Gyékényszövés
A gyékényszövés hagyományos magyar – évszázadokra visszatekintő – kenyérkereső foglalkozás, melyet a 16. század közepétől űznek Magyarország szerte, pl.: Sarród, Tápé, illetve külföldön: Amára (Irak), Harasztkerék (Székelyföld).

A gyékény levágása, hazaszállítása 
A jobbágyidőket követően a gyékény szabad kitermelése megszűnt, és a módos parasztcsaládok, vagy másképpen a pézösebb emberök kezébe került. „Régebben 10–20 tehetősebb tápai parasztember is összetársult egy-egy nagyobb gyékényesrét megvételére. […] Vagy átajjában, vagyis kerekbérben egyeztek a tulajdonossal, vagy kéveszámra fizettek. Volt olyan egyezség is, hogy felibű vágták, és a termés másik felét pénzzel váltották ki a birtokostól.”

„ […] ahol éppen szödték a gyékényt, mert a tápai embör a gyékényt nem aratja, hanem szödi vagy vágja.”

A gyékény levágását ma is szödésnek hívják Tápé környékén.

„[…] Az alkalmas hely kiszemelése úgy történik, hogy egyikük a gyékényes rét szélén felmászik egy fára, a másik belemegy a vízbe a gyékényt megtekinteni. Közben levág egy csomó gyékényt, azt botra vagy rúdra köti, és feltartja a feje fölé, hogy a másik lássa és kiáltással irányítani tudja. Ezt a csomót nevezik gyékényzászlónak. A levágott zöld gyékényből visznek haza mutatóba is.”

„Az ëgy karra dolgozó szödők megválasztják a bandagazdát, aki rendesen idősebb, tapasztalt gyékényszödő. […] A vágást akkor lehet kezdeni, amikor bodorodik a farka: ilyenkor érett a gyékény. […] Szövésre a keskeny levelű gyékény (Typha angustifolia) alkalmas. A gyékényszár legalsó töverésze a böngyöle, ínséges időkben régen ebből kenyeret sütöttek. Ezen felül van a gyékény szára, amely barnásszínű, egymáshoz tapadó rétegekből áll — ez a gyékény nyíjja.”

„[…] Hiába simogatott a nap, ahogy a parton állva figyeltem a gyékényaratókat, bizony vacogtam. Azt mondták, 14 fokos a víz. Ők meg vékony, vásott ruhában reggel hétkor bele ebbe a hideg vízbe. A gyékényszedők nem vízhatlan ruhában dolgoznak, ilyen nincs nekik. Az öltözékük mindenhol ugyanaz.”

Korabeli gyékényszedők felszereléseinek megnevezése: darunyak, rángatós kasza vagy csöttögtető, kancabocskor.

„A szödés úgy történik, hogy a gyékényszödő marokra fog több szál gyékényt – ha vastagabb a gyékény, 3–4 szálat, ha vékonyabb, 8–10 szálat –, löhajol, és a gyékényvágó kaszával elhúzza a szálakat. […] tövével a szödés irányába a vízre fekteti. A következő vágást erre rakja, amíg egy hónalra v. tutajra való össze nem gyűlik. […] Ha jó a gyékény, akkor tíz tutaj után rágyújtanak, ha rosszabb, több a munka vele, akkor már öt tutajnál pihenőt tartanak.”

Előkészületek 
Míg a gyékényszödés alapvetően férfimunka, a szűvést többségében asszonyok végzik.

Szövés
Általában a legrosszabb ruhában és festőkötőt kötve ülnek neki a szövésnek.

