , katonai pontonhidat i. sz.ben . I. sz.ben cölöphíd épült itt , melyet a rómaiak barakkjai , és a helybeliek kis kereskedő telepe vett körül . Ez a telephely volt London városának elődje . Az ősi fahíd többször elpusztult , i.sz.ban például Boudicca királynő csapatai rombolták le . A középkori London Bridge A Római Birodalom bukása után a híd egyre elhanyagoltabb lett , és a Temzét egyfajta védvonalként használó szász népek egyszerűen hagyták elpusztulni . 1014-ben II. Olaf norvég király csapatai rombolták le . 1066-ban Hódító Vilmos újjáépíttette a hidat.ben a Londont sújtó tornádó pusztította el , mígban a híd tűzvész áldozata lett . A híd jelentősebb történeteban kezdődött , amikor II. Henrik utasítására , Peter de Colechurch irányítása alatt kőhíd tervei készültek , aki a híd közepére a mártírhalált halt canterburyi érsek , Becket Tamás kápolnáját álmodta meg . Az építkezés több mint harminc évig tartott , így a híd csakre – Földnélküli János uralkodása idején – készült el , és állt egészenig . Méreteit , adatait illetően több variáció is napvilágot látott . A hídméter széles , kb.méter hosszú volt , ésboltív tartotta . A boltívek nem voltak egyformák , szabálytalanok voltak , és az építkezés során egyes részei többször is összeomlottak . Az akkori építmény különlegessége az volt , hogy a hídra épületeket építettek , tele boltokkal és még nyilvános WC is üzemelt rajta . A boltok által fizetett adót a híd karbantartására fordították . A híd rendkívül tűzveszélyes volt , többször is tombolt rajta kisebb-nagyobb tűz . A századra márüzlet működött a hídon . Voltak olyan épületek is , amelyek hét szintesek voltak , és olyanok is , amelyek a híd fölé nyúltak be , ezzel elzárva a természetes fény útját , egyfajta baljós alagúttá formálva azt . Ugyanakkor voltak olyan részei is a hídnak , ahol nem voltak házak , így ezen a részen körbe lehetett nézni , meg lehetett csodálni London partjait , és természetesen a Temzét is . A kb.méteres szélességűvé zsugorodott hídon könnyen alakult ki közlekedési fennakadás . A híd szerkezete jelentősen befolyásolta a folyó viselkedését is , mivel a boltívek keskenyek és szabálytalanok voltak , talpai pedig szélesek , így télen a folyó könnyebben elfagyott a híd körül , ezáltal a hajók sem tudtak közlekedni . Még zsúfoltabbá tették az építményt a században beépített vízkerekek . Két szélső íve alatt vízikerék dolgozott , a déli egy vízpumpát , az északi egy malmot működtetett . A középkori híd megjelenése leginkább egy , a korabeli módinak megfelelő utcára hasonlított , melynek végeit erős kapuk védték . A déli végénél felvonóhíd állt , így a hidat éjszakára le tudták zárni . A déli kapu arról lett híres és népszerű , hogy itt tűzték ki a különböző halálra ítélt árulók fejét . Az első kivégzett személy William Wallace volt , akiben jutott erre a sorsra . Őt olyan híres kivégzettek követték , mint Wat Tyler , John Ballben , Jack Cadeben , Morus Tamásben , Thomas Cromwellben , vagy Guy Fawkesban . Feljegyzések szerintban harminc levágott fej „ díszítette " a hídfőt . E szörnyű szokásnakban II. Károly vetett véget . 1722-re a híd túlzsúfolttá , elöregedetté vált és nagymértékben akadályozta a folyami forgalmat is . A lordmajor a rengeteg torlódás miatt elrendelte , hogy a forgalom két irányban haladjon a hídon . Ezzel egyúttal megszületett az a rendszer , amit az autók a mai napig is használnak a közutakon . A hídon mindig az út bal oldalán kellett haladni , amit ugye később a legtöbb országban megcseréltek , de Nagy-Britanniában máig megmaradt ez a rendszer . 