Könnyűipar
A könnyűipar több feldolgozóipari ágazat gyűjtőneve, amelyek jellemzően fogyasztási cikkeket és azok alapanyagait állítják elő.

Az elnevezés eredete

A „könnyűipar” elnevezés eredetére magyarázatot adhat az az angol szakirodalomból vett definíció, amely szerint „…[a könnyűipar] olyan gyártási tevékenységeket foglal magába, amelyek termékei egy darabra vonatkoztatott súlyukhoz képest viszonylag nagy értékűek”. (Ezzel szemben áll a „nehézipar” kifejezés eredetére való utalás: „A nehézipar azokra az iparokra utal, amelyek ’súlyos’ termékeket állítanak elő”.)

Fogalom meghatározás

Az 1949-től 1980-ig létező Könnyűipari Minisztériumhoz hivatalosan a következő ipari alágazatokat sorolták:

 textilipar,
 textilruházati ipar,
 bőr-, szőrme- és cipőipar,
 papíripar,
 fafeldolgozó ipar,
 nyomdaipar,
 kézmű- és háziipar.

A korabeli iparstatisztika is ezeket az alágazatokat sorolta a könnyűipar ágazatai közé.

A mai iparstatisztika nem ismeri a „könnyűipar” fogalmát. A korábban ide tartozó iparok tevékenységét az Európai Unió irányelveivel összhangban 2008-ban létrehozott gazdasági tevékenységek egységes ágazati osztályozási rendszere (TEÁOR) a feldolgozóipar mint nemzetgazdasági ág körébe sorolja – számos más iparéval együtt –, az alábbiak szerint:

 textília gyártása
 ruházati termékek gyártása
 bőr, bőrtermék, lábbeli gyártása
 fafeldolgozás (kivéve: bútor), fonottáru gyártása
 papír, papírtermék gyártása
 nyomdai és egyéb sokszorosítási tevékenység

A bútorgyártás ma a Máshova nem sorolt feldolgozóipar ágazat körébe tartozik.

Az 1989-ben kezdődött rendszerváltozást követően a hazai szóhasználat a könnyűipar fogalmába a textil-, a ruházati, a textiltisztító ipar, valamint a bőr-, szőrme-, bőrtermékgyártó és cipőipart érti.

A könnyűipar jellegzetességei

A hagyományos értelemben vett könnyűipar által előállított termékek többnyire viszonylag kis anyag- és nagy munkaigényű gyártmányok. Az egységnyi termékekre számított gyártási költségek viszonylag alacsonyak, mert a felhasznált anyagok egységára viszonylag nem nagy, a szállítási költségek – a kis darabsúly folytán – viszonylag nem nagyok, és mert előállításukhoz nagymértékben alkalmaznak alacsony munkabérért foglalkoztatott munkaerőt (betanított munkásokat). A gyártás – néhány folyamat kivételével – nem jár túl nagy környezetszennyezéssel. Mindezek a jellemvonások általában ellentétesek a nehézipar jellegzetességeivel.

A könnyűipar mai magyarországi helyzete

A hazai könnyűipar mai helyzete csak az egyes alágzatok helyzetével írható le.

A rendszerváltást követően a korábbi piacok (Szovjetunió, volt szocialista országok) legnagyobb részének elvesztése és az importliberalizáció következtében az addigi állami nagyvállalatok nagy része tönkrement vagy a privatizáció folyamatában sok kis vállalatra esett szét, amelyeknek csak egy része maradt életképes.

Egy 2021-ben készült felmérés szerint – a fentebb ismertetett meghatározás szerint értelmezett, mai – könnyűiparban  mintegy 50 ezer ember dolgozik. Az iparág részesedése a helyi foglalkoztatásban 4 megyében: Vas, Tolna, Szabolcs-Szatmár-Bereg és Jász-Nagykun-Szolnok  megye területén jelentős, az országos érték 3–3,5-szerese.

Textilipar

A textilipar fogalomkörébe többféle művelet tartozik: fonalgyártás, kelmegyártás a legkülönbözőbb technológiai eljárásokkal (szövés, kötés, fonatolás, kötélgyártás, nemszőtt kelmék gyártása, szőnyeggyártás, valamint a textilkikészítés minden fajtája). A textilipar állítja elő tehát a ruházati cikkek legnagyobb részének alapanyagát, a lakástextíliákat, a háztartási textíliákat, de termékeit felhasználják műszaki cikkek, sportfelszerelések stb. gyártásában szerkezeti anyagként, az építőiparban, a mezőgazdaságban és még számos egyéb helyen.

