Edvard Kocbek
Edvard Kocbek (Sveti Jurij ob Ščavnici, 1904. szeptember 27. – Ljubljana, 1981. november 3.) szlovén író, költő, esszéista, fordító, a keresztény szocialisták tagja a Szlovén Nemzet Felszabadítási Frontjában, illetve a Szlovén Partizánok tagja. A legkiemelkedőbb szlovén nyelven író szerzők között tartják számon, és az egyik legjobb költő Prešeren után. Politikai szerepe miatt a II. világháború alatt és után az egyik legvitatottabb alak a 20. századi Szlovéniában.

Élete

Fiatalkora és tanulmányok 
Kocbek St. Georgen an der Stainz (ma Sveti Jurij) falujában született a Stájerországi Hercegségben (az akkori Osztrák-Magyar Monarchia, ma Szlovénia területén), nem messze az akkori magyar határtól, a Prlekija tájegységen. Apja, Valentin Kocbek eredetileg a szomszédos Szlovén gorice vidékéről származott, míg édesanyja, Matilda, az Ormosd melletti St. Thomas (ma Sveti Tomaž) kisvárosból származott. Miután Edvard a helyi római katolikus templom orgonistája lett, St. Georgenba költöztek. Edvard a szülők második gyermeke, három testvére volt.

Marburgban (ma Maribor) német nyelvű középiskolába járt, ahol lelkes tanúja volt annak, hogy hogyan foglalták el a várost Rudolf Maister vezetésével a szlovén önkéntesek. Ezt követően átiratkozott egy szlovén nyelvű középiskolába az akkor már Ptuj nevet viselő Pettauba. Ptuji tartózkodása alatt barátkozott össze a később szerkesztőként és papként tevékenykedő Stanko Cajnkarral és a drámaíró Ivan Mrakkal. Szlovén nyelvtanára Anton Sovre volt, aki görög nyelvről fordított, a két világháború közötti időszak legkiemelkedőbb alakja. Ő volt az első, akinek feltűnt Kocbek írói tehetsége, és bátorította, hogy írjon, és vegyen részt drámával foglalkozó körökben. Ekkor kezdődött Kocbek korai szenvedélye a francia nyelv és kultúra iránt, illetve ugyanekkor kezdett el tevékenykedni a katolikus sport klubban, az Orel-ben.

Fiatalkori tevékenysége 
Miután végzett a ptuji középiskolában, beiratkozott a maribori gimnáziumba, ahol azon diákok generációjába tartozott, akik elsőként végezhették el tanulmányaikat teljes mértékben szlovén nyelven (korábban az órák egy része német nyelvű volt). Gimnáziumi évei alatt csatlakozott a fiatal keresztény szocialisták csoportjához, akik Janez Evangelist Krek (szlovén keresztényszocialista politikai aktivista) és Ivan Cankar (szociáldemokrata szerző) örökségét akarták továbbvinni. Ezt a fiatal katolikus megmozdulást a német katolikus teológus és filozófus, Romano Guardini inspirálta. Autentikusabb liturgiákra és vallásosságra törekedtek, ami a hívő ember Istennel való személyes kapcsolatán alapulna; elutasították a klerikalizmust, a szociális konzervativizmust és a kapitalizmust, és egy etikus, megújuló személyiségen alapuló új szociális rend fejlődését követelték. A csoport szlovén nevén križarji -ként ismert, a Križ na gori ("Kereszt a hegyen") folyóirat után elnevezve, melyet Anton Vodnik költő szerkesztett, aki a csoport egyik lelki vezetőjévé vált.

1925-ben Kocbek leérettségizett a maribori gimnáziumban, majd egy hosszú kirándulásra ment Olaszországba egyik közeli barátjával, Pino Mlakar-ral. Visszatérése után úgy döntött, hogy beiratkozik a maribori papi szemináriumra, ezt azonban két év után otthagyta, és beiratkozott a Ljubljanai Egyetemre, ahol francia nyelvet és irodalmat tanult. 1928-ban a Križ na gori ("Kereszt a hegyen") folyóirat főszerkesztője lett, amely ekkor Križ-re (Kereszt) változtatta a nevét. Továbbra is a fiatal katolikus mozgalom aktív tagja volt, valamint ugyanekkor publikálta első verseit a kiemelkedő katolikus kulturális magazinban, a Dom in svet -ben (Otthon és világ).

