SBB UIC-X személykocsi
Az SBB UIC-X személykocsi egy vasúti személykocsi sorozat, melyet a Svájci Államvasút üzemeltet.

Általános leírás 
1964-ben az SBB a régebbi személykocsijainak kiváltására kezdete el beszerezni az új UIC-X járműveit, melyek tulajdonképpen az 1953-ban a DB számára kifejlesztett oldalfolyosós M-wagenek (DB UIC-X wagen) továbbfejlesztett változatai voltak. Közös jellemzőjük, hogy a személykocsik nem rendelkeztek légkondicionáló berendezéssel, a UIC-X kocsik kevesebb fülkével rendelkező altípusa a tulajdonképpeni Z2 későbbi kocsitípus. Az SBB kocsijainak nagyobbik része ebbe a kocsitípusba tartozik. Amíg az első száz másodosztályú kocsi belsőterei teljesen megegyeztek a DB B4üm kocsijaival (tizenkét fülkét kaptak), addig az SBB elsőosztályú kocsijai csak kilenc fülkével rendelkeztek, nem úgy mint a DB A4üm kocsijai, melyek tíz fülével rendelkeztek.

A személykocsikon az oldalsó feljáró ajtók a kocsifallal egy síkba kerültek, az ajtók ízelt kivitejűek voltak és színük a külföldi kocsiktól eltérően, nem az alapszínt (SBB esetében zöld) hanem ezüst vagy arany-eloxált színt kaptak (mint az egységkocsikon), rajtul az ablakok kisebbek voltak mint a DB járművein. A kocsikban a WC ablakai kisebb kialakításban kerültek kivitelre mint az SBB EW I (egységkocsi) kocsikon. WC a személykocsik mindkét végén volt egy új helyiséggel együtt melyek az új csak mosdóval rendelkező helyiségek voltak.

Érdekesség továbbá a kocsikban, hogy tetejük az 1956-ban épített EW I-hez hasonlóan bordázott. Egyediségükre jellemző, hogy a feljáróajtók felett találhatóak a szellőző beömlő rácsai. A járműveket egységeben légfűtéssel szerezték be.

A kocsik üléshuzatai a dohányzó fülkékben vörös-fekete, a nemdohányzók esetében zöld-fekete csíkozásúak voltak.

Műszaki és formai kialakítás 

A kocsivégi átjáróajtók gumihurkákkal voltak védve, melyek pneumatikus működtetésű kétszárnyú ajtók voltak. Az ízelt ajtók és lehúzható ablakok megfelelnek a UIC szabványoknak. A UIC-X kocsik az EW I kocsi forgóvázait kapták. A kocsiszekrény méretei megfelelnek a UIC-X szabványoknak melyek, a hosszúság 26 400mm, szélesség 2850mm.

Azonban az első szériagyártású jármű az a húsz darab fekvőhelyes Bcm (Bcm 50-70) kocsi volt, mely tíz utas és egy szerviz fülkével, tehát tizenegy fülkével rendelkezett, mint a DB Bcm243 kocsi. 1970–1972-ben az SBB további harminc fekvőhelyes kocsit szerzett be. Az 1980-as években az első húsz fekvőhelyes kocsi színsémáját megváltoztatta az SBB kék-fehér csíkozásúra, így ezek a járművek inkább hasonlítottak az 1979-ben beszerzett EUROFIMA fekvőhelyes kocsikra, mint fiatalabb társaikra.

Az 1965 márciusában megrendelt első száz másodosztályú ülőhelyes kocsi Bm sorozatként érkezett két részletben, melyek a következőek voltak középszám szerinti csoportosításuk alapján: 1966-1967 (Bm 22-30 000-059) és 1968 (Bm 22-40 060-099). A kocsik 72 ülőhellyel rendelkeztek (tizenkettő fülkével) melyek bővíthetőek voltak az oldalfolyosókon található összesen tíz pótülésekkel.

1967-ben  a németországi WMD-ben (Waggon- und Maschinenbau GmbH Donauwörth) gyártottak tíz légkondicionált étkezőkocsit, melyek ez első időkben étkezőkocsi-vörösre voltak festve. A németországi Aitrangben történt baleset után (1971.02.09) egy étkezőkocsit TEE bordó-bézs színre festettek a Bavaria-TEE vonat kiszolgálása érdekében. 1977 után az összes étkezőkocsi megkapta az EUROFIMA narancssárga festést.

