Aranyváry Emília
Aranyváry Emília, Aranyvári Amália Mária, Goldburg Emmi (Alsószécsénke, Nógrád megye, 1838. június 14. (keresztelés) – 1871 után) magyar táncművésznő, koreográfus, az első magyar prímabalerina.

Élete

Jómódú szülők gyermeke. Édesapja, Aranyvári (Goldberg) József (1808 k.–1865 után) Trencsén megyei születésű kereskedő, egy józsefvárosi szeszpréselt élesztőgyár alapító-tulajdonosa volt, s egy szerény vendéglőt üzemeltetett a Kossuth Lajos utcában, ahol a Nemzeti Színház tagjai gyakran megfordultak. Édesanyja, a kisrédei születésű Bartha Zsuzsanna 1843. január 30-án meghalt. Aranyvári Emília képzését François Crambé, a Pesti Német Színház francia balettmestere kezdte; ezután két évig Bécsben az első balletmestertöl, Carré-tói tanult.

1848. május 20-án a Nemzeti Színházban történt fellépéséről így ír a Pesti Divatlap 1848. május 27-iki száma: „Máj. 20. Veszter Sándor táncztársaságának jutalomjátékaul tánczegyveleg adatott a »Két özvegy« czimü vígjátékból együtt. Nem lehet ez este megemlítését elmulatnunk, mert egy olly fejlődő táncztehetségnek valánk tanúi, minő csak ritkán szokott feltűnni. A gyermek Aranyvári Emilia, Crombé tanítványa, egy magán- és kettős tánczban mutatta föl magát, s mindenikben meglepte a közönséget. Annyira hozzá vagyunk már szokva, színpadunkon minden kellem és gráczia nélküli lejtéseket látni, hogy az illy szép és valódi tehetség feltűnése — még a kezdő gyengeségei mellett is — tiszta, magas örömet nyújt minden művészet kedvelőnek. Aranyvári Emília már most is sok bájt, kedvességet, plastikai életet tud kifejteni mozdulataiban; a ragyogó jövő előtte több mint reménylhető.” 

Feltehetően 1848. július 1-jén debütált a Pesti Magyar Színházban. Párizsba utazott, ahol az Arthur Saint-Léon vezette művészképzőben fejlesztette tudását. 1851 és '54 között a Théâtre Lyrique prímabalerinája. Ebben az időben ismertette meg Léo Delibes-et a csárdással, amit a komponista felhasznált a Coppéliában. Vendégszerepelt Londonban és a bécsi Theater am Kärntnertorban. 

1854 tavaszán tért vissza Pestre. Első fellépése, díjazás nélkül május 4-én volt. A következő évek voltak a magyar balett első aranykora. A hosszú időn át Magyarországon működő Frederico Campilli (Campilli Frigyes) koreográfus inkább külföldi szólótáncosokat hívott, és a balettkar fejlesztésére koncentrált. Az Aranyváry előtti magyar balerina, Sáry Fanny kevésbé volt tehetséges. 1854 júniusában mint az első magyar női koreográfus is bemutatkozott: Doppler Ferenc zenéjére készítette el a Toborzók című művét, ismét fizetség nélkül. A balettkar szerény teljesítményt nyújtott, de az övé nagy sikert aratott. Szeptembertől Bécsben vendégszerepelt, 1855. november 19-én lépett fel újra Pesten, majd több hazai vendégszereplés után 1856 márciusában kötött szerződést a Nemzetivel. Legnagyobb sikerét Adam Giselle-jének címszerepében aratta. 1859 márciusában Szigligeti Edétől kérte szerződése felbontását az útlevele megszerzése céljából. Utoljára március 10-én a Furfangos szobaleányban lépett fel. A sajtó keményen támadta a színház vezetését Aranyváry elengedése miatt. Utódja a szintén gyengébb teljesítményt nyújtó Rotter Mari lett. 

A pesti előadások után vidéken lépett fel (Szegeden, Aradon, Kolozsvárott). 1860 áprilisában Londonban, Őfelsége Színházában szerepelt. Még ebben az évben Havi Mihály dal- és tánctársulatával megfordult Bukarestben. A társulat a legnagyobb nyomorba jutott és az igazgatót adósságai miatt láncra verték és csak báró Eder konzul közbenjárására bocsátották szabadon. 1867-ben Fiuméban, majd Milánóban, Bolognában, Torinóban szerepelt. 1868-ban Parmában tartózkodott. Róma, Modena, Ferrara voltak még állomásai, 1871 elején Firenzében tartózkodott, majd innentől megszakadnak a róla szóló híradások.