1928 és 1929 között egy évet töltött Berlinben, ahol részt vett Romano Guardini óráin, a Humboldt Egyetemen. Itt kapcsolatokat is épített a helyi baloldali, főként marxista szubkultúrákkal.

Miután visszatért Jugoszláviába és befejezte tanulmányait, általános iskolákban tanított Belováron, Horvátországban.

1931-ben ösztöndíjat kapott Lyon-ba. Párizst is meglátogatta, ahol találkozott Emmanuel Mounierrel (francia gondolkodó), aki bevezette a perszonalista filozófiába.

Élete végéig kapcsolatban maradt a francia Esprit magazin köreivel.

Miután 1932-ben visszatért Jugoszláviába, Belovárról Varasdra helyezték át (szintén Horvátország), ugyanakkor szoros kapcsolatban maradt szlovén szellemiségi körökkel. 1935-ben jelentette meg első versgyűjteményét (Zemlja), melyet a vidéki élet hódolatául szánt. Ebben az évben feleségül vette a horvát származású, varasdi Zdravka Koprivnjakot.

1936-ban visszatért Szlovéniába, és francia nyelvű professzorként tanított a tekintélyes Bežigradi nyelviskolában.

Anti-fasiszta ellenállás 
1937-ben Kocbek írt egy cikket Premišljevanje o Španiji (Gondolatok Spanyolországról) címmel, amelyben a spanyol papságot támadta, amiért az Francisco Franco fasiszta erőit támogatta a spanyol polgárháború során. A cikk, amelyet a Dom in svet (Otthon és világ) című folyóiratban közöltek, botrányt okozott a szlovén katolikusok körében, amely tetőfokát azzal érte el, hogy Kocbek pozícióját maga a püspök, Gregorij Rožman ítélte el. Ennek következményeként, Kocbek a keresztény baloldal tudósító alakja lett Szlovéniában.

1938-ban Kocbek megalapított egy új folyóiratot, a Dejanje-t (Akció) , mely hamarosan Szlovénia egyik legbefolyásosabb folyóiratává nőtte ki magát.

1937 és 1941 között kétoldalú álláspontja volt a kommunizmus felé: egyrészről a bal- és jobb totalitarizmus ellen volt, másrészről kapcsolatban állt mind a szlovén kommunistákkal, mind a baloldali liberális szellemiséggel, arra törekedvén, hogy alapítsanak egy népfrontot a fasiszta fenyegetések ellen. A Szlovén Nemzet Liberális Frontjának egyik alapító tagja.

Az olasz megszállás után Kocbek csatlakozott az olasz partizánokhoz, ahol 1943-ban kénytelen volt egyetérteni a Keresztény Szocialista párt felszámolásával a Liberális Fronton belül, és el kellett ismernie Szlovénia Kommunista Pártjának abszolút elsőbbségét a Partizánokon belül.

Éppen a második világháború vége előtt szlovén miniszteri posztra jelölte Josip Broz Tito az ideiglenes jugoszláv kormányban. A háború vége után további funkciókat töltött be a kommunista rezsimen belül, azonban egyik sem járt hatalommal.

Távozása a közéletből 
1951-ben Kocbek megjelentetett egy novelláskötetet Strah in pogum (Félelem és bátorság) címmel, amelyben a II. világháború alatti partizán harcok ügyeit érintette. A kommunista rezsim ezt a könyvet használta ürügyként, hogy egy hatalmas propaganda támadást indítsanak Kocbek személye ellen, ezzel arra kényszerítve, hogy teljesen visszavonuljon a közélettől, és élete végéig megfigyelés alatt álljon (1952-től). A következő évtizedben nem vállalhatott nyilvános megjelenést, könyveit és esszéit egyedül publikálhatta. Ebben az időszakban fordításból kereste bevételét. Többek között Balzac, Guy de Maupassant, Antoine de Saint-Exupéry, és Max Frisch műveit fordította.