1969-1970-ben beszerzett negyven első osztályú kocsi kilenc fülkével készült, mint a DB új TEE kocsijai azonban légkondicionáló nélkül. Ezek a kocsik mint az 1971 és 1972-ben beszerzett ABm (osztott első és második osztály) melyek négy első és hat másodosztályú fülkével rendelkeztek, már megfeleltek az új UIC Z vagy EUROFIMA kocsitípusnak, azonban ezek a légkondicionáló berendezés hiánya miatt csak UIC Z2 besorolást kaptak.

1972-ben további másodosztályú kocsik érkeztek melyek már csökkentett fülkeszámmal érkeztek, nagyobb komfortot biztosítva az utasoknak. Így ezekben a kocsikban is 66 ülőhely volt található melyet kilenc pótülés egészített ki. Ezek lettek a Bm 21-70 tipusú kocsik melyek megfeleltek a UIC-Z2 szabványoknak.

1977-ben negyven kocsi (21-70 090-109 és 150-169) megkapták az Eurofima C1 narancssárga-fehér festést. Ezek a kocsik 1978-ban azzal a szállított húsz EUROFIMA elsőosztályú kocsival (Amz 19) elérte a kétszázhúsz darabos szériát.

1977-ben további húsz poggyászkocsi (Dms) érkezett SBB-hez

Használat 
Megérkezésüket követően azonnal nemzetközi fordákban kezdték használni a járműveket mint pl. Németország, Belgium, Hollandia, Franciaország, Ausztria és Olaszország, ahol az 1950-es SBB RIC kocsikat váltották. Napjainkban Svájcban belföldi forgalomra használják a kocsikat.

Átépítések

Bpm 51 (Bm 21-70) 
Az 1980-as években építették át azokat a kocsikat, melyek ma Bpm 51 számon üzemelnek, ezekben a kocsikban páholyos elrendezés mellett 88 ülőhelyet tudnak biztosítani. Ezek a kocsik megkapták az EW IV kocsik zöld-fehér színezését. A kocsikat elsősorban Intercity és expressz vonatok kiegészítésére használták, de megtartották RIC képességeiket ezért többször használták külföldön is őket.

2010-ben elhatározták, hogy száznyolcvan másodosztályú kocsi teljes felújítást kap. Ebbe beletartozott a légkondicionáló berendezés, az önműködő tolóajtó a vészfékáthidalás stb. A felújítás az átrozsdásodás elleni védelemmel és a korrodált részek kijavításával kezdődött, hogy a kocsik élettartamát 2020-ig meghosszabbítsák. Sajnos idővel kiderült, hogy ezek a beavatkozások túl sokba kerülnek, mint a hasznos előre tervezett élettartam, ezért a felújításokat áttervezték és a fennmaradó százhetven jármű csak kisebb felújítást kapott.

Bm 22-70 
Az 1990-években az SBB átépített tizenkét Bm 22-70 tipusú kocsit azzal a céllal, hogy 72 férőhelyes Bcpm Sleeperette típusú éjszakai utazásra alkalmas kocsit hozzanak létre. Ezeket a kocsikat továbbra is használták mint elsőosztályú megerősítő kocsikat.

ÖBB-variánsok 
1969-ben az Osztrák Szövetségi Vasút vásárolt egy klimatizált szalon elrendezésű kocsit, amely K komfort jelölést kapott.

1976-ban az ÖBB rendelt harminc fekvőhelyes (51 81 50-70 000-029) kocsit, melyek UIC-Z2 szabvány szerint épültek.

1981-1982-ben ezeket követte egy kétszer akkora sorozat, több mosdóval (51 81 59-70 000-059), ezeket könnyen felismerni a négy WC ablakról és a tíz fülkéről. A kocsikat ezekben az esetekben Ausztriában a Jenbacher Werke gyártotta.

Fordítás

Források 
 Walter Trüb: Die Personenwagen der SBB (Normalspur) 1902–1970, mit Nachtrag 1971–1977. Erweiterter Separatabdruck aus dem Eisenbahn-Amateur Nr. 2/1968 bis Nr. 2/1970, Eisenbahn-Amateur 1977
 SBB-Reisezug- und Gepäckwagen, herausgegeben vom Generalsekretariat der SBB, Bern 1982, Voitures et fourgons CFF, edité par le Sécretariat général CFF, Berne 1982 (zweisprachige Publikation, deutsch und französisch).