„…Az első szál beszövését mindig balról kezdi. A szövő a gyékény töve felé eső végét fogja a hüvelyk és a nagyujja között. A fintor alatt elhúzza, a következő szálnak pedig föléhúzza úgy, hogy közben a hüvelyk- és nagyujjával elengedi és mutatóujjával irányítja. Így az az egyik ijannak fölötte, a másiknak alatta húzza el a möghasított gyékényszálat. Mikor középre ér, átveszi a jobb kezébe és úgy húzza tovább. A fintorhoz, vagyis a legszélső ijanhoz érve a gyékényszálat e fölött visszahajtja, hozzáfogja a mellette levő ijant és a fintor alatt kidugja. […] A következő gyékényszál behúzását a szövő jobbról kezdi. Így fölváltva hol jobbról, hol balról szövi be a gyékényszálakat. Tíz-tizenöt szál leszövése után a gyékényszálakat a bordával erőteljesen az átalfához üti: dömböli. […] Ha az ijan letágul, a hátsó átalfánál egy botot dugnak alá, hogy feszesen álljon. Előfordul, hogy az ijan szöés közben elszakad — ha kócsalábas vagy kacimbás. Ha közvetlenül a szövés mellett szakad el, alákötik és beleszövik. Így a csomó felülről nem látszik. […] Ha a szövő már nem fér a gyékényben, akkor kihág: ezután az átalfán kívülről szövi a gyékényt. […] A hátsó átalfához érve megméri az elkészült gyékény hosszúságát. Az előírt méretnél 3–4 cm-rel mindig hosszabbat szőnek, mert amikor levágják, a gyékény kicsit összeugrik. Ezzel kész a szövés.”

Régebbi készítmény volt az ún. sejömszatyor. Sűrű bordában szőtték (70 cm széles bordán 44 lyuk volt), s az ijanját igen erősre és vékonyra sodorták. Szövéshez a gyékény legjavát használták: főleg bélgyékényt és bélfölhéjját. Díszítésül színes szalagokat fontak a szatyorba. Nagy mennyiségben régebben sem készült, inkább csak magán megrendelésre szűtték. Fiatalabb asszonyok már a nevét sem ismerik.

Szakkifejezések felsorolása: átalfa (hosszú, hengeres akácrudak: lényegében keret), mögparáholja (meghinteni vízzel), fintor (legszélső ijan), ijan (gyékénykötél sodrása), dömbölés (bordával megüti), lecsömbőz, lepíhöz (a kiálló részeket levagdalni).

Készítmények

Szövöttgyékények 
 Keskönygyékény vagy háztartási gyékény: 60-100 cm szélességben,
 Haszura: 120 cm széles, 300 cm hosszú, melegágyi takaró volt,
 Tizenháromas: 160 cm széles, 200-210 cm hosszú,
 Bulgárgyékény: 160 cm széles, 220 cm hosszú, délvidéki bolgárkertészek melegágyi takarónak használták,
 Négyrőfös: 160 cm széles, 300 cm hosszú,
 Ötrőfös: 160 cm széles, 350 cm hosszú,
 Bolondos: 200 cm széles, 300 cm hosszú.

Szatyorfajták 
 Dejákszatyor: 30-35 cm hosszú, iskolásoknak készült,
 Kismónár: három szatyor egymásba helyezve, hosszuk: 35-40-45 cm,
 Nagymónár: mint a „kismónár”, de 45-50-55 cm hosszúságban készítették,
 Mónár egyes: mint a „nagymónár” legnagyobb darabja, másképp „piacos szatyor”,
 Szalámiszatyor: csak megrendelésre készült a szegedi szalámigyárnak, 40 cm széles, 60 cm hosszú,
 Rőfösszatyor: hossza egy rőf (78 cm),
 Pozsonyiszatyor: három szatyor egyenlő egy csomó, 65-70-75 cm szélességben készült,
 Hentösszatyor: 80-100-120 cm hosszú, gyékényből szőtt béléssel ellátott szatyor,
 Sejömszatyor: megrendelés alapján a kívánt méretre szőtt szatyor, esetleg színes szalaggal szőve.

Egyéb készítmények 
 Gyékényszék: hengeres (hordó) formájú ülő alkalmatosság,
 Gyékénykanalas: pitvar falára akasztott kisebb (~30x40 cm) szövöttgyékény, melyre füleket szőttek,
 Gyékénykaptár: gyékényből font méhkaptár, kívülről sárral tapasztva (néhány darab látható a szegedi Móra Ferenc Múzeumban),
 Gyékénypemzli: olajos kenyér kenésére, a puha és hajlékony javából készült pamacs,
 Gyékénypapucs: talpa körkörös fonással (madzaggal varrva), vajasgyékényből és kaptafa segítségével készített lábbeli,
 Gyékénycsizma: a papucshoz hasonló, de a szára elöl nyitott. A második világháborúban sokat szállítottak a katonaság részére,
 Lábtörlő: gyékénykötélből rámán készített, elsőként hosszában, majd keresztben feszített háztartási eszköz (a két világháború közt terjedt el).

