Icadyptes salasi
Az Icadyptes salasi a madarak (Aves) osztályának pingvinalakúak (Sphenisciformes) rendjébe, ezen belül a pingvinfélék (Spheniscidae) családjába és a Palaeeudyptinae alcsaládjába tartozó fosszilis faj.

Nemének eddig az egyetlen felfedezett faja.

Tudnivalók 
Az Icadyptes salasi ezelőtt 36 millió éve élt, a késő eocén korszakban, ott ahol manapság Dél-Amerika nyugati partja van.

Ennek a fosszilis madárnak a nemi szintű taxonneve, megtalálási helyének a perui régiónak, azaz Ica-nak és a görög szónak, dyptes-nek = „merülő”, „búvár” összevonásából született. A fajnevét, vagyis a tudományosból a másodikat, a salasi-t, a perui paleontológusról, Rodolfo Salasról kapta.

A 150 centiméteres magasságával jóval nagyobb volt, mint a mai legnagyobb pingvinfaj, a császárpingvin (Aptenodytes forsteri); bár ennek ellenére az Icadyptes salasi csak a harmadik legnagyobb felfedezett pingvinfaj. A csőre feltűnően hosszú, lándzsaszerű volt, inkább a gémekéhez hasonlított. A kutatók, akik először felfedezték, úgy vélték, hogy ez a hosszú csőr volt jellemző az összes őspingvinre.

A 36 millió éves pingvin maradványait Dr. Julia A. Clarke és társai fedezték fel, Peruban. A kutatócsoport tagjai az Észak-Karolinai Állami Egyetem (North Carolina State University) munkatársai. Az igen jó állapotban megmaradt csontvázat, Peru déli partjain fedezték fel; vele együtt egy másik eocén kori őspingvin, a Perudyptes devriesi, mely körülbelül királypingvin (Aptenodytes patagonicus) méretű lehetett és még három - még leíratlan pingvinfaj is előkerült.

Ezeket a pingvineket a Föld trópusi részein fedezték fel, ami arra hagy következtetni, hogy az őspingvinek - legalábbis egy részük -, nem a hideg vidékeket, hanem a melegebb, trópusi éghajlatokat kedvelték. Manapság csak a pápaszemes pingvin (Spheniscus demersus) és a galápagosi pingvin (Spheniscus mendiculus) tűrik meg az ilyen meleg vidékeket.

Ezek a felfedezések átírták az eddigi elméleteket a pingvinek evolúciójáról. Korábban úgy vélték, hogy az első pingvinek az Antarktisz és Új-Zéland környékén jelentek meg, és csak az utolsó 10 millió évben kezdtek északabbra vonulni. Mivel az Icadyptes salasi és a Perudyptes devriesi a trópusokon éltek, abban az időben, amikor az elmúlt 65 millió évben volt a legmelegebb, a pingvinek meleg éghajlathoz való alkalmazkodása, a feltételezettnél 30 millió évvel korábban történt meg.

Jegyzetek

Fordítás 

Palaeeudyptinae
Madárfajok
Fosszilis madarak
Dél-Amerika állatvilága az eocénben
Víziélőlények az eocénben
Monotipikus taxonok
Az Icadyptes salasi a madarak ( Aves ) osztályának pingvinalakúak ( Sphenisciformes ) rendjébe , ezen belül a pingvinfélék ( Spheniscidae ) családjába és a Palaeeudyptinae alcsaládjába tartozó fosszilis faj. Nemének eddig az egyetlen felfedezett faja . Tudnivalók Az Icadyptes salasi ezelőttmillió éve élt , a késő eocén korszakban , ott ahol manapság Dél-Amerika nyugati partja van . Ennek a fosszilis madárnak a nemi szintű taxonneve , megtalálási helyének a perui régiónak , azaz Ica-nak és a görög szónak , dyptes-nek = „ merülő” , „ búvár” összevonásából született . A fajnevét , vagyis a tudományosból a másodikat , a salasi-t , a perui paleontológusról , Rodolfo Salasról kapta . Acentiméteres magasságával jóval nagyobb volt , mint a mai legnagyobb pingvinfaj , a császárpingvin ( Aptenodytes forsteri ) ; bár ennek ellenére az Icadyptes salasi csak a harmadik legnagyobb felfedezett pingvinfaj. A csőre feltűnően hosszú , lándzsaszerű volt , inkább a gémekéhez hasonlított . A kutatók , akik először felfedezték , úgy vélték , hogy ez a hosszú csőr volt jellemző az összes őspingvinre . Amillió éves pingvin maradványait Dr . Julia A . Clarke és társai fedezték fel , Peruban . A kutatócsoport tagjai az Észak-Karolinai Állami Egyetem ( North Carolina State University ) munkatársai . Az igen jó állapotban megmaradt csontvázat , Peru déli partjain fedezték fel ; vele együtt egy másik eocén kori őspingvin , a Perudyptes devriesi , mely körülbelül királypingvin ( Aptenodytes patagonicus ) méretű lehetett és még három - még leíratlan pingvinfaj is előkerült . Ezeket a pingvineket a Föld trópusi részein fedezték fel , ami arra hagy következtetni , hogy az őspingvinek - legalábbis egy részük - , nem a hideg vidékeket , hanem a melegebb , trópusi éghajlatokat kedvelték . Manapság csak a pápaszemes pingvin ( Spheniscus demersus ) és a galápagosi pingvin ( Spheniscus mendiculus ) tűrik meg az ilyen meleg vidékeket . Ezek a felfedezések átírták az eddigi elméleteket a pingvinek evolúciójáról . Korábban úgy vélték , hogy az első pingvinek az Antarktisz és Új-Zéland környékén jelentek meg , és csak az utolsómillió évben kezdtek északabbra vonulni . Mivel az Icadyptes salasi és a Perudyptes devriesi a trópusokon éltek , abban az időben , amikor az elmúltmillió évben volt a legmelegebb , a pingvinek meleg éghajlathoz való alkalmazkodása , a feltételezettnélmillió évvel korábban történt meg . Jegyzetek Fordítás Palaeeudyptinae Madárfajok Fosszilis madarak Dél-Amerika állatvilága az eocénben Víziélőlények az eocénben Monotipikus taxonok