Személykocsik
Svájc vasúti közlekedése
Az SBB UIC-X személykocsi egy vasúti személykocsi sorozat , melyet a Svájci Államvasút üzemeltet . Általános leírás 1964-ben az SBB a régebbi személykocsijainak kiváltására kezdete el beszerezni az új UIC-X járműveit , melyek tulajdonképpen azban a DB számára kifejlesztett oldalfolyosós M-wagenek ( DB UIC-X wagen ) továbbfejlesztett változatai voltak . Közös jellemzőjük , hogy a személykocsik nem rendelkeztek légkondicionáló berendezéssel , a UIC-X kocsik kevesebb fülkével rendelkező altípusa a tulajdonképpeni Z2 későbbi kocsitípus . Az SBB kocsijainak nagyobbik része ebbe a kocsitípusba tartozik . Amíg az első száz másodosztályú kocsi belsőterei teljesen megegyeztek a DB B4üm kocsijaival ( tizenkét fülkét kaptak ) , addig az SBB elsőosztályú kocsijai csak kilenc fülkével rendelkeztek , nem úgy mint a DB A4üm kocsijai , melyek tíz fülével rendelkeztek . A személykocsikon az oldalsó feljáró ajtók a kocsifallal egy síkba kerültek , az ajtók ízelt kivitejűek voltak és színük a külföldi kocsiktól eltérően , nem az alapszínt ( SBB esetében zöld ) hanem ezüst vagy arany-eloxált színt kaptak ( mint az egységkocsikon ) , rajtul az ablakok kisebbek voltak mint a DB járművein . A kocsikban a WC ablakai kisebb kialakításban kerültek kivitelre mint az SBB EW I ( egységkocsi ) kocsikon . WC a személykocsik mindkét végén volt egy új helyiséggel együtt melyek az új csak mosdóval rendelkező helyiségek voltak . Érdekesség továbbá a kocsikban , hogy tetejük azban épített EW I-hez hasonlóan bordázott . Egyediségükre jellemző , hogy a feljáróajtók felett találhatóak a szellőző beömlő rácsai . A járműveket egységeben légfűtéssel szerezték be . A kocsik üléshuzatai a dohányzó fülkékben vörös-fekete , a nemdohányzók esetében zöld-fekete csíkozásúak voltak . Műszaki és formai kialakítás A kocsivégi átjáróajtók gumihurkákkal voltak védve , melyek pneumatikus működtetésű kétszárnyú ajtók voltak . Az ízelt ajtók és lehúzható ablakok megfelelnek a UIC szabványoknak . A UIC-X kocsik az EW I kocsi forgóvázait kapták . A kocsiszekrény méretei megfelelnek a UIC-X szabványoknak melyek , a hosszúság400mm , szélességm . Azonban az első szériagyártású jármű az a húsz darab fekvőhelyes Bcm ( Bcmkocsi volt , mely tíz utas és egy szerviz fülkével , tehát tizenegy fülkével rendelkezett , mint a DB Bcm243 kocsi.1972-ben az SBB további harminc fekvőhelyes kocsit szerzett be . Azas években az első húsz fekvőhelyes kocsi színsémáját megváltoztatta az SBB kék-fehér csíkozásúra , így ezek a járművek inkább hasonlítottak azben beszerzett EUROFIMA fekvőhelyes kocsikra , mint fiatalabb társaikra . Azmárciusában megrendelt első száz másodosztályú ülőhelyes kocsi Bm sorozatként érkezett két részletben , melyek a következőek voltak középszám szerinti csoportosításuk alapján : ( Bm000-059 ) és ( Bm060-099 ) . A kocsikülőhellyel rendelkeztek ( tizenkettő fülkével ) melyek bővíthetőek voltak az oldalfolyosókon található összesen tíz pótülésekkel . 1967-ben a németországi WMD-ben ( Waggon- und Maschinenbau GmbH Donauwörth ) gyártottak tíz légkondicionált étkezőkocsit , melyek ez első időkben étkezőkocsi-vörösre voltak festve . A németországi Aitrangben történt baleset után02.09 ) egy étkezőkocsit TEE bordó-bézs színre festettek a Bavaria-TEE vonat kiszolgálása érdekében.után az összes étkezőkocsi megkapta az EUROFIMA narancssárga festést . 