Az 1989-90-ben végbement politikai és gazdasági változások következtében a magyar textilipar számára korábban nagyon jelentős szovjet exportpiac megszűnt, a hazai termelésű textiltermékek belföldi fogyasztása pedig – elsősorban az import liberalizációja és a kezdetben igen magas infláció következtében beálló keresletcsökkenés miatt – erősen visszaesett. Ez a nagyvállalatok tönkremenetelét, a textilipar gyors leépülését eredményezte. A korábbi állami vállalatok helyén nagyszámú kisebb gazdasági társaság alakult. Ezek egy része azonban valóban sikeres lett, képes volt gépparkját és technológiáját felújítani, a kornak megfelelő berendezéseket beszerezni, ennek köszönhetően ma is működnek magas műszaki és minőségi színvonalon termelő textilgyárak hazánkban, amelyek termékei az export piacokon is megállják a helyüket. Emellett az alacsony bérszínvonal számos jelentős külföldi textilipari vállalatot is vonzott Magyarországra, amelyek ide telepítették át gyáraikat vagy egyes gyártási lépcsőiket (elsősorban a kelmegyártás területén). Mindezek eredményeként tulajdonképpen számos igen korszerű textilgyár is működik hazánkban, ha részben vagy teljesen külföldi tulajdonban is.

Textilruházati ipar

A textilruházati ipar, mint neve is mutatja, textilanyagokból – mint főanyagból – állít elő ruházati termékeket, mindenféle felhasználási célra, a mindennapi használatra szolgáló ruhadaraboktól az alkalmi ruhákon át a munka- és védőruhákig.

A rendszerváltozást követően a nagyvállalatok tönkremenetelét követő privatizáció során a ruhaipar kisebb vállalkozásokra bomlott szét, amelyek egy része életképes volt, más része hamar csődöt mondott. Nagymértékben rontotta a helyzetet a textilipar leépülése. Ennek folytán a ruhaipar hazai alap- és kellékanyagokkal való ellátása lehetetlenné vált, a felhasznált anyagok legnagyobb részét importból kellett és kell beszerezni.

A működő ruhaipari vállalatok részben vagy teljesen magyar magántulajdonban vannak, részben magyar és külföldi cégek vegyesvállalataként működnek. A sikeres cégek zöme bérmunkát végez külföldi megrendelők számára.

A ruhaipar legnagyobb versenytársa a hazai piacon a főleg ázsiai országokból származó importáru és emellett a főleg Nyugat-Európából érkező használtruha-kereskedelem. Mindkét esetben elsősorban a hazai viszonylag magas termelői árak és az importáruk jóval olcsóbb árszintje okozza a gondokat, mindenekelőtt a főleg mindennapi használatra szánt termékek esetében. Azok a hazai vállalkozások, amelyek képesek magas esztétikai és műszaki színvonalú, divatos termékek előállítására, még így is prosperálnak.

Bőr-, szőrme- és cipőipar

Ebbe az alágazatba a bőr- és szőrmekikészítés, a táskák, szíjak, valamint a lábbelik gyártása tartozik.

Az 1990-es években bekövetkezett változások következtében bőr- és cipőiparban is a fentiekhez hasonló folyamatok játszódtak le. A termelés jelentős mértékben csökkent, a magmaradt vállalkozások elsősorban bérmunkavégzésre tértek át. 1993–1998 között a jelentős mértékű külföldi tőkebeáramlásnak és új piacok megszerzésének köszönhetően ismét fellendült a termelés, ugyanakkor a termékszerkezet jelentős mértékben átalakult: a vállalatok a női lábbelik és a táskák gyártásáról inkább a férfi-lábbelik és az autóüléshuzatok gyártására tértek át. A feldolgozásban a műbőrt inkább a valódi bőr váltotta fel. 1999–2001 között azonban a globalizáció hatására kedvezőtlen tendencia indult meg: a cipőgyártók egyre nehezebb helyzetbe kerültek, mert termékeiket a belföldi piacon mind nagyobb mértékben váltották fel a külföldről behozott termékek. A hazai termelésnek mindössze mintegy 15%-át értékesítik itthon, 85% külföldi piacokra kerül. A vállalatok legnagyobbrészt bérmunkavégzéssel foglalkoznak. A legjobb helyzetben az egészségügyi és munkavédelmi lábbelik, valamint az egyedi és luxus divatcikkek (pl. divatkesztyűk), továbbá a bőrdíszműáruk és az autó-és járműipari üléshuzatok gyártói vannak.

Erősen sújtja az alágazatot a szakemberek hiánya, a szakmai utánpótlás és a továbbképzés rossz helyzete, a munkaerőhiány és az igen alacsony bérszínvonal.

