Igrane
Igrane falu Horvátországban, Split-Dalmácia megyében. Közigazgatásilag Podgorához tartozik.

Fekvése 
Makarska központjától 17 km-re, községközpontjától 9 km-re délkeletre Közép-Dalmáciában, a Biokovo-hegység lejtői alatt a tengerparton, az Adria-parti főút mentén, a makarskai riviérán fekszik. A hegység meredek lejtőin álló régi házai teljes összhangban vannak a település újabban épített tengerparti részeivel. A település képét a plébániatemplom karcsú, magas tornya uralja.

Története 
Igrane területe a régészeti leletek tanúsága szerint már a történelem előtti időkben is lakott volt. A térség első ismert népe az illírek egyik törzse a dalmátok voltak, akik a magaslatokon épített, jól védhető erődített településeikben laktak. A rómaiak hosszú ideig tartó harcok után csak az 1. században hódították meg ezt a vidéket. Az illírek elleni 9-ben aratott végső győzelem után békésebb idők következtek. A római uralom emlékei a település temetőjének területén talált római szarkofágok. A 7. században a horvát törzsek egyikeként a neretvánok telepedtek le a tengerpart, valamint a Cetina és Neretva folyók közti területen. Őket a 9. századtól említik a velencei források, mint olyan népet amely kalóztámadásokkal a velencei hajókat fosztogatja. A horvát állam 10. századi megalapítása után a neretvánok szoros szövetségben álltak a horvát uralkodókkal. A velenceiek a szabad hajózás érdekében kénytelenek voltak adót fizetni a horvátoknak. A 11. században a neretvánok által uralt terület is a horvát-magyar királyok fennhatósága alá került. A 12. században hajóhaduk Omiš urait a Kačić nemzetséget szolgálta. Ebben az időben építették a Szent Mihály templomot, mely az egész makarskai riviéra legrégibb temploma.

Igrane első említése 1466-ban történt Stjepan Kosača herceg oklevelében. A török a 15. század végén szállta meg ezt a vidéket. A török uralom idején a lakosság lelki szolgálatát a zivogošćei ferencesek látták el. A térség 1684-ben szabadult fel végleg a több mint kétszáz éves török uralom alól. Ezután Velencei Köztársaság része lett. A török uralom végével a környező településekkel együtt újra benépesült. A lakosság halászattal, földműveléssel, főként olajbogyó termesztéssel foglalkozott, de a határhoz közeli fekvésénél fogva eleinte még gyakran kellett részt vennie a velencei-török összecsapásokban. A velencei uralomnak 1797-ben vége szakadt és osztrák csapatok vonultak be Dalmáciába. 1806-ban az osztrákokat legyőző franciák uralma alá került, de Napóleon lipcsei veresége után 1813-ban újra az osztrákoké lett. 1857-ben 529, 1910-ben 674 lakosa volt. 1918-ban az új szerb-horvát-szlovén állam, majd később Jugoszlávia része lett. A település a háború után a szocialista Jugoszláviához került. Az Adria-parti főút megépítése fellendítette a turistaforgalmat. A magasabban fekvő településrészek lakói fokozatosan leköltöztek a partközeli részekre, ahol új házak épültek. 1991 óta a független Horvátországhoz tartozik. 2011-ben 399 lakosa volt, akik főként a turizmusból éltek.

