Hršćevani
Hršćevani falu Horvátországban Split-Dalmácia megyében. Közigazgatásilag Podbablje községhez tartozik.

Fekvése 
Splittől légvonalban 61, közúton 84 km-re keletre, Makarskától légvonalban 19, közúton 37 km-re északkeletre, a dalmát Zagora területén, Imotska krajina középső részén, Imotski városával szemben 5 km-re délnyugatra, az Imotski-mező déli oldalán fekszik. Településrészei Blažići, Kritići, Znaori, Bioići, Kasali és Potok.

Története 
A település neve a horvát „hrast” (tölgyfa) főnévből ered, (eredeti alakja talán Hrastovina lehetett) jelentése lényegében tölgyfákkal benőtt hely. A térség első ismert népe az illírek voltak. Jelenlétüket igazolják az ókorból fennmaradt halomsírok és várak maradványai. Az illír háborúk végeztével az 1. század elején e terület is Dalmácia római tartomány része lett. A békésebb idők gazdasági felvirágzást hoztak e vidék számára is. Az ókorban itt halad át a Salonából Ad Novaen, a mai Runovićon át a mai Metković mellett fekvő Narona felé menő római út, melynek maradványai ma is láthatók. A római jelenlétet főként a területén előkerült régészeti leletek bizonyítják. A kereszténység már az első századokban elterjedt ezen a területen, erről mesélnek a szomszédos Zmijavcin talált ókeresztény bazilika maradványai, melyek a 6. századból származnak. A horvátok ősei a 7. században vándoroltak be erre a vidékre. A középkori horvát állam közigazgatásában ez a terület Fehér-Horvátországhoz, azon belül az Imoti zsupánsághoz tartozott. A bencés atyák a 11. században Proložachoz tartozó Opačacnál a Vrljika-folyó forrásánál építették fel kolostorukat, innen végezték a térség lakóinak keresztény hitre térítését. A 14. századtól a hívek lelki gondozását a ferencesek vették át, akik az elpusztult kolostort újjáépítették. A török 1463-ban meghódította a közeli Boszniát, majd 1493-re már ez a terület is uralmuk alá került. Az 1699-es karlócai béke török kézen hagyta. Végleges felszabadulása csak az újabb velencei-török háborút lezáró pozsareváci békével 1718-ban történt meg. Ezután a Velencei Köztársaság fennhatósága alá tartozott. A török uralom teljes ideje alatt a hívek lelki gondozását a vrljikai ferencesek látták el, kolostoruk a 17. századtól már a Prološko blato kis Manastir nevű szigetén működött. A 16. század második felében a rend a szomszédos Kamenmoston is letelepedett, ahol saját rendházuk és kápolnájuk is volt. A podbabljei plébániát kezdetben a ferences atyák vezették, akik 1735-ig laktak Kamenmoston, ezután építették fel az új plébániaházat a plébánia központjában. A velencei uralomnak 1797-ben vége szakadt és osztrák csapatok vonultak be Dalmáciába. 1806-ban az osztrákokat legyőző franciák uralma alá került, de Napóleon lipcsei veresége után 1813-ban újra az osztrákoké lett. 1892-ben itt épült fel és kezdte meg működését a község első iskolája. 1918-ban az új szerb-horvát-szlovén állam, majd később a Jugoszláv Királyság része lett. A háború után a szocialista Jugoszláviához került. 1991 óta a független Horvátországhoz tartozik. 2011-ben a településnek 520 lakosa volt.

Lakosság 

(Lakosságát 1857-től 1961-ig Zmijavcihoz, 1869-ben és 1921-ben Runović településhez számították.)

Nevezetességei 
Jézus és Mária szíve tiszteletére szentelt kápolnája.
Római út maradványai a falu Kamenmost felé eső határában.

Oktatás 
1892-ben itt nyitották meg a község első iskoláját.

Egyesületek 
A település sportegyesülete a „Japona” kispályás labdarúgóklub.