Az elszigeteltség évei alatt a költészethez fordult, amiben a modern stílus etikai és filozófiai kérdéseit fedezte fel. 1964 után több nyilvános megjelenést vállalhatott, és 1952 után több versét is publikálhatta, első alkalommal. Későbbi modernista költészete fontos inspirációvá vált a fiatal szlovén szerzők generációja számára, olyan vezető egyéniségeket beleértve, mint Dominik Smole, Jože Snoj, Tomaž Šalamun, Marjan Rožanc és sokan mások.

A Zaliv-botrány 
Az 1975-ös Zaliv-botrányt követően a kommunista rezsim egy újabb becsmérlő kampányt indított ellene. A Jugoszlávián lévő nemzetközi nyomás, főleg a német Heinrich Böll író közbelépése volt valószínűleg a fő indok, amely megvédte Kocbeket a büntetőeljárástól. 1981-ben halt meg Ljubljanában, a Žale temetőben helyezték nyugalomra.

Üldöztetés 
1952-es közélettől való visszavonulása után, Kocbeket a Jugoszláv Titkos Rendőrség állandó megfigyelés alatt tartotta. Életét, (melyet 584-es számmal jelöltek) 4,268 oldalra jegyezték le 1944 és 1981 között. A titkos rendőrség 69 tisztviselője követte 1952 és 1981 között. Sok közeli barátját a rendőrség alkalmazta, hogy kémkedjenek utána. A legtöbb jelentést Jože Javoršek (esszéista) írta.

1976-ban két közelebbi barátját, Viktor Blažič-ot és Franc Miklavčič-ot letartóztatták, mondván, Kocbek titkos köréhez tartoznak. Magát Kocbeket viszont sosem tartóztatták le, habár a rendőrség számos alkalommal kihallgatta. Számos személyes aktáját ellopták, ezek sosem kerültek elő, és a lakását bedrótozták. Az 1970-es évek közepén, a lakás felújítása során kisebbik fia, Jurij Kocbek egy mikrofont talált a falban. Erről egy híres verset is írt Mikrofon a falban (Mikrofon v zidu) címmel.

Személyes élete 
Edvard Kocbek házas volt, három gyermeke született. Lánya, Lučka 1973-ban, 34 évesen agyvérzés következtében meghalt. Idősebbik fia, Matjaž Kocbek (1946–2013) elismert költővé vált, fiatalabbik fia, a korábban említett Jurij Kocbek (1949–2009) pedig fotográfus és grafikus volt.

A szlovén nyelv mellett Kocbek folyékonyan beszélt németül, franciául és szerb-horvátul, tudott latinul és ógörögül is.

Örökség és megemlékezés 
A 80-as, de főleg a 90-es években Kocbek irodalmi munkássága nagyérdeművé vált, írói szerepe pozitívan újraértékelődött. 1998-ban Ljubljanában (Bežigrad városrészen) utcát neveztek el róla, Celjében szintén.

2004-ben, születésnapjának századik évfordulóját számos rendezvénnyel ünnepelték, lezárván egy hivatalos állami ünnepéllyel, melynek szószólója a szlovén miniszterelnök, Anton Rop volt. A költő ülő, bronzból készült szobrát ünnepélyesen felavatták a Tivoli-tó mellett a ljubljanai Tivoli parkban. A szobrász Boštjan Drinovec.

Munkái

Költészet 
 Zemlja – / "Föld" , Ljubljana: Nova založba, 1934 /
 Groza – /"Rettegés". Ljubljana: Slovenska matica, 1963/
 Poročilo: pesmi – /"Jelentés: versek"; Maribor: Založba Obzorja, 1969/
 Žerjavica – /"Parázs". Trieste: Založništvo tržaškega tiska, 1974/
 Zbrane pesmi – /"Összegyűjtött versek". Ljubljana: Cankarjeva zalozba, 1977/

Próza 
 Strah in pogum: štiri novele – /"Félelem és bátorság: négy rövid történet". Ljubljana: Državna založba Slovenije, 1951/

