Nilde Iotti
Leonilde „Nilde” Iotti (Reggio nell"Emilia, 1920. április 10. – Poli, 1999. december 4.) olasz politikusnő. Az  Olasz Képviselőház első nőielnöke (1979 és 1992 között.). A 13 évnyi házelnöki hivatalával ő Olaszország leghosszabb ideig hivatalban levő közintézményi vezetője. Beceneve: Vörös Királynő.

Életrajza 

14 éves volt, amikor édesapja, aki vasutas és szocialista szakszervezeti tag volt, meghalt. A milánói Universitá Cattolica di Milano egyetemen diplomázott bölcsészetből. Tanárai között volt Amintore Fanfani, későbbi kereszténydemokrata politikus és többszörös olasz miniszterelnök.

1943. szeptember 8-án belépett az Olasz Kommunista Pártba és az Olasz Ellenállási Mozgalomba. Az Ellenálláson belül a női csoportot szervezte és vezette. Az Olasz Nők Uniója Reggio Emiliai elnöke volt. 1946-ban az Olasz Kommunista Párt jelöltje volt, és bejutott az Alkotmányozó Nemzetgyűlésbe.

Ekkor kezdődött szerelmi viszonya a nála 27 évvel idősebb és már nős főnökével, Palmiro Togliattival, a párt főtitkárával, ennek a viszonynak csak Togliatti 1964-es halála vetett véget. Kapcsolatukra 1948-ban derült fény, amikor Togliatti ellen merényletet kíséreltek meg és rálőttek, Iotti azonnal a segítségére sietett. Togliatti elhagyta érte a feleségét és fiát, ezt a döntést a pártvezetésben nehezen fogadták el. Mindketten kérvényezték és jóváhagyták egy kislány, Marisa Malagoli örökbefogadását, akinek munkás édesapját 5 társával együtt egy tüntetésen 1950-ben Modenában megölték.

Politikai szerepe 

Az Alkotmányozó Nemzetgyűlésben a 75-ös alkotmányt előkészítő bizottság tagja volt. 1948-ban a Képviselőház tagja lett, ahol megszakítás nélkül 51 évig, 1999-ig volt képviselő. Háromszor választották meg a Képviselőház elnökének: 1979 és 1992 között volt házelnök, ezzel ő töltötte be a leghosszabb ideig ezt a tisztséget Olaszország történelmében.

1987-ben Francesco Cossiga köztársasági elnöke felvetette, hogy miniszterelnöknek kéri fel, amire korábban nem volt példa Olaszországban, hogy egy nőt és egyben egy kommunista politikust kérnek fel kormányfőnek. Cossiga ezt a javaslatát végül elvetette.

1991-ben Cossiga örökös szenátornak jelölte Iottit, aki tudtára adta, hogy nem igényli ezt a kinevezést, ő maradna a Képviselőház elnöke. 1992-ben a baloldal őt jelölte köztársasági elnöknek.

Politikusi pályafutása alatt számos más nagyobb tisztséget kapott: 1993-ban ő váltotta a kereszténydemokrata Ciriaco De Mitát a kétkamarás intézményi reformokat végrehajtó bizottság elnöki posztján. 1996 és 1999 között az Európa Tanács olasz delegációjának elnöke volt.

1999. november 18-án jelentette be hivatalosan, hogy súlyos egészségügyi gondjai vannak, emiatt lemondott képviselői tisztségéről, a Képviselőház elfogadta a döntését. Ebből az okból Iotti párttársa, Giorgio Napolitano későbbi köztársasági elnök nyílt levelet írt. Iotti bejelentése után nem sokkal, december 4-én hirtelen szívmegállás miatt halt meg a Róma melletti Poliban található Villa Luana klinikán. A temetésére – végrendelete szerint – polgári szertartás szerint került sor, mivel ateista volt.

Jegyzetek

Fordítás

Források 

Olaszországi politikusok
1920-ban született személyek
1999-ben elhunyt személyek
Olasz kommunisták
Olasz nők
Leonilde „ Nilde” Iotti ( Reggio nell" Emilia , április – Poli , december ) olasz politikusnő . Az Olasz Képviselőház első nőielnökeésközött. ) . Aévnyi házelnöki hivatalával ő Olaszország leghosszabb ideig hivatalban levő közintézményi vezetője . Beceneve : Vörös Királynő . Életrajza 14 éves volt , amikor édesapja , aki vasutas és szocialista szakszervezeti tag volt , meghalt . A milánói Universitá Cattolica di Milano egyetemen diplomázott bölcsészetből . Tanárai között volt Amintore Fanfani , későbbi kereszténydemokrata politikus és többszörös olasz miniszterelnök . 1943. szeptemberán belépett az Olasz Kommunista Pártba és az Olasz Ellenállási Mozgalomba . Az Ellenálláson belül a női csoportot szervezte és vezette . Az Olasz Nők Uniója Reggio Emiliai elnöke volt.ban az Olasz Kommunista Párt jelöltje volt , és bejutott az Alkotmányozó Nemzetgyűlésbe . Ekkor kezdődött szerelmi viszonya a nálaévvel idősebb és már nős főnökével , Palmiro Togliattival , a párt főtitkárával , ennek a viszonynak csak Togliatties halála vetett véget . Kapcsolatukraban derült fény , amikor Togliatti ellen merényletet kíséreltek meg és rálőttek , Iotti azonnal a segítségére sietett . Togliatti elhagyta érte a feleségét és fiát , ezt a döntést a pártvezetésben nehezen fogadták el . Mindketten kérvényezték és jóváhagyták egy kislány , Marisa Malagoli örökbefogadását , akinek munkás édesapjáttársával együtt egy tüntetésenben Modenában megölték . Politikai szerepe Az Alkotmányozó Nemzetgyűlésben aös alkotmányt előkészítő bizottság tagja volt.ban a Képviselőház tagja lett , ahol megszakítás nélkülévig,ig volt képviselő . Háromszor választották meg a Képviselőház elnökének: ésközött volt házelnök , ezzel ő töltötte be a leghosszabb ideig ezt a tisztséget Olaszország történelmében . 1987-ben Francesco Cossiga köztársasági elnöke felvetette , hogy miniszterelnöknek kéri fel , amire korábban nem volt példa Olaszországban , hogy egy nőt és egyben egy kommunista politikust kérnek fel kormányfőnek . Cossiga ezt a javaslatát végül elvetette . 1991-ben Cossiga örökös szenátornak jelölte Iottit , aki tudtára adta , hogy nem igényli ezt a kinevezést , ő maradna a Képviselőház elnöke.ben a baloldal őt jelölte köztársasági elnöknek . Politikusi pályafutása alatt számos más nagyobb tisztséget kapott: ban ő váltotta a kereszténydemokrata Ciriaco De Mitát a kétkamarás intézményi reformokat végrehajtó bizottság elnöki posztján.ésközött az Európa Tanács olasz delegációjának elnöke volt . 1999. novemberán jelentette be hivatalosan , hogy súlyos egészségügyi gondjai vannak , emiatt lemondott képviselői tisztségéről , a Képviselőház elfogadta a döntését . Ebből az okból Iotti párttársa , Giorgio Napolitano későbbi köztársasági elnök nyílt levelet írt . Iotti bejelentése után nem sokkal , decemberén hirtelen szívmegállás miatt halt meg a Róma melletti Poliban található Villa Luana klinikán . A temetésére – végrendelete szerint – polgári szertartás szerint került sor , mivel ateista volt . Jegyzetek Fordítás Források Olaszországi politikusok 1920-ban született személyek 1999-ben elhunyt személyek Olasz kommunisták Olasz nők