Steinbrück Ottó
Steinbrück Ottó (Görgényorsova, 1892 – Szovjetunió, 1937. augusztus 21.) német származású katonatiszt, a közös hadsereg főhadnagya, a Magyarországi Tanácsköztársaság idején katonai parancsnok, Kun Béla adjutánsa, a kommün bukása után a szovjet titkosszolgálat embere. 1937-ben kivégezték.

Élete 
Erdélyben, Görgényorsován született 1892-ben magyarországi német családba. Középfokú iskolai végzettséggel rendelkezett. 1912. március 18-án a Magyar Királyi Honvédség Rendeleti Közlönyében bosznia-hercegovinai 4. számú gyalogezredbeli zászlósként említik, áthelyezve a közös hadsereg tényleges állományából a honvédséghez. 1914-ben már hadnagy, márciusban áthelyezve a sisaki 27. honvéd gyalogezredtől a lugosi 8. honvéd gyalogezredhez. 1917. november elején már főhadnagy volt ugyanott. A Pesti Napló már 1914. június 19-i számában megemlítette a nevét: „Kiár Rudolf honvéd főhadnagy és Steinbrück Ottó hadnagy észrevette, hogy egy kis kunyhó tetején, amelyet a viz telje­sen elöntött, több ember segítségért kiált. A honvédfőhadnagy és hadnagy Péchy fegyvermes­terrel együtt a rohanó árba ugrott, hogy a segítség­ért kiáltozókat megmentsék a vizbefulástól. Péchy fegyvermester már fulladozni kezdett, őt is ki kellett menteni. A két honvédtiszt nehéz viaskodás után elérte a viskót és a tetején lévő embereket saját életük kockáztatásával a partra von­szolták.” Ugyanerről a történetről a Népszava és a Budapesti Hírlap aznapi száma is beszámolt.

Az Osztrák-Magyar Hadsereg tisztjeként 1917-ben orosz hadifogságba esett. 1918-tól volt a KMP tagja. A Tanácsköztársaság hadseregének egyik szervezője, hadtestparancsnok-helyettes, Kun Béla adjutánsa volt, emellett az I. budapesti vörösezred parancsnoka. 1919 áprilisában beválasztották a budapesti IX. kerületi munkás– és katonatanácsba, 1919 májusában pedig részt vett Szolnok visszafoglalásában. 

A bukás után letartóztatták, 1919–20-ban politikai fogoly, majd 1920–21-ben illegális munkán volt Németországban, ahol letartóztatták és Oroszországba toloncolták. Az 1921–22-ben az antant országaival foglalkozó Cseka Különleges Osztály 15. részlegének meghatalmazottja volt. 1922-23 években az OGPU Külföldi Osztályának határon túli részlegének megbízottja. 1923 és 1925 között Németország Kommunista Pártjának katonai szervezetében működött, majd a Cseka Külföld osztályának rezidense volt Svédországban. 1925-ben Artur Artuzov az OGPU Kémelhárítási Osztályának vezetője visszarendelte és kinevezte a Kémelhárítási Osztály német részlegének vezetőjévé. 

1925-től négy éven át az OGPU Kémelhárítási Osztály 8. (német) részlegét vezette. Az 1920–30-as években az OGPU Nyugati területek külképviseleteinek kémelhárítási osztályának vezetője volt, 1931 és 1935 között az OGPU Külföld osztályát irányította, majd Artur Artuzovval együtt a Vörös Hadsereg Felderítési igazgatóságához került, így azok között a két-három legnagyobb formátumú ember között volt, akik abban az időben átmentek az OGPU-tól a Felderítési Igazgatósághoz. 1935 és 1937 között az első számú felderítési igazgatóságot vezette, amely ügynöki felderítést végzett a Nyugaton. 

1937. április 21-én letartóztatták. Az NKVD és a Szovjetunió Ügyészsége augusztus 21-én halálra ítélte, majd még aznap agyonlőtték. Ugyanazon a napon lőtték agyon Artur Artuzovot és Fjodor Karint is. 1957. szeptember 10-én rehabilitálták. A Donszkoje-temetőben van eltemetve.

Kitüntetései 
 1912/13-as Emlékkereszt.
 Katonai Érdemérem piros szalagon (bronz).

Jegyzetek

Források 
  Sadl – Szűcs. Magyar Hírlap. 2000. november 28.
 Wladislaw Hedeler–Steffen Dietzsch: Chronik der Moskauer Schauprozesse 1936, 1937 und 1938: Planung, Inszenierung und Wirkung. Berlin, Akademie Verlag, 2003. 

