Az udvari ember
Az udvari ember, (eredeti címe: Il Cortegiano) Baldassare Castiglione itáliai humanista szerző prózában írt műve. „A renaissance ragyogó korát zárja le, …még egyszer s talán utoljára összefoglalja mindazt, ami eszményképe s egyúttal valósága is volt a renaissance társadalmának, legmélyebb emberi törekvése Castiglione-nak.” Az európai irodalomtörténetben átmenetet képvisel a lovagvilág és a barokk udvari kultúra között.

Fő része 1513–1518-ban készült és kezdetben kéziratban terjedt. Csak jóval később, 1528-ban jelent meg Velencében.

Ismertetése 
Az udvari ember négy részre osztott, beszélgetés formájába öltöztetett értekezés; a reneszánsz eszménykeresésének – Machiavelliétől teljesen eltérő – megnyilatkozása. Szerzője maga is udvari ember volt, művében nem a teoretikus, hanem maga az udvari ember szól erről az életformáról és céljairól.

Könyvében az urbinói udvar néhány lovagja és hölgye arról társalog a palota termében, hogy milyennek kell lennie a tökéletes udvari embernek. A 16. század udvari életének idealizált képét festik, közben sok más kérdésről – az olasz nyelvről, a kormányformákról, a plátói szerelemről stb. – cserélnek véleményt. A társalgás rendkívül elevenen, fordulatosan zajlik, ami a munkát nemcsak kultúrtörténeti, hanem irodalmi szempontból is értékessé teszi.

Az eszményi udvari ember uomo universale, sokoldalú, harmonikusan fejlett. Szerb Antal összefoglalása szerint: előtérben állnak a lovagi-középkori vonások: az udvari ember előkelő származású, bátor harcos, kitűnő vívó, vallásos és a hölgyek tisztelője. Művésze a társalgásnak is (külön rész foglalkozik a tréfa elméletével), remekül táncol, tud latinul és görögül, jártas a nagy írók műveiben, festeget, költöget, műértő is – „de mindebben csak úri dilettáns marad. Rangján alul áll, hogy versenyezni akarjon a hivatásos tudósokkal és művészekkel. Legfőbb jellemvonása ugyanis az, amit Castiglione sprezzaturának nevez: bármit tesz, csak mellesleg, könnyedén, mintegy félkézzel viszi véghez, még a legnehezebb dolgokat is. Ebből áll az igazi előkelőség. A törekvés, az erőfeszítés polgári erénye nem méltó hozzá; az előkelőség kegyelem dolga, nem az akaraté. Itt válik az arisztokrácia osztályöntudata naivból tudatossá, törvénnyé… Legszebb az utolsó könyv, amelyben a szerelemről beszélnek; a platóni hagyomány és a lovagkori idealizálás, ókor és középkor szintézisre jutnak Castiglione szerelemtanában, és a könyv végén az urbinói terem hajnali szürkületén is átsuhog az Istenközelség nagy pillanata, mint egykor az athéni symposion fölött.”

A könyv magyarul 1941-ben Zichy Rafaelné fordításában jelent meg. Új fordítása Vígh Éva munkája (Mundus, 2008).

Magyarul 

 Az udvari ember; ford. Zichy Rafaelné; Franklin, Bp., 1940
 Az udvari ember; ford., jegyz., utószó Vígh Éva; Mundus, Bp., 2008 (Mundus – új irodalom)

Jegyzetek

Források 
 Szerb Antal: A világirodalom története (Magvető Könyvkiadó, Budapest, 1962) Az olasz reneszánsz c. alfejezet, 256–257. oldal
 

Reneszánsz irodalom
Olasz irodalmi művek
16. századi könyvek
Az udvari ember , ( eredeti címe : Il Cortegiano) Baldassare Castiglione itáliai humanista szerző prózában írt műve . „ A renaissance ragyogó korát zárja le , …még egyszer s talán utoljára összefoglalja mindazt , ami eszményképe s egyúttal valósága is volt a renaissance társadalmának , legmélyebb emberi törekvése Castiglione-nak.” Az európai irodalomtörténetben átmenetet képvisel a lovagvilág és a barokk udvari kultúra között . Fő része1518-ban készült és kezdetben kéziratban terjedt . Csak jóval később, ban jelent meg Velencében . Ismertetése Az udvari ember négy részre osztott , beszélgetés formájába öltöztetett értekezés ; a reneszánsz eszménykeresésének – Machiavelliétől teljesen eltérő – megnyilatkozása . Szerzője maga is udvari ember volt , művében nem a teoretikus , hanem maga az udvari ember szól erről az életformáról és céljairól . Könyvében az urbinói udvar néhány lovagja és hölgye arról társalog a palota termében , hogy milyennek kell lennie a tökéletes udvari embernek . A század udvari életének idealizált képét festik , közben sok más kérdésről – az olasz nyelvről , a kormányformákról , a plátói szerelemről stb. – cserélnek véleményt . A társalgás rendkívül elevenen , fordulatosan zajlik , ami a munkát nemcsak kultúrtörténeti , hanem irodalmi szempontból is értékessé teszi . Az eszményi udvari ember uomo universale , sokoldalú , harmonikusan fejlett . Szerb Antal összefoglalása szerint : előtérben állnak a lovagi-középkori vonások : az udvari ember előkelő származású , bátor harcos , kitűnő vívó , vallásos és a hölgyek tisztelője . Művésze a társalgásnak is ( külön rész foglalkozik a tréfa elméletével ) , remekül táncol , tud latinul és görögül , jártas a nagy írók műveiben , festeget , költöget , műértő is – „ de mindebben csak úri dilettáns marad . Rangján alul áll , hogy versenyezni akarjon a hivatásos tudósokkal és művészekkel . Legfőbb jellemvonása ugyanis az , amit Castiglione sprezzaturának nevez : bármit tesz , csak mellesleg , könnyedén , mintegy félkézzel viszi véghez , még a legnehezebb dolgokat is . Ebből áll az igazi előkelőség . A törekvés , az erőfeszítés polgári erénye nem méltó hozzá ; az előkelőség kegyelem dolga , nem az akaraté . Itt válik az arisztokrácia osztályöntudata naivból tudatossá , törvénnyé … Legszebb az utolsó könyv , amelyben a szerelemről beszélnek ; a platóni hagyomány és a lovagkori idealizálás , ókor és középkor szintézisre jutnak Castiglione szerelemtanában , és a könyv végén az urbinói terem hajnali szürkületén is átsuhog az Istenközelség nagy pillanata , mint egykor az athéni symposion fölött.” A könyv magyarulben Zichy Rafaelné fordításában jelent meg . Új fordítása Vígh Éva munkája ( Mundus , Magyarul Az udvari ember ; ford . Zichy Rafaelné ; Franklin , Bp. , Az udvari ember ; ford . , jegyz . , utószó Vígh Éva ; Mundus, Bp. ,( Mundus – új irodalom ) Jegyzetek Források Szerb Antal : A világirodalom története ( Magvető Könyvkiadó , Budapest,Az olasz reneszánsz c. alfejezet,257. oldal Reneszánsz irodalom Olasz irodalmi művek 16. századi könyvek