Esszék és naplók 
 Tovarišija: dnevniški zapiski od 17. maja 1942 do 1. maja 1943 – /"Elvtársiasság: naplóbejegyzések 1942. május 17-től 1943. május 1-ig.". Ljubljana: Državna založba Slovenije, 1949).
 Slovensko poslanstvo : dnevnik s poti v Jajce 1943 /"A szlovén küldetés: napló az útról Jajce-ba, 1943". Celje: Mohorjeva družba, 1964/
 Listina : dnevniški zapiski od 3. maja do 2. decembra 1943 ("A dokumentum: naplóbejegyzések 1943. május 3-tól 1943. december 2-ig. " Ljubljana: Slovenska matica, 1967).
 Eros in seksus Ljubljana: Naše tromostovje, 1970), with a preface by Franc Rode.
 Svoboda in nujnost: pričevanja "Szabadság és szükség: bizonyságok". Celje: Mohorjeva družba, 1974
 Krogi navznoter "Belső körök". Ljubljana: Slovenska matica, 1977
 Pred viharjem "Vihar előtt". Ljubljana: Slovenska matica, 1980
 Sodobni misleci "Kortárs gondolkodók". Ljubljana: Slovenska matica, 1981

Magyar fordításban 
 Félelem és bátorság. Négy novella; ford. Gállos Orsolya; Forum–Európa, Újvidék–Bp., 1990
Éjszakai ünnepély; ford. Csordás Gábor; Jelenkor, Pécs, 2006 (Kiseurópa)
Kisfiú a fán. Dialektikus versek; vál., ford. Lukács Zsolt; Széphalom Könyvműhely, Bp., 2006 http://www.szephalom-konyvmuhely.hu/konyvek/kisfiu-fan
 Dialektika ; Az elme szabadságáról ; Változás – 2005, Lukács Zsolt
 Esedezem – fordította Lukács Zsolt, 2005
 Mikrofon a falban ; Életem – Lukács Zsolt, 2004
 A modern szlovén költészet változatai – 2005, Lukács Zsolt
Razumnik pred odločitvijo : izbrani eseji – /Az értelmiség válaszút előtt : válogatott esszék / [fordította Gállos Orsolya]/
 Lipicanci – Novak, Boris A., Krainer, Matjaž P. F., Putrih, Boštjan
 Kakukk; Az elfelejtett lány, Sötétség, Mikrofon a falban, Képzeld, hogy e betűk itt hangjegyek; Nem szállhatok a mennybe vékonyulva... [Csordás Gábor]

Jegyzetek

Források
Kocbek, Edvard. Slovenska književnost. Ljubljana, 1982 (Leksikoni Cankarjeve založbe).