1758 ésközött minden lakóépületet és boltot lebontottak a hídon , valamint a középső boltíveket egyesítették a jobb hajózhatóság miatt . A század végére nyilvánvaló volt , hogy a híd még így is alkalmatlan az egyre növekedő forgalom kiszolgálására akár a vízi , akár a közúti forgalom számára . Új híd építésére volt szükség , de az öreg – akkor már több mintéves – London Bridge azes végleges lebontásáig működött , miközben már elkezdték építeni az új kőhidat . A századi London Bridge 1799-ben pályázatot írtak ki a régi híd helyén építendő „ új” London Bridge tervére , amelyre többen is jelentkeztek . A nyertes egy hagyományos kialakítású öt boltíves változat lett . John Rennie tervei alapjánben kezdték el az építkezést , melyet fiai , John és George Rennie fejeztek be . A hivatalos megnyitóra augusztusén került sor , amelyen IV . Vilmos és felesége is részt vett . Améter hosszú ésméter széles kőhíd rendkívüli forgalmat bonyolított le.ban volt a híd legforgalmasabb időszaka , amikor óránkéntgyalogos ésjármű haladt át rajta . A hidatésközöttlábbal0 m ) kiszélesítették , de a későbbi felmérések azt mutatták , hogy a híd nyolc évente5 cm-t süllyed.ben a keleti oldal körülbelülcm-rel volt alacsonyabb a nyugati végénél . Új híd építésére volt ismételten szükség , de a régi viktoriánus híd tovább élhetett . A „ Rennie-híd” eladása 1967-ben a City of London városi tanácsának egyik tagja , Ivan Luckin azzal az őrültségnek tűnő javaslattal állt elő , hogy ahelyett , hogy lerombolnák a meglévő hidat , inkább bocsátsák árverésre . Ezek után a városi tanács eladásra kínálta a hidat és elkezdett potenciális vásárlókat keresni. áprilisán meg is vásárolta a hidat egy amerikai olajmágnás , Robert P. McCulloch , az arizonai Lake Havasu City alapítójamillióezer dollárért , hogy az általa újonnan alapított települést népszerűsítse . McCulloch szétbontatta a Rennie-féle hidat,kilométerrel arrébb , az Egyesült Államokba hajóztatta ésben Lake Havasu Cityben újból felépítette , további1 millió dollárért . A híd minden egyes darabját gondosan megszámozták , majd a Panama-csatornán keresztül Kaliforniáig hajóztak vele . Innen kamionokkal juttatták el a végleges helyére , majd októberén adták át a forgalomnak . A híd alá a Coloradó folyóval összeköttetésben lévő csatornát ástak és egy korabeli angol falut is építettek mellé . Az újraépített London Bridge , ma Lake Havasu City egyik legfontosabb turistalátványossága . A mai London Bridge A jelenlegi híd építészeti terveit William Holford készítette , a mérnöki és kivitelezési munkákat Mott , Hay and Anderson nevű vállalat végezte . A híd a korábbi , „ Rennie-híd " helyére épültésközött , folyamatosan bontva a régit és építve az újat . A hídat II. Erzsébet nyitotta meg márciusén . 1984-ben egy brit hadihajó , a HMS Jupiter nekiütközött a hídnak , ami jelentős károkat okozott mind a hajónak , mind a hídnak . A híd történetét mutatja be a London Bridge Experience , mely februárén nyílt meg a korábbi „ Rennie-híd” egyik ívében.ben pedig megnyílt a London Bridge Museum . Érdekességek A középkori hídon volt megtalálható a Nonsuch House , ami a világ első előre elkészített épülete ( darabjait tehát előre , külön elkészítették , és a hídon összeszerelték) . től egyre több révész is dolgozott a híd környékén , mivel egyre nehezebb volt az átkelés magán a hídon . Szinténig tartott a híd egyeduralkodása , mivel ezelőtt Londonban nem létezett más híd a Temze folyó felett , így az egyetlen összeköttetés volt a City és a Temze déli partja között . Azes tűzvész közeláldozatot szedett a hídon . Legalább négy alkalommal omlott le a híd egy-egy része . Az egyik omlást a fagy okozta . A híres angol gyerekdal , a London Bridge Is Falling Down eredete vitatott , de az egyik változat szerint az egyre rosszabb állapotban lévő híd rekonstrukciójának érdekében vált híressé . Állítólag I. Edward feleségének , Eleonórának szólt a gúnyos mondóka , aki sajnálta a pénzt a híd felújítására . Egyikéves fapilléréből egy ötletes halász széket faragott , mely a mai napig megtalálható a Fishmongers' Hall-ban , azaz a halkereskedők céhének csarnokában . Fordítás Jegyzetek Források További információk London Bridge Múzeum honlapja The London Bridge Experience honlapja Gerendahidak 20. századi hidak London hídjai 1973-ban átadott építmények