Magyar katonák
1892-ben született személyek
1937-ben elhunyt személyek
A sztálini tisztogatások magyar áldozatai
Német származású magyarok
Az Osztrák–Magyar Monarchia katonái az első világháborúban
KMP-tagok
KPD-tagok
Titkosszolgálati személyek
Steinbrück Ottó ( Görgényorsova,– Szovjetunió , augusztus ) német származású katonatiszt , a közös hadsereg főhadnagya , a Magyarországi Tanácsköztársaság idején katonai parancsnok , Kun Béla adjutánsa , a kommün bukása után a szovjet titkosszolgálat embere.ben kivégezték . Élete Erdélyben , Görgényorsován születettben magyarországi német családba . Középfokú iskolai végzettséggel rendelkezett. márciusán a Magyar Királyi Honvédség Rendeleti Közlönyében bosznia-hercegovinai számú gyalogezredbeli zászlósként említik , áthelyezve a közös hadsereg tényleges állományából a honvédséghez.ben már hadnagy , márciusban áthelyezve a sisaki honvéd gyalogezredtől a lugosi honvéd gyalogezredhez. november elején már főhadnagy volt ugyanott . A Pesti Napló már júniusi számában megemlítette a nevét : „ Kiár Rudolf honvéd főhadnagy és Steinbrück Ottó hadnagy észrevette , hogy egy kis kunyhó tetején , amelyet a viz telje­sen elöntött , több ember segítségért kiált . A honvédfőhadnagy és hadnagy Péchy fegyvermes­terrel együtt a rohanó árba ugrott , hogy a segítség­ért kiáltozókat megmentsék a vizbefulástól . Péchy fegyvermester már fulladozni kezdett , őt is ki kellett menteni . A két honvédtiszt nehéz viaskodás után elérte a viskót és a tetején lévő embereket saját életük kockáztatásával a partra von­szolták.” Ugyanerről a történetről a Népszava és a Budapesti Hírlap aznapi száma is beszámolt . Az Osztrák-Magyar Hadsereg tisztjekéntben orosz hadifogságba esett.tól volt a KMP tagja . A Tanácsköztársaság hadseregének egyik szervezője , hadtestparancsnok-helyettes , Kun Béla adjutánsa volt , emellett az I. budapesti vörösezred parancsnoka.áprilisában beválasztották a budapesti IX. kerületi munkás– és katonatanácsba, májusában pedig részt vett Szolnok visszafoglalásában . A bukás után letartóztatták,20-ban politikai fogoly , majd21-ben illegális munkán volt Németországban , ahol letartóztatták és Oroszországba toloncolták . Az22-ben az antant országaival foglalkozó Cseka Különleges Osztály részlegének meghatalmazottja volt.években az OGPU Külföldi Osztályának határon túli részlegének megbízottja.ésközött Németország Kommunista Pártjának katonai szervezetében működött , majd a Cseka Külföld osztályának rezidense volt Svédországban.ben Artur Artuzov az OGPU Kémelhárítási Osztályának vezetője visszarendelte és kinevezte a Kémelhárítási Osztály német részlegének vezetőjévé . 1925-től négy éven át az OGPU Kémelhárítási Osztály ( német ) részlegét vezette . Az30-as években az OGPU Nyugati területek külképviseleteinek kémelhárítási osztályának vezetője volt,ésközött az OGPU Külföld osztályát irányította , majd Artur Artuzovval együtt a Vörös Hadsereg Felderítési igazgatóságához került , így azok között a két-három legnagyobb formátumú ember között volt , akik abban az időben átmentek az OGPU-tól a Felderítési Igazgatósághoz.ésközött az első számú felderítési igazgatóságot vezette , amely ügynöki felderítést végzett a Nyugaton . 1937. áprilisén letartóztatták . Az NKVD és a Szovjetunió Ügyészsége augusztusén halálra ítélte , majd még aznap agyonlőtték . Ugyanazon a napon lőtték agyon Artur Artuzovot és Fjodor Karint is. szeptemberén rehabilitálták . A Donszkoje-temetőben van eltemetve . Kitüntetései 13-as Emlékkereszt . Katonai Érdemérem piros szalagon ( bronz ) . Jegyzetek Források Sadl – Szűcs . Magyar Hírlap. november Wladislaw Hedeler–Steffen Dietzsch : Chronik der Moskauer Schauprozesseund Planung , Inszenierung und Wirkung . Berlin , Akademie Verlag , Magyar katonák 1892-ben született személyek 1937-ben elhunyt személyek A sztálini tisztogatások magyar áldozatai Német származású magyarok Az Osztrák–Magyar Monarchia katonái az első világháborúban KMP-tagok KPD-tagok Titkosszolgálati személyek