Jegyzetek

Források 
A település weboldala 
Podbablje község hivatalos oldala 
A split-makarskai érsekség honlapja

További információk 
A község információs portálja 
A spliti ferences rendtartomány honlapja 
Podbablje – turistainformációk

Irodalom 
Strategija razvoja općine Podbablje 2015-2020. Podbablje,2015.  - Podbablje község fejlesztési stratégiája  

Split-Dalmácia megye települései
Hršćevani falu Horvátországban Split-Dalmácia megyében . Közigazgatásilag Podbablje községhez tartozik . Fekvése Splittől légvonalban közútonkm-re keletre , Makarskától légvonalban közútonkm-re északkeletre , a dalmát Zagora területén , Imotska krajina középső részén , Imotski városával szembenkm-re délnyugatra , az Imotski-mező déli oldalán fekszik . Településrészei Blažići , Kritići , Znaori , Bioići , Kasali és Potok . Története A település neve a horvát „ hrast” ( tölgyfa ) főnévből ered , ( eredeti alakja talán Hrastovina lehetett ) jelentése lényegében tölgyfákkal benőtt hely . A térség első ismert népe az illírek voltak . Jelenlétüket igazolják az ókorból fennmaradt halomsírok és várak maradványai . Az illír háborúk végeztével az század elején e terület is Dalmácia római tartomány része lett . A békésebb idők gazdasági felvirágzást hoztak e vidék számára is . Az ókorban itt halad át a Salonából Ad Novaen , a mai Runovićon át a mai Metković mellett fekvő Narona felé menő római út , melynek maradványai ma is láthatók . A római jelenlétet főként a területén előkerült régészeti leletek bizonyítják . A kereszténység már az első századokban elterjedt ezen a területen , erről mesélnek a szomszédos Zmijavcin talált ókeresztény bazilika maradványai , melyek a századból származnak . A horvátok ősei a században vándoroltak be erre a vidékre . A középkori horvát állam közigazgatásában ez a terület Fehér-Horvátországhoz , azon belül az Imoti zsupánsághoz tartozott . A bencés atyák a században Proložachoz tartozó Opačacnál a Vrljika-folyó forrásánál építették fel kolostorukat , innen végezték a térség lakóinak keresztény hitre térítését . A századtól a hívek lelki gondozását a ferencesek vették át , akik az elpusztult kolostort újjáépítették . A törökban meghódította a közeli Boszniát , majdre már ez a terület is uralmuk alá került . Azes karlócai béke török kézen hagyta . Végleges felszabadulása csak az újabb velencei-török háborút lezáró pozsareváci békévelban történt meg . Ezután a Velencei Köztársaság fennhatósága alá tartozott . A török uralom teljes ideje alatt a hívek lelki gondozását a vrljikai ferencesek látták el , kolostoruk a századtól már a Prološko blato kis Manastir nevű szigetén működött . A század második felében a rend a szomszédos Kamenmoston is letelepedett , ahol saját rendházuk és kápolnájuk is volt . A podbabljei plébániát kezdetben a ferences atyák vezették , akikig laktak Kamenmoston , ezután építették fel az új plébániaházat a plébánia központjában . A velencei uralomnakben vége szakadt és osztrák csapatok vonultak be Dalmáciába.ban az osztrákokat legyőző franciák uralma alá került , de Napóleon lipcsei veresége utánban újra az osztrákoké lett.ben itt épült fel és kezdte meg működését a község első iskolája.ban az új szerb-horvát-szlovén állam , majd később a Jugoszláv Királyság része lett . A háború után a szocialista Jugoszláviához került.óta a független Horvátországhoz tartozik.ben a településneklakosa volt . Lakosság ( Lakosságáttőlig Zmijavcihoz, ben ésben Runović településhez számították . ) Nevezetességei Jézus és Mária szíve tiszteletére szentelt kápolnája . Római út maradványai a falu Kamenmost felé eső határában . Oktatás 1892-ben itt nyitották meg a község első iskoláját . Egyesületek A település sportegyesülete a „ Japona” kispályás labdarúgóklub . Jegyzetek Források A település weboldala Podbablje község hivatalos oldala A split-makarskai érsekség honlapja További információk A község információs portálja A spliti ferences rendtartomány honlapja Podbablje – turistainformációk Irodalom Strategija razvoja općine Podbablje Podbablje,2015. - Podbablje község fejlesztési stratégiája Split-Dalmácia megye települései