Fontosabb szerepei
 Adolphe Adam: Giselle – címszerep
 Daniel Auber: A portici néma – Fenella
 Frederico Campilli: A festő álomképe – 
 Frederico Campilli: Annita, az elrabolt ara
 Frederico Campilli: A furfangos szobaleány
 Doppler Ferenc–Aranyváry Emilia: Toborzók – Molnárnő
 Jules Perrot–Lucile Grahn: La Péri
 Cesare Pugni–Frederico Campilli: La Esmeralda – címszerep
 Cesare Pugni–Frederico Campilli: Katalin, a rablóvezérnő – címszerep
 Giuseppe Verdi: A szicíliai vecsernye – Ősz a Négy évszak balettbetétben

Jegyzetek

Források
 Cseh Gizella: Aranyváry Emília = netBarátnő.com 2013. január 8.
 77 ismeretlen dokumentum a régi Nemzeti Színházból. (1838–1885). Vál. Staud Géza. Szerk. ... Kerényi Ferenc. Budapest, 1989. Múzsák Közművelődési Kiadó
 Koegler, Horst: Balettlexikon. A magyar kiadást szerk. Körtvélyes Géza. Budapest, 1977.  Zeneműkiadó. 
 Pónyai Gyöngyi: A klasszikus balettművészet magyarországi történetéből. Budapest, 2009. Planétás K. – Magyar Táncművészeti Főiskola. 
 Magyar színházművészeti lexikon
 Magyar színművészeti lexikon I. köt, 65. old.
 Egyetemes Magyar Encyclopaedia 3. Amerikai alkotmányok-Asa (Pest, 1861) 745-746. hasáb
 Tolnai világlexikona, 2. kötet
 A balettromantika Magyarországon; az első jelentős balettmester Campilli Frigyes és az első sztárbalerina-koreográfusnő Aranyváry Emília  Pónyai Györgyi, Bólya Anna Mária és Kővágó Zsuzsa szövege, Rácz Anna és Gilányi Attila 3D anyagával

További információk

 Magyar életrajzi lexikon I-II. Főszerk. Kenyeres Ágnes. Bp., Akadémiai Kiadó, 1967-1969.
 Magyar Nagylexikon. Főszerk. Élesztős László (1-5. k.), Berényi Gábor (6. k.), Bárány Lászlóné (8-). Bp., Akadémiai Kiadó, 1993-.
 Új magyar életrajzi lexikon. Főszerk. Markó László. Bp., Magyar Könyvklub.