1904-ben született személyek
1981-ben elhunyt személyek
Szlovén költők, írók
Szlovén műfordítók
Esszéírók
Edvard Kocbek ( Sveti Jurij ob Ščavnici , szeptember – Ljubljana , november ) szlovén író , költő , esszéista , fordító , a keresztény szocialisták tagja a Szlovén Nemzet Felszabadítási Frontjában , illetve a Szlovén Partizánok tagja . A legkiemelkedőbb szlovén nyelven író szerzők között tartják számon , és az egyik legjobb költő Prešeren után . Politikai szerepe miatt a II. világháború alatt és után az egyik legvitatottabb alak a századi Szlovéniában . Élete Fiatalkora és tanulmányok Kocbek St . Georgen an der Stainz ( ma Sveti Jurij ) falujában született a Stájerországi Hercegségben ( az akkori Osztrák-Magyar Monarchia , ma Szlovénia területén ) , nem messze az akkori magyar határtól , a Prlekija tájegységen . Apja , Valentin Kocbek eredetileg a szomszédos Szlovén gorice vidékéről származott , míg édesanyja , Matilda , az Ormosd melletti St . Thomas ( ma Sveti Tomaž ) kisvárosból származott . Miután Edvard a helyi római katolikus templom orgonistája lett , St . Georgenba költöztek . Edvard a szülők második gyermeke , három testvére volt . Marburgban ( ma Maribor ) német nyelvű középiskolába járt , ahol lelkes tanúja volt annak , hogy hogyan foglalták el a várost Rudolf Maister vezetésével a szlovén önkéntesek . Ezt követően átiratkozott egy szlovén nyelvű középiskolába az akkor már Ptuj nevet viselő Pettauba . Ptuji tartózkodása alatt barátkozott össze a később szerkesztőként és papként tevékenykedő Stanko Cajnkarral és a drámaíró Ivan Mrakkal . Szlovén nyelvtanára Anton Sovre volt , aki görög nyelvről fordított , a két világháború közötti időszak legkiemelkedőbb alakja . Ő volt az első , akinek feltűnt Kocbek írói tehetsége , és bátorította , hogy írjon , és vegyen részt drámával foglalkozó körökben . Ekkor kezdődött Kocbek korai szenvedélye a francia nyelv és kultúra iránt , illetve ugyanekkor kezdett el tevékenykedni a katolikus sport klubban , az Orel-ben . Fiatalkori tevékenysége Miután végzett a ptuji középiskolában , beiratkozott a maribori gimnáziumba , ahol azon diákok generációjába tartozott , akik elsőként végezhették el tanulmányaikat teljes mértékben szlovén nyelven ( korábban az órák egy része német nyelvű volt ) . Gimnáziumi évei alatt csatlakozott a fiatal keresztény szocialisták csoportjához , akik Janez Evangelist Krek ( szlovén keresztényszocialista politikai aktivista ) és Ivan Cankar ( szociáldemokrata szerző ) örökségét akarták továbbvinni . Ezt a fiatal katolikus megmozdulást a német katolikus teológus és filozófus , Romano Guardini inspirálta . Autentikusabb liturgiákra és vallásosságra törekedtek , ami a hívő ember Istennel való személyes kapcsolatán alapulna ; elutasították a klerikalizmust , a szociális konzervativizmust és a kapitalizmust , és egy etikus , megújuló személyiségen alapuló új szociális rend fejlődését követelték . A csoport szlovén nevén križarji -ként ismert , a Križ na gori ( "Kereszt a hegyen " ) folyóirat után elnevezve , melyet Anton Vodnik költő szerkesztett , aki a csoport egyik lelki vezetőjévé vált . 1925-ben Kocbek leérettségizett a maribori gimnáziumban , majd egy hosszú kirándulásra ment Olaszországba egyik közeli barátjával , Pino Mlakar-ral . Visszatérése után úgy döntött , hogy beiratkozik a maribori papi szemináriumra , ezt azonban két év után otthagyta , és beiratkozott a Ljubljanai Egyetemre , ahol francia nyelvet és irodalmat tanult.ban a Križ na gori ( "Kereszt a hegyen " ) folyóirat főszerkesztője lett , amely ekkor Križ-re ( Kereszt ) változtatta a nevét . Továbbra is a fiatal katolikus mozgalom aktív tagja volt , valamint ugyanekkor publikálta első verseit a kiemelkedő katolikus kulturális magazinban , a Dom in svet -ben ( Otthon és világ ) . 1928 ésközött egy évet töltött Berlinben , ahol részt vett Romano Guardini óráin , a Humboldt Egyetemen . Itt kapcsolatokat is épített a helyi baloldali , főként marxista szubkultúrákkal . Miután visszatért Jugoszláviába és befejezte tanulmányait , általános iskolákban tanított Belováron , Horvátországban . 