Gesztus
A gesztus a metakommunikáció egyik fajtája. Magában foglalja a fej, a kar és a láb mozgását. Lehet szándék nélküli, de szándékos is. A gesztusokat viszonylag könnyű tudatosan irányítani; ezek egy része, mint a bólogatás, a fejrázás, az integetés, egyezményes jelekké alakul át. Ugyanakkor e jelek jelentése sokszor kultúraspecifikus.

A gesztusok lehetőséget adnak arra, hogy az emberek befolyásolni tudják a kommunikáció folyamatát. Így például képesek változtatni a beszélgetés sebességét, vagy jelezni, ha zavar keletkezik a kommunikációban. A gesztusok szándék nélküli fajtái kifejezhetnek belső feszültséget, érzelmet, gondolatokat, de akár a hazugságok leleplezésére is módot adhatnak. Ilyen jel például a kézremegés, ujjtördelés, de olyan mozdulatok is léteznek, amiknek specifikusabb értelmezésük van: ilyen például a karikagyűrűvel való játszadozás.

A gesztusok öt típusba sorolhatók:
 érzelmi állapotot, érzelmi megnyilvánulást, emberi viszonyulást kifejezők;
 a beszéd ritmusát követők, a szóbeli közlés megnyilatkozásait erősítők, illetve ellenpontozók;
 valamit illusztrálók, jelképezők;
 irányítók;
 a szóbeli közlést helyettesítő, szó nélkül érthető jelentésű gesztusok (szignálok, emblémák).

Érzelmi állapotot, érzelmi megnyilvánulást, emberi viszonyulást kifejezők 
Gyakran ezek által jelenik meg a szorongás, a frusztráció, de akár a nyugalom, a megfontoltság jelzői is lehetnek. Általában olyan érzelmeket, állapotokat jelenítenek meg, amik nincsenek közvetlen kapcsolatban az adott kommunikációval, és nem tartoznak szorosan a verbális közléshez. Ezekben a mozgásokban kevés a verbális közlés tartalmára, mondandójára vonatkozó információ. A „céltalannak” tekinthető kézmozgások rendszerint valamilyen lelkiállapot – szorongás, feszültség, elgondolkodás, döbbenet stb. – jelének tekinthetők.

Szorongást jelenthetnek például: apró, cselekvést csak utánzó mozgások, körömrágás, ruhaigazgatás, ujjtördelés. A szájhoz emelt kéz, főleg gyerekeknél, a hazugság jele lehet. Az arc nagyobb részének eltakarása a nemtetszés vagy az unalom, megvetés jele lehet.

A beszéd ritmusát követők, a szóbeli közlést megvilágítók, erősítők, illetve ellenpontozók 
A beszédet kísérő gesztusok, főleg a kar, a kézfejek mozgásai követik a beszéd menetét, olykor visszaadják a beszéd ritmusát, vagy nyomatékosítják bizonyos részeit. Segítik az információ megértését, megakadályozzák, hogy beleszóljanak a szavunkba, vagy akár megállítják a partnert a beszédében. Ezeknek a mozdulatoknak az információtartalma rendszerint beleolvad a verbális közlésbe. Ezek a gesztusok többnyire ösztönösek, de felhasználásuk gyakran tudatos, akaratlagos.

Valamit illusztrálók, jelképezők 
Ezek által többnyire próbáljuk képszerűbbé tenni a szóbeli kifejezést, illetve megmagyarázni a kevésbé érthető információkat. Jellemző az irányok, méretek, alakzatok mutatása, de akár a beszéd témájára való rámutatás is ide tartozik.

Irányítók 
Az utasítást, felszólítást, parancsot kifejező, kommunikációt szervező gesztusokkal sokszor verbális közlés nélkül, csak mozdulatokkal igyekszünk intézkedni, eseményeket korrigálni. Ilyen az intés és a leintés, és ilyenek a hívásra, küldésre, tiltásra, elutasításra, kérésre, illetve a leülésre, felállásra, haladásra, megállásra stb. utaló kéz- és karmozdulatok.

A szóbeli közlést helyettesítő, szó nélkül érthető jelentésű gesztusok (szignálok, emblémák) 
Sokszor a verbális közlés helyett vagy azzal egyenrangúan adnak információt. Leggyakrabban akkor használunk ilyet, ha a verbális közlés gátolva van, vagy lehetetlen. A kommunikáció auditív csatornáján használatos szignálok és a vizuális csatornán működő emblémák jelentése rögzített. Használatuk kulturális, nyelvi és etnikai határokhoz kötött, vagyis jellemzően nem nemzetközi.