Kereskedelem 
1846-tól azonban Szeged városa megkezdte a Tápairét kisajátítását, majd a folyószabályozással lecsapolták a határbéli nád- és gyékénytermő réteket.

1873-ban már említik Szél Antalt gyékénykereskedőként, aki módos parasztpolgár, valamint hosszabb ideig Tápé bírája is volt.

Az 1879-es nagy árvízkor – amikor a Tisza elöntötte Tápét is – sokan nekifogtak a szövésnek a töltésen: „Élni köllött akkó is valamibül”.

Az 1880-as években már kofák árusították a gyékényből szőtt használati tárgyakat. A tápai gyékénykufák mindig parasztasszonyok voltak. Tápén az első világháború óta négy nagykofa volt: Ilia Károlyné Kozma Teca, Lele Mihályné Fodor (Cinó) Etel, Makai Pálné Tintok Vittus és Ördög Pálné.

Érdekességek 
 A gyékényszatyrok szövése Tápéról került a Győr-Moson-Sopron vármegyei Bősárkányra: 1878-ban az onnan származó tanító a szegedi ipari kiállításon járt és „elleste” a szövés technikáját a tápéi lányoktól, és hazatérve megtanította néhány diákjának, majd innen az egész falu elsajátította azt.
 A szeged-tápéi Heller Ödön Művelődési Házban – csoportos érdeklődés esetén - bemutatókat is tartanak, valamint komolyabb érdeklődés esetén tanfolyam is szervezhető.

Jegyzetek

Források 
 Tápé története és néprajza, 1971. Szerk.: Juhász Antal. Társszerkesztő: Ilia Mihály
 Kollár Mária: Gyékényből szőtt falu. Natura, 1972.
 A tápai gyékénymunka. Juhász Antallal. Szeged, 1984. 133 p. ill.