1931-ben ösztöndíjat kapott Lyon-ba . Párizst is meglátogatta , ahol találkozott Emmanuel Mounierrel ( francia gondolkodó ) , aki bevezette a perszonalista filozófiába . Élete végéig kapcsolatban maradt a francia Esprit magazin köreivel . Miutánben visszatért Jugoszláviába, Belovárról Varasdra helyezték át ( szintén Horvátország ) , ugyanakkor szoros kapcsolatban maradt szlovén szellemiségi körökkel.ben jelentette meg első versgyűjteményét ( Zemlja ) , melyet a vidéki élet hódolatául szánt . Ebben az évben feleségül vette a horvát származású , varasdi Zdravka Koprivnjakot . 1936-ban visszatért Szlovéniába , és francia nyelvű professzorként tanított a tekintélyes Bežigradi nyelviskolában . Anti-fasiszta ellenállás 1937-ben Kocbek írt egy cikket Premišljevanje o Španiji ( Gondolatok Spanyolországról ) címmel , amelyben a spanyol papságot támadta , amiért az Francisco Franco fasiszta erőit támogatta a spanyol polgárháború során . A cikk , amelyet a Dom in svet ( Otthon és világ ) című folyóiratban közöltek , botrányt okozott a szlovén katolikusok körében , amely tetőfokát azzal érte el , hogy Kocbek pozícióját maga a püspök , Gregorij Rožman ítélte el . Ennek következményeként , Kocbek a keresztény baloldal tudósító alakja lett Szlovéniában . 1938-ban Kocbek megalapított egy új folyóiratot , a Dejanje-t ( Akció ) , mely hamarosan Szlovénia egyik legbefolyásosabb folyóiratává nőtte ki magát . 1937 ésközött kétoldalú álláspontja volt a kommunizmus felé : egyrészről a bal- és jobb totalitarizmus ellen volt , másrészről kapcsolatban állt mind a szlovén kommunistákkal , mind a baloldali liberális szellemiséggel , arra törekedvén , hogy alapítsanak egy népfrontot a fasiszta fenyegetések ellen . A Szlovén Nemzet Liberális Frontjának egyik alapító tagja . Az olasz megszállás után Kocbek csatlakozott az olasz partizánokhoz , aholban kénytelen volt egyetérteni a Keresztény Szocialista párt felszámolásával a Liberális Fronton belül , és el kellett ismernie Szlovénia Kommunista Pártjának abszolút elsőbbségét a Partizánokon belül . Éppen a második világháború vége előtt szlovén miniszteri posztra jelölte Josip Broz Tito az ideiglenes jugoszláv kormányban . A háború vége után további funkciókat töltött be a kommunista rezsimen belül , azonban egyik sem járt hatalommal . Távozása a közéletből 1951-ben Kocbek megjelentetett egy novelláskötetet Strah in pogum ( Félelem és bátorság ) címmel , amelyben a II. világháború alatti partizán harcok ügyeit érintette . A kommunista rezsim ezt a könyvet használta ürügyként , hogy egy hatalmas propaganda támadást indítsanak Kocbek személye ellen , ezzel arra kényszerítve , hogy teljesen visszavonuljon a közélettől , és élete végéig megfigyelés alatt álljontől ) . A következő évtizedben nem vállalhatott nyilvános megjelenést , könyveit és esszéit egyedül publikálhatta . Ebben az időszakban fordításból kereste bevételét . Többek között Balzac , Guy de Maupassant , Antoine de Saint-Exupéry , és Max Frisch műveit fordította . Az elszigeteltség évei alatt a költészethez fordult , amiben a modern stílus etikai és filozófiai kérdéseit fedezte fel.ut án több nyilvános megjelenést vállalhatott , ésután több versét is publikálhatta , első alkalommal . Későbbi modernista költészete fontos inspirációvá vált a fiatal szlovén szerzők generációja számára , olyan vezető egyéniségeket beleértve , mint Dominik Smole , Jože Snoj , Tomaž Šalamun , Marjan Rožanc és sokan mások . A Zaliv-botrány Azös Zaliv-botrányt követően a kommunista rezsim egy újabb becsmérlő kampányt indított ellene . A Jugoszlávián lévő nemzetközi nyomás , főleg a német Heinrich Böll író közbelépése volt valószínűleg a fő indok , amely megvédte Kocbeket a büntetőeljárástól.ben halt meg Ljubljanában , a Žale temetőben helyezték nyugalomra . Üldöztetés 1952-es közélettől való visszavonulása után , Kocbeket a Jugoszláv Titkos Rendőrség állandó megfigyelés alatt tartotta . Életét , ( melyetes számmal jelöltek) 268 oldalra jegyezték leésközött . A titkos rendőrségtisztviselője követteésközött . Sok közeli barátját a rendőrség alkalmazta , hogy kémkedjenek utána . A legtöbb jelentést Jože Javoršek ( esszéista ) írta . 