Források 

Kommunikáció
A gesztus a metakommunikáció egyik fajtája . Magában foglalja a fej , a kar és a láb mozgását . Lehet szándék nélküli , de szándékos is . A gesztusokat viszonylag könnyű tudatosan irányítani ; ezek egy része , mint a bólogatás , a fejrázás , az integetés , egyezményes jelekké alakul át . Ugyanakkor e jelek jelentése sokszor kultúraspecifikus . A gesztusok lehetőséget adnak arra , hogy az emberek befolyásolni tudják a kommunikáció folyamatát . Így például képesek változtatni a beszélgetés sebességét , vagy jelezni , ha zavar keletkezik a kommunikációban . A gesztusok szándék nélküli fajtái kifejezhetnek belső feszültséget , érzelmet , gondolatokat , de akár a hazugságok leleplezésére is módot adhatnak . Ilyen jel például a kézremegés , ujjtördelés , de olyan mozdulatok is léteznek , amiknek specifikusabb értelmezésük van : ilyen például a karikagyűrűvel való játszadozás . A gesztusok öt típusba sorolhatók : érzelmi állapotot , érzelmi megnyilvánulást , emberi viszonyulást kifejezők ; a beszéd ritmusát követők , a szóbeli közlés megnyilatkozásait erősítők , illetve ellenpontozók ; valamit illusztrálók , jelképezők ; irányítók ; a szóbeli közlést helyettesítő , szó nélkül érthető jelentésű gesztusok ( szignálok , emblémák ) . Érzelmi állapotot , érzelmi megnyilvánulást , emberi viszonyulást kifejezők Gyakran ezek által jelenik meg a szorongás , a frusztráció , de akár a nyugalom , a megfontoltság jelzői is lehetnek . Általában olyan érzelmeket , állapotokat jelenítenek meg , amik nincsenek közvetlen kapcsolatban az adott kommunikációval , és nem tartoznak szorosan a verbális közléshez . Ezekben a mozgásokban kevés a verbális közlés tartalmára , mondandójára vonatkozó információ . A „ céltalannak” tekinthető kézmozgások rendszerint valamilyen lelkiállapot – szorongás , feszültség , elgondolkodás , döbbenet stb. – jelének tekinthetők . Szorongást jelenthetnek például : apró , cselekvést csak utánzó mozgások , körömrágás , ruhaigazgatás , ujjtördelés . A szájhoz emelt kéz , főleg gyerekeknél , a hazugság jele lehet . Az arc nagyobb részének eltakarása a nemtetszés vagy az unalom , megvetés jele lehet . A beszéd ritmusát követők , a szóbeli közlést megvilágítók , erősítők , illetve ellenpontozók A beszédet kísérő gesztusok , főleg a kar , a kézfejek mozgásai követik a beszéd menetét , olykor visszaadják a beszéd ritmusát , vagy nyomatékosítják bizonyos részeit . Segítik az információ megértését , megakadályozzák , hogy beleszóljanak a szavunkba , vagy akár megállítják a partnert a beszédében . Ezeknek a mozdulatoknak az információtartalma rendszerint beleolvad a verbális közlésbe . Ezek a gesztusok többnyire ösztönösek , de felhasználásuk gyakran tudatos , akaratlagos . Valamit illusztrálók , jelképezők Ezek által többnyire próbáljuk képszerűbbé tenni a szóbeli kifejezést , illetve megmagyarázni a kevésbé érthető információkat . Jellemző az irányok , méretek , alakzatok mutatása , de akár a beszéd témájára való rámutatás is ide tartozik . Irányítók Az utasítást , felszólítást , parancsot kifejező , kommunikációt szervező gesztusokkal sokszor verbális közlés nélkül , csak mozdulatokkal igyekszünk intézkedni , eseményeket korrigálni . Ilyen az intés és a leintés , és ilyenek a hívásra , küldésre , tiltásra , elutasításra , kérésre , illetve a leülésre , felállásra , haladásra , megállásra stb. utaló kéz- és karmozdulatok . A szóbeli közlést helyettesítő , szó nélkül érthető jelentésű gesztusok ( szignálok , emblémák ) Sokszor a verbális közlés helyett vagy azzal egyenrangúan adnak információt . Leggyakrabban akkor használunk ilyet , ha a verbális közlés gátolva van , vagy lehetetlen . A kommunikáció auditív csatornáján használatos szignálok és a vizuális csatornán működő emblémák jelentése rögzített . Használatuk kulturális , nyelvi és etnikai határokhoz kötött , vagyis jellemzően nem nemzetközi . Források Kommunikáció