Lakosság

Nevezetességei 
A Rózsafüzér királynője tiszteletére szentelt plébániatemploma amint az a bejárat feletti bevésett feliraton is látható 1752-ben épült. 1906-ban megújították, 1939-ben két oldalkápolnával bővítették. Így latin kereszt alaprajzú lett. A márványból készített főoltáron kívül a kápolnákban is márvány oltárok találhatók, melyek a Rózsafüzér királynője és Szent Antal tiszteletére van szentelve. A hajóban Jézus szíve tiszteletére szentelt, kőből épített oltár áll, míg vele szemben a falmélyedésben Szent Antal szobra látható. A templom egy 18. századi ezüst velencei körmeneti keresztet és egy régi fa feszületet őriz. A templom mellé 1925-ben építették a magas harangtornyot, melyet Nikola Perić tervezett a spliti Szent Dujam templom harangtornya alapján. A toronyban négy harang, rajta pedig toronyóra található. A harangtorony látható a település pecsétjén is.
A Mihály arkangyal templom az egész makarsaki riviéra legrégibb temploma. Építési módja és stilisztikai jegyei alapján építését a 11. század végére, vagy a 12. század elejére teszik. A kisméretű, szabálytalanul faragott kövekből épített templomot vakolat fedi. A homlokzat feletti harangtorony egy harang számára készült. A kívülről háromhajós román stílusú templomnak látszó, de valójában egyhajós, dongaboltozatú templom a maga nemében egyedülálló nemcsak a makarskai tengermelléken, hanem egész Dalmáciában is. Az épületet kőlapok fedik. Oltára egy kőtalapzaton nyugvó kőlap. Hosszú évszázadokig volt a település plébániatemploma, de ilyen minőségében csak 1633-ban említik először, amikor új harangját Velencében megvásárolták. A templomot 1962-ben földrengés rongálta meg, de még abban az évben állami támogatással helyreállították és falait vasalással erősítették meg.
A település közelében található Zalina kula toronyvára, mely a kandiai háború idején 1668-ban épült és a törökellenes harcokra emlékeztet. Ennek kiemelkedő alakja volt Zale, azaz valódi nevén Ivan Antičić, akiről a tornyot elnevezték. Zale 1692-ben a törökkel vívott csatában esett el az akkori velencei-török határnál Zadvarjénál. A több száz éves toronyvár ma is jó állapotban áll.
A település déli részén, a kikötő közelében építették 1760-ban a Šimić-Ivanišević család barokk nyaralóját. A kastélyt a makarskai Ivanišević család építtette egy korábbi, 17. századi épület átépítésével, majd később házasság révén a Šimić és Morović családok birtokába került. A neo stílusú kétszintes ház főhomlokzata dél felé néz, széles oromzattal. Az épület faragott kőből épült, a homlokzatok pedig vakoltak.

Galéria

Jegyzetek

Források 
 Podgora község hivatalos oldala 
 A split-makarskai érsekség honlapja – Igrane 
 Igrane település honlapja  
 Igrane turisztikai irodájának honlapja 
 Zalina kula rövid ismertetője

További információk 
 Podgora turisztikai irodájának honlapja 
 Makarskai tengermellék – városi portál 
 A Biokovo Natúrpark honlapja 
Podgora információs portálja 