1976-ban két közelebbi barátját , Viktor Blažič-ot és Franc Miklavčič-ot letartóztatták , mondván , Kocbek titkos köréhez tartoznak . Magát Kocbeket viszont sosem tartóztatták le , habár a rendőrség számos alkalommal kihallgatta . Számos személyes aktáját ellopták , ezek sosem kerültek elő , és a lakását bedrótozták . Azes évek közepén , a lakás felújítása során kisebbik fia , Jurij Kocbek egy mikrofont talált a falban . Erről egy híres verset is írt Mikrofon a falban ( Mikrofon v zidu ) címmel . Személyes élete Edvard Kocbek házas volt , három gyermeke született . Lánya , Lučkaban,évesen agyvérzés következtében meghalt . Idősebbik fia , Matjaž Kocbek2013 ) elismert költővé vált , fiatalabbik fia , a korábban említett Jurij Kocbek2009 ) pedig fotográfus és grafikus volt . A szlovén nyelv mellett Kocbek folyékonyan beszélt németül , franciául és szerb-horvátul , tudott latinul és ógörögül is . Örökség és megemlékezés Aas , de főleg aes években Kocbek irodalmi munkássága nagyérdeművé vált , írói szerepe pozitívan újraértékelődött.ban Ljubljanában ( Bežigrad városrészen ) utcát neveztek el róla , Celjében szintén . 2004-ben , születésnapjának századik évfordulóját számos rendezvénnyel ünnepelték , lezárván egy hivatalos állami ünnepéllyel , melynek szószólója a szlovén miniszterelnök , Anton Rop volt . A költő ülő , bronzból készült szobrát ünnepélyesen felavatták a Tivoli-tó mellett a ljubljanai Tivoli parkban . A szobrász Boštjan Drinovec . Munkái Költészet Zemlja – / " Föld " , Ljubljana : Nova založba , / Groza – /" Rettegés " . Ljubljana : Slovenska matica , Poročilo : pesmi – /"Jelentés : versek " ; Maribor : Založba Obzorja , Žerjavica – /" Parázs " . Trieste : Založništvo tržaškega tiska , Zbrane pesmi – /" Összegyűjtött versek " . Ljubljana : Cankarjeva zalozba , Próza Strah in pogum : štiri novele – /" Félelem és bátorság : négy rövid történet " . Ljubljana : Državna založba Slovenije , Esszék és naplók Tovarišija : dnevniški zapiski od majado maja– /" Elvtársiasság : naplóbejegyzések májustől májusig . " . Ljubljana : Državna založba Slovenije , Slovensko poslanstvo : dnevnik s poti v Jajce / " A szlovén küldetés : napló az útról Jajce-ba, . Celje : Mohorjeva družba , Listina : dnevniški zapiski od maja do decembra ( " A dokumentum : naplóbejegyzések májustól decemberig . " Ljubljana : Slovenska matica , Eros in seksus Ljubljana : Naše tromostovje , with a preface by Franc Rode . Svoboda in nujnost : pričevanja " Szabadság és szükség : bizonyságok " . Celje : Mohorjeva družba , Krogi navznoter " Belső körök " . Ljubljana : Slovenska matica , Pred viharjem " Vihar előtt " . Ljubljana : Slovenska matica , Sodobni misleci " Kortárs gondolkodók " . Ljubljana : Slovenska matica , Magyar fordításban Félelem és bátorság . Négy novella ; ford . Gállos Orsolya ; Forum–Európa , Újvidék–Bp. , Éjszakai ünnepély ; ford . Csordás Gábor ; Jelenkor , Pécs , ( Kiseurópa ) Kisfiú a fán . Dialektikus versek ; vál . , ford . Lukács Zsolt ; Széphalom Könyvműhely, Bp.,http: //www.szephalom-konyvmuhely.hu/konyvek/kisfiu-fan Dialektika ; Az elme szabadságáról ; Változás – Lukács Zsolt Esedezem – fordította Lukács Zsolt , Mikrofon a falban ; Életem – Lukács Zsolt , A modern szlovén költészet változatai – Lukács Zsolt Razumnik pred odločitvijo \ : izbrani eseji – /Az értelmiség válaszút előtt \ : válogatott esszék / [ fordította Gállos Orsolya ] / Lipicanci – Novak , Boris A . , Krainer , Matjaž P. F. , Putrih, Boštjan Kakukk ; Az elfelejtett lány , Sötétség , Mikrofon a falban , Képzeld , hogy e betűk itt hangjegyek ; Nem szállhatok a mennybe vékonyulva. . . [ Csordás Gábor ] Jegyzetek Források Kocbek , Edvard . Slovenska književnost . Ljubljana,( Leksikoni Cankarjeve založbe ) . 1904-ben született személyek 1981-ben elhunyt személyek Szlovén költők , írók Szlovén műfordítók Esszéírók