Pestiek
Magyar balett-táncosok
Magyar koreográfusok
1838-ban született személyek
Aranyváry Emília , Aranyvári Amália Mária , Goldburg Emmi ( Alsószécsénke , Nógrád megye , június ( keresztelés ) –után ) magyar táncművésznő , koreográfus , az első magyar prímabalerina . Élete Jómódú szülők gyermeke . Édesapja , Aranyvári ( Goldberg ) Józsefk.–1865 után ) Trencsén megyei születésű kereskedő , egy józsefvárosi szeszpréselt élesztőgyár alapító-tulajdonosa volt , s egy szerény vendéglőt üzemeltetett a Kossuth Lajos utcában , ahol a Nemzeti Színház tagjai gyakran megfordultak . Édesanyja , a kisrédei születésű Bartha Zsuzsanna januárán meghalt . Aranyvári Emília képzését François Crambé , a Pesti Német Színház francia balettmestere kezdte ; ezután két évig Bécsben az első balletmestertöl , Carré-tói tanult . 1848. májusán a Nemzeti Színházban történt fellépéséről így ír a Pesti Divatlap májusiki száma : „ Máj. Veszter Sándor táncztársaságának jutalomjátékaul tánczegyveleg adatott a »Két özvegy« czimü vígjátékból együtt . Nem lehet ez este megemlítését elmulatnunk , mert egy olly fejlődő táncztehetségnek valánk tanúi , minő csak ritkán szokott feltűnni . A gyermek Aranyvári Emilia , Crombé tanítványa , egy magán- és kettős tánczban mutatta föl magát , s mindenikben meglepte a közönséget . Annyira hozzá vagyunk már szokva , színpadunkon minden kellem és gráczia nélküli lejtéseket látni , hogy az illy szép és valódi tehetség feltűnése — még a kezdő gyengeségei mellett is — tiszta , magas örömet nyújt minden művészet kedvelőnek . Aranyvári Emília már most is sok bájt , kedvességet , plastikai életet tud kifejteni mozdulataiban ; a ragyogó jövő előtte több mint reménylhető.” Feltehetően júliusjén debütált a Pesti Magyar Színházban . Párizsba utazott , ahol az Arthur Saint-Léon vezette művészképzőben fejlesztette tudását.és '54 között a Théâtre Lyrique prímabalerinája . Ebben az időben ismertette meg Léo Delibes-et a csárdással , amit a komponista felhasznált a Coppéliában . Vendégszerepelt Londonban és a bécsi Theater am Kärntnertorban . 1854 tavaszán tért vissza Pestre . Első fellépése , díjazás nélkül májusén volt . A következő évek voltak a magyar balett első aranykora . A hosszú időn át Magyarországon működő Frederico Campilli ( Campilli Frigyes ) koreográfus inkább külföldi szólótáncosokat hívott , és a balettkar fejlesztésére koncentrált . Az Aranyváry előtti magyar balerina , Sáry Fanny kevésbé volt tehetséges.júniusában mint az első magyar női koreográfus is bemutatkozott : Doppler Ferenc zenéjére készítette el a Toborzók című művét , ismét fizetség nélkül . A balettkar szerény teljesítményt nyújtott , de az övé nagy sikert aratott . Szeptembertől Bécsben vendégszerepelt , novemberén lépett fel újra Pesten , majd több hazai vendégszereplés utánmárciusában kötött szerződést a Nemzetivel . Legnagyobb sikerét Adam Giselle-jének címszerepében aratta.márciusában Szigligeti Edétől kérte szerződése felbontását az útlevele megszerzése céljából . Utoljára márciusén a Furfangos szobaleányban lépett fel . A sajtó keményen támadta a színház vezetését Aranyváry elengedése miatt . Utódja a szintén gyengébb teljesítményt nyújtó Rotter Mari lett . A pesti előadások után vidéken lépett fel ( Szegeden , Aradon , Kolozsvárott ) .áprilisában Londonban , Őfelsége Színházában szerepelt . Még ebben az évben Havi Mihály dal- és tánctársulatával megfordult Bukarestben . A társulat a legnagyobb nyomorba jutott és az igazgatót adósságai miatt láncra verték és csak báró Eder konzul közbenjárására bocsátották szabadon.ben Fiuméban , majd Milánóban , Bolognában , Torinóban szerepelt.ban Parmában tartózkodott . Róma , Modena , Ferrara voltak még állomásai , elején Firenzében tartózkodott , majd innentől megszakadnak a róla szóló híradások . Fontosabb szerepei Adolphe Adam : Giselle – címszerep Daniel Auber : A portici néma – Fenella Frederico Campilli : A festő álomképe – Frederico Campilli : Annita , az elrabolt ara Frederico Campilli : A furfangos szobaleány Doppler Ferenc–Aranyváry Emilia : Toborzók – Molnárnő Jules Perrot–Lucile Grahn : La Péri Cesare Pugni–Frederico Campilli : La Esmeralda – címszerep Cesare Pugni–Frederico Campilli : Katalin , a rablóvezérnő – címszerep Giuseppe Verdi : A szicíliai vecsernye – Ősz a Négy évszak balettbetétben Jegyzetek Források Cseh Gizella : Aranyváry Emília = netBarátnő.com január ismeretlen dokumentum a régi Nemzeti Színházból.1885 ) . Vál . Staud Géza . Szerk . \ . . . Kerényi Ferenc . Budapest , Múzsák Közművelődési Kiadó Koegler , Horst : Balettlexikon . A magyar kiadást szerk . Körtvélyes Géza . Budapest , Zeneműkiadó . Pónyai Gyöngyi : A klasszikus balettművészet magyarországi történetéből . Budapest , Planétás K. – Magyar Táncművészeti Főiskola . Magyar színházművészeti lexikon Magyar színművészeti lexikon I. köt , old . Egyetemes Magyar Encyclopaedia Amerikai alkotmányok-Asa ( Pest,745-746 . hasáb Tolnai világlexikona , kötet A balettromantika Magyarországon ; az első jelentős balettmester Campilli Frigyes és az első sztárbalerina-koreográfusnő Aranyváry Emília Pónyai Györgyi , Bólya Anna Mária és Kővágó Zsuzsa szövege , Rácz Anna és Gilányi Attila anyagával További információk Magyar életrajzi lexikon I-II. Főszerk . Kenyeres Ágnes . Bp. , Akadémiai Kiadó , Magyar Nagylexikon . Főszerk . Élesztős László k. ) , Berényi Gábor k. ) , Bárány Lászlóné) . Bp. , Akadémiai Kiadó , . Új magyar életrajzi lexikon . Főszerk . Markó László . Bp. , Magyar Könyvklub . Pestiek Magyar balett-táncosok Magyar koreográfusok 1838-ban született személyek