Split-Dalmácia megye települései
Igrane falu Horvátországban , Split-Dalmácia megyében . Közigazgatásilag Podgorához tartozik . Fekvése Makarska központjátólkm-re , községközpontjátólkm-re délkeletre Közép-Dalmáciában , a Biokovo-hegység lejtői alatt a tengerparton , az Adria-parti főút mentén , a makarskai riviérán fekszik . A hegység meredek lejtőin álló régi házai teljes összhangban vannak a település újabban épített tengerparti részeivel . A település képét a plébániatemplom karcsú , magas tornya uralja . Története Igrane területe a régészeti leletek tanúsága szerint már a történelem előtti időkben is lakott volt . A térség első ismert népe az illírek egyik törzse a dalmátok voltak , akik a magaslatokon épített , jól védhető erődített településeikben laktak . A rómaiak hosszú ideig tartó harcok után csak az században hódították meg ezt a vidéket . Az illírek elleniben aratott végső győzelem után békésebb idők következtek . A római uralom emlékei a település temetőjének területén talált római szarkofágok . A században a horvát törzsek egyikeként a neretvánok telepedtek le a tengerpart , valamint a Cetina és Neretva folyók közti területen . Őket a századtól említik a velencei források , mint olyan népet amely kalóztámadásokkal a velencei hajókat fosztogatja . A horvát állam századi megalapítása után a neretvánok szoros szövetségben álltak a horvát uralkodókkal . A velenceiek a szabad hajózás érdekében kénytelenek voltak adót fizetni a horvátoknak . A században a neretvánok által uralt terület is a horvát-magyar királyok fennhatósága alá került . A században hajóhaduk Omiš urait a Kačić nemzetséget szolgálta . Ebben az időben építették a Szent Mihály templomot , mely az egész makarskai riviéra legrégibb temploma . Igrane első említéseban történt Stjepan Kosača herceg oklevelében . A török a század végén szállta meg ezt a vidéket . A török uralom idején a lakosság lelki szolgálatát a zivogošćei ferencesek látták el . A térségben szabadult fel végleg a több mint kétszáz éves török uralom alól . Ezután Velencei Köztársaság része lett . A török uralom végével a környező településekkel együtt újra benépesült . A lakosság halászattal , földműveléssel , főként olajbogyó termesztéssel foglalkozott , de a határhoz közeli fekvésénél fogva eleinte még gyakran kellett részt vennie a velencei-török összecsapásokban . A velencei uralomnakben vége szakadt és osztrák csapatok vonultak be Dalmáciába.ban az osztrákokat legyőző franciák uralma alá került , de Napóleon lipcsei veresége utánban újra az osztrákoké lett.benbenlakosa volt.ban az új szerb-horvát-szlovén állam , majd később Jugoszlávia része lett . A település a háború után a szocialista Jugoszláviához került . Az Adria-parti főút megépítése fellendítette a turistaforgalmat . A magasabban fekvő településrészek lakói fokozatosan leköltöztek a partközeli részekre , ahol új házak épültek.óta a független Horvátországhoz tartozik.benlakosa volt , akik főként a turizmusból éltek . Lakosság Nevezetességei A Rózsafüzér királynője tiszteletére szentelt plébániatemploma amint az a bejárat feletti bevésett feliraton is láthatóben épült.ban megújították, ben két oldalkápolnával bővítették . Így latin kereszt alaprajzú lett . A márványból készített főoltáron kívül a kápolnákban is márvány oltárok találhatók , melyek a Rózsafüzér királynője és Szent Antal tiszteletére van szentelve . A hajóban Jézus szíve tiszteletére szentelt , kőből épített oltár áll , míg vele szemben a falmélyedésben Szent Antal szobra látható . A templom egy századi ezüst velencei körmeneti keresztet és egy régi fa feszületet őriz . A templom mellében építették a magas harangtornyot , melyet Nikola Perić tervezett a spliti Szent Dujam templom harangtornya alapján . A toronyban négy harang , rajta pedig toronyóra található . A harangtorony látható a település pecsétjén is . A Mihály arkangyal templom az egész makarsaki riviéra legrégibb temploma . Építési módja és stilisztikai jegyei alapján építését a század végére , vagy a század elejére teszik . A kisméretű , szabálytalanul faragott kövekből épített templomot vakolat fedi . A homlokzat feletti harangtorony egy harang számára készült . A kívülről háromhajós román stílusú templomnak látszó , de valójában egyhajós , dongaboltozatú templom a maga nemében egyedülálló nemcsak a makarskai tengermelléken , hanem egész Dalmáciában is . Az épületet kőlapok fedik . Oltára egy kőtalapzaton nyugvó kőlap . Hosszú évszázadokig volt a település plébániatemploma , de ilyen minőségében csakban említik először , amikor új harangját Velencében megvásárolták . A templomotben földrengés rongálta meg , de még abban az évben állami támogatással helyreállították és falait vasalással erősítették meg . A település közelében található Zalina kula toronyvára , mely a kandiai háború idejénban épült és a törökellenes harcokra emlékeztet . Ennek kiemelkedő alakja volt Zale , azaz valódi nevén Ivan Antičić , akiről a tornyot elnevezték . Zaleben a törökkel vívott csatában esett el az akkori velencei-török határnál Zadvarjénál . A több száz éves toronyvár ma is jó állapotban áll . A település déli részén , a kikötő közelében építettékban a Šimić-Ivanišević család barokk nyaralóját . A kastélyt a makarskai Ivanišević család építtette egy korábbi , századi épület átépítésével , majd később házasság révén a Šimić és Morović családok birtokába került . A neo stílusú kétszintes ház főhomlokzata dél felé néz , széles oromzattal . Az épület faragott kőből épült , a homlokzatok pedig vakoltak . Galéria Jegyzetek Források Podgora község hivatalos oldala A split-makarskai érsekség honlapja – Igrane Igrane település honlapja Igrane turisztikai irodájának honlapja Zalina kula rövid ismertetője További információk Podgora turisztikai irodájának honlapja Makarskai tengermellék – városi portál A Biokovo Natúrpark honlapja Podgora információs portálja Split-Dalmácia megye települései