Kapcsolódó szócikkek 

Néprajz
A gyékényszövés hagyományos magyar – évszázadokra visszatekintő – kenyérkereső foglalkozás , melyet a század közepétől űznek Magyarország szerte , pl . : Sarród , Tápé , illetve külföldön : Amára ( Irak ) , Harasztkerék ( Székelyföld ) . A gyékény levágása , hazaszállítása A jobbágyidőket követően a gyékény szabad kitermelése megszűnt , és a módos parasztcsaládok , vagy másképpen a pézösebb emberök kezébe került . „ Régebben20 tehetősebb tápai parasztember is összetársult egy-egy nagyobb gyékényesrét megvételére . [ … ] Vagy átajjában , vagyis kerekbérben egyeztek a tulajdonossal , vagy kéveszámra fizettek . Volt olyan egyezség is , hogy felibű vágták , és a termés másik felét pénzzel váltották ki a birtokostól.” „ [ … ] ahol éppen szödték a gyékényt , mert a tápai embör a gyékényt nem aratja , hanem szödi vagy vágja.” A gyékény levágását ma is szödésnek hívják Tápé környékén . „ [ … ] Az alkalmas hely kiszemelése úgy történik , hogy egyikük a gyékényes rét szélén felmászik egy fára , a másik belemegy a vízbe a gyékényt megtekinteni . Közben levág egy csomó gyékényt , azt botra vagy rúdra köti , és feltartja a feje fölé , hogy a másik lássa és kiáltással irányítani tudja . Ezt a csomót nevezik gyékényzászlónak . A levágott zöld gyékényből visznek haza mutatóba is.” „ Az ëgy karra dolgozó szödők megválasztják a bandagazdát , aki rendesen idősebb , tapasztalt gyékényszödő . [ … ] A vágást akkor lehet kezdeni , amikor bodorodik a farka : ilyenkor érett a gyékény . [ … ] Szövésre a keskeny levelű gyékény ( Typha angustifolia ) alkalmas . A gyékényszár legalsó töverésze a böngyöle , ínséges időkben régen ebből kenyeret sütöttek . Ezen felül van a gyékény szára , amely barnásszínű , egymáshoz tapadó rétegekből áll — ez a gyékény nyíjja.” „ [ … ] Hiába simogatott a nap , ahogy a parton állva figyeltem a gyékényaratókat , bizony vacogtam . Azt mondták, fokos a víz . Ők meg vékony , vásott ruhában reggel hétkor bele ebbe a hideg vízbe . A gyékényszedők nem vízhatlan ruhában dolgoznak , ilyen nincs nekik . Az öltözékük mindenhol ugyanaz.” Korabeli gyékényszedők felszereléseinek megnevezése : darunyak , rángatós kasza vagy csöttögtető , kancabocskor . „ A szödés úgy történik , hogy a gyékényszödő marokra fog több szál gyékényt – ha vastagabb a gyékény,4 szálat , ha vékonyabb, 10 szálat – , löhajol , és a gyékényvágó kaszával elhúzza a szálakat . [ … ] tövével a szödés irányába a vízre fekteti . A következő vágást erre rakja , amíg egy hónalra v. tutajra való össze nem gyűlik . [ … ] Ha jó a gyékény , akkor tíz tutaj után rágyújtanak , ha rosszabb , több a munka vele , akkor már öt tutajnál pihenőt tartanak.” Előkészületek Míg a gyékényszödés alapvetően férfimunka , a szűvést többségében asszonyok végzik . Szövés Általában a legrosszabb ruhában és festőkötőt kötve ülnek neki a szövésnek . „ …Az első szál beszövését mindig balról kezdi . A szövő a gyékény töve felé eső végét fogja a hüvelyk és a nagyujja között . A fintor alatt elhúzza , a következő szálnak pedig föléhúzza úgy , hogy közben a hüvelyk- és nagyujjával elengedi és mutatóujjával irányítja . Így az az egyik ijannak fölötte , a másiknak alatta húzza el a möghasított gyékényszálat . Mikor középre ér , átveszi a jobb kezébe és úgy húzza tovább . A fintorhoz , vagyis a legszélső ijanhoz érve a gyékényszálat e fölött visszahajtja , hozzáfogja a mellette levő ijant és a fintor alatt kidugja . [ … ] A következő gyékényszál behúzását a szövő jobbról kezdi . Így fölváltva hol jobbról , hol balról szövi be a gyékényszálakat . Tíz-tizenöt szál leszövése után a gyékényszálakat a bordával erőteljesen az átalfához üti : dömböli . [ … ] Ha az ijan letágul , a hátsó átalfánál egy botot dugnak alá , hogy feszesen álljon . Előfordul , hogy az ijan szöés közben elszakad — ha kócsalábas vagy kacimbás . Ha közvetlenül a szövés mellett szakad el , alákötik és beleszövik . Így a csomó felülről nem látszik . [ … ] Ha a szövő már nem fér a gyékényben , akkor kihág : ezután az átalfán kívülről szövi a gyékényt . [ … ] A hátsó átalfához érve megméri az