1969-1970-ben beszerzett negyven első osztályú kocsi kilenc fülkével készült , mint a DB új TEE kocsijai azonban légkondicionáló nélkül . Ezek a kocsik mint azésben beszerzett ABm ( osztott első és második osztály ) melyek négy első és hat másodosztályú fülkével rendelkeztek , már megfeleltek az új UIC Z vagy EUROFIMA kocsitípusnak , azonban ezek a légkondicionáló berendezés hiánya miatt csak UIC Z2 besorolást kaptak . 1972-ben további másodosztályú kocsik érkeztek melyek már csökkentett fülkeszámmal érkeztek , nagyobb komfortot biztosítva az utasoknak . Így ezekben a kocsikban isülőhely volt található melyet kilenc pótülés egészített ki . Ezek lettek a Bmtipusú kocsik melyek megfeleltek a UIC-Z2 szabványoknak . 1977-ben negyven kocsi090-109 ésmegkapták az Eurofima C1 narancssárga-fehér festést . Ezek a kocsikban azzal a szállított húsz EUROFIMA elsőosztályú kocsival ( Amzelérte a kétszázhúsz darabos szériát . 1977-ben további húsz poggyászkocsi ( Dms ) érkezett SBB-hez Használat Megérkezésüket követően azonnal nemzetközi fordákban kezdték használni a járműveket mint pl . Németország , Belgium , Hollandia , Franciaország , Ausztria és Olaszország , ahol azes SBB RIC kocsikat váltották . Napjainkban Svájcban belföldi forgalomra használják a kocsikat . Átépítések Bpm ( Bm Azas években építették át azokat a kocsikat , melyek ma Bpmszámon üzemelnek , ezekben a kocsikban páholyos elrendezés mellettülőhelyet tudnak biztosítani . Ezek a kocsik megkapták az EW IV kocsik zöld-fehér színezését . A kocsikat elsősorban Intercity és expressz vonatok kiegészítésére használták , de megtartották RIC képességeiket ezért többször használták külföldön is őket . 2010-ben elhatározták , hogy száznyolcvan másodosztályú kocsi teljes felújítást kap. Ebbe beletartozott a légkondicionáló berendezés , az önműködő tolóajtó a vészfékáthidalás stb . A felújítás az átrozsdásodás elleni védelemmel és a korrodált részek kijavításával kezdődött , hogy a kocsik élettartamátig meghosszabbítsák . Sajnos idővel kiderült , hogy ezek a beavatkozások túl sokba kerülnek , mint a hasznos előre tervezett élettartam , ezért a felújításokat áttervezték és a fennmaradó százhetven jármű csak kisebb felújítást kapott . Bm Azévekben az SBB átépített tizenkét Bmtipusú kocsit azzal a céllal , hogyférőhelyes Bcpm Sleeperette típusú éjszakai utazásra alkalmas kocsit hozzanak létre . Ezeket a kocsikat továbbra is használták mint elsőosztályú megerősítő kocsikat . ÖBB-variánsok 1969-ben az Osztrák Szövetségi Vasút vásárolt egy klimatizált szalon elrendezésű kocsit , amely K komfort jelölést kapott . 1976-ban az ÖBB rendelt harminc fekvőhelyes81000-029 ) kocsit , melyek UIC-Z2 szabvány szerint épültek . 1981-1982-ben ezeket követte egy kétszer akkora sorozat , több mosdóval81000-059 ) , ezeket könnyen felismerni a négy WC ablakról és a tíz fülkéről . A kocsikat ezekben az esetekben Ausztriában a Jenbacher Werke gyártotta . Fordítás Források Walter Trüb : Die Personenwagen der SBB ( Normalspur) 1970 , mit Nachtrag1977. Erweiterter Separatabdruck aus dem Eisenbahn-Amateur Nr.1968 bis Nr.1970 , Eisenbahn-Amateur SBB-Reisezug- und Gepäckwagen , herausgegeben vom Generalsekretariat der SBB, Bern Voitures et fourgons CFF , edité par le Sécretariat général CFF , Berne( zweisprachige Publikation , deutsch und französisch ) . Személykocsik Svájc vasúti közlekedése