elkészült gyékény hosszúságát . Az előírt méretnél4 cm-rel mindig hosszabbat szőnek , mert amikor levágják , a gyékény kicsit összeugrik . Ezzel kész a szövés.” Régebbi készítmény volt az ún. sejömszatyor . Sűrű bordában szőttékcm széles bordánlyuk volt ) , s az ijanját igen erősre és vékonyra sodorták . Szövéshez a gyékény legjavát használták : főleg bélgyékényt és bélfölhéjját . Díszítésül színes szalagokat fontak a szatyorba . Nagy mennyiségben régebben sem készült , inkább csak magán megrendelésre szűtték . Fiatalabb asszonyok már a nevét sem ismerik . Szakkifejezések felsorolása : átalfa ( hosszú , hengeres akácrudak : lényegében keret ) , mögparáholja ( meghinteni vízzel ) , fintor ( legszélső ijan ) , ijan ( gyékénykötél sodrása ) , dömbölés ( bordával megüti ) , lecsömbőz , lepíhöz ( a kiálló részeket levagdalni ) . Készítmények Szövöttgyékények Keskönygyékény vagy háztartási gyékény: cm szélességben , Haszura: cm széles,cm hosszú , melegágyi takaró volt , Tizenháromas: cm széles,cm hosszú, Bulgárgyékény: cm széles,cm hosszú , délvidéki bolgárkertészek melegágyi takarónak használták , Négyrőfös: cm széles,cm hosszú , Ötrőfös: cm széles,cm hosszú , Bolondos: cm széles,cm hosszú . Szatyorfajták Dejákszatyor: cm hosszú , iskolásoknak készült , Kismónár : három szatyor egymásba helyezve , hosszuk:45 cm , Nagymónár : mint a „ kismónár” , de55 cm hosszúságban készítették , Mónár egyes : mint a „ nagymónár” legnagyobb darabja , másképp „ piacos szatyor” , Szalámiszatyor : csak megrendelésre készült a szegedi szalámigyárnak,cm széles,cm hosszú , Rőfösszatyor : hossza egy rőfcm ) , Pozsonyiszatyor : három szatyor egyenlő egy csomó,75 cm szélességben készült , Hentösszatyor: 120 cm hosszú , gyékényből szőtt béléssel ellátott szatyor , Sejömszatyor : megrendelés alapján a kívánt méretre szőtt szatyor , esetleg színes szalaggal szőve . Egyéb készítmények Gyékényszék : hengeres ( hordó ) formájú ülő alkalmatosság , Gyékénykanalas : pitvar falára akasztott kisebb40 cm ) szövöttgyékény , melyre füleket szőttek , Gyékénykaptár : gyékényből font méhkaptár , kívülről sárral tapasztva ( néhány darab látható a szegedi Móra Ferenc Múzeumban ) , Gyékénypemzli : olajos kenyér kenésére , a puha és hajlékony javából készült pamacs , Gyékénypapucs : talpa körkörös fonással ( madzaggal varrva ) , vajasgyékényből és kaptafa segítségével készített lábbeli , Gyékénycsizma : a papucshoz hasonló , de a szára elöl nyitott . A második világháborúban sokat szállítottak a katonaság részére , Lábtörlő : gyékénykötélből rámán készített , elsőként hosszában , majd keresztben feszített háztartási eszköz ( a két világháború közt terjedt el ) . Kereskedelem 1846-tól azonban Szeged városa megkezdte a Tápairét kisajátítását , majd a folyószabályozással lecsapolták a határbéli nád- és gyékénytermő réteket . 1873-ban már említik Szél Antalt gyékénykereskedőként , aki módos parasztpolgár , valamint hosszabb ideig Tápé bírája is volt . Azes nagy árvízkor – amikor a Tisza elöntötte Tápét is – sokan nekifogtak a szövésnek a töltésen : „ Élni köllött akkó is valamibül” . Azas években már kofák árusították a gyékényből szőtt használati tárgyakat . A tápai gyékénykufák mindig parasztasszonyok voltak . Tápén az első világháború óta négy nagykofa volt : Ilia Károlyné Kozma Teca , Lele Mihályné Fodor ( Cinó ) Etel , Makai Pálné Tintok Vittus és Ördög Pálné . Érdekességek A gyékényszatyrok szövése Tápéról került a Győr-Moson-Sopron vármegyei Bősárkányra: ban az onnan származó tanító a szegedi ipari kiállításon járt és „ elleste” a szövés technikáját a tápéi lányoktól , és hazatérve megtanította néhány diákjának , majd innen az egész falu elsajátította azt . A szeged-tápéi Heller Ödön Művelődési Házban – csoportos érdeklődés esetén - bemutatókat is tartanak , valamint komolyabb érdeklődés esetén tanfolyam is szervezhető . Jegyzetek Források Tápé története és néprajza , Szerk . : Juhász Antal . Társszerkesztő : Ilia Mihály Kollár Mária : Gyékényből szőtt falu . Natura , A tápai gyékénymunka . Juhász Antallal . Szeged,p. ill . Kapcsolódó szócikkek Néprajz