A mintegy 2000 hazai bőr- és cipőipari vállalkozás összesen kb. 10 000 embert foglalkoztat. A vállalkozások zöme kis- és középvállalat.

Faipar

A faipar fogalma a falemezgyártást, a parkettagyártást, az épületasztalos-ipari termékek, a tároló fatermékek és az egyéb fa-, parafa- és fonottáruk gyártását foglalja magában. Az 1950–2000 közötti időszakban hozták létre a forgács- és farostlemezek gyártási kapacitását, amelyekkel a bútor- és az épületasztalos-ipar számára teremtettek új anyagtípust. A nagyarányú állami lakásépítések szükségessé tették a tömeggyártás meghonosítását mind az épületasztalos-ipari, mind a bútoripari termékek előállításában. Ehhez nagyvállalatokat alapítottak. Az 1990-es évek végén ezek felbomlottak és – a könnyűipar más alágazataihoz hasonlóan – kisebb vállalatokká szerveződtek. Egyidejűleg a technikai-technológiai folyamatok fejlődésével jelentős minőségi átalakulás is bekövetkezett.

Papíripar

A papíripar fogalomkörébe a papíripari rostanyag előállítását, magát a papírgyártást, valamint a papírtermékek (csmagolóeszközök, háztartási és egészségügyi papírtermékek, irodai papíráruk, papírtapéták, kartontermékek stb.) gyártását sorolja az iparstatisztika.

A második világháború előtt hazánkban 10 nagy papírgyár működött, amelyek nagy részét az 1920-as években alapították. A háború után a korábbi kis papírfeldolgozó üzemeket hat nagyvállalatba csoportosították, amelyek mindegyike sajátos profillal rendelkezett. 1963-ban ezekből hozták létre a Papíripari Vállalatot. Az 1989-ig tartó időszakban jelentős fejlesztések is történtek. Az ezt követő politikai és gazdasági rendszerváltás és a privatizáció során a papírgyárak zöme részben vagy teljesen külföldi tulajdonba mentek át. A bankjegypapírokat és biztonsági papírokat gyártó Diósgyőri Papírgyár a Pénzjegynyomda Zrt. tulajdonába került, a Fűzfői Papírgyár tulajdonjogát az ott dolgozók szerezték meg, de 2006-ban felszámolás alá került. Soroksáron egy nagy, külföldi tulajdonban levő hullámtermék-gyártó és -feldolgozó üzem épült fel zöldmezős beruházásként.

Nyomdaipar

A nyomdaipar ma nyomdai tevékenység néven szerepel az iparstatisztikában és magában foglalja a szorosan vett nyomtatás mellett a könyvkötést és az ehhez kapcsolódó egyéb tevékenységeket is. 

A második világháború a magyar nyomdaipart is teljesen tönkretette. A háború után nagy hangsúlyt fektettek a helyreállítására és az 1948 évi államosítás után 22 nagy nyomdaipari vállalatot hoztak létre, szintén államosították a nagy könyvkiadókat, 1949-ben pedig államosították a kis- és középüzemet is. Az ezt követő évtizedekben nem sok korszerűsítést hajtottak végre, de az 1970–1980-as években nagy nyomdaipari rekonstrukcióra került sor, aminek eredményeként a hazai nyomdaipari technológia jelentősen fejlődött.

Az 1987–1991 között a nyomdaipari termékek iránti kereslet nagymértékben megnőtt és egyre-másra alakultak új vállalatok, de az ezt követő években – néhány éves ciklusokban – mind a piaci helyzet alakulásában, mind a nyomdaipar teljesítményében és a foglalkoztatottak számában erős ingadozások mutatkoztak. Ebben szerepet játszott a gazdaságpolitika és az állami szabályozás, a tulajdonviszonyok átalakulása, a műszaki–technikai átalakulás, a kereslet-kínálat hullámzása, a munkaerő-helyzet stb. Napjainkban a digitális nyomtatás elterjedése hoz jelentős mértékű átalakulást a nyomdaiparban. Az előrejelzések szerint a kisebb szolgáltatóknál a digitális nyomtatás, a nagyobb cégeknél az ofszet nyomtatás technológiája lesz a jellemző.

Kézműipar

Olyan tevékenységet, amely a kézműipar elnevezés alá lenne besorolható, nem tart nyilván a jelenlegi iparstatisztika.

A Révai nagy lexikona szerint a kézműipar „az ipari termelésnek az az ága, mely termelését segédszemélyzet korlátolt számával és kisebb gépek igénybevételével végzi”.

Az 1999. évi CXXXI. törvény a gazdasági kamarákról így fogalmaz: „Kézműipari tevékenység: az a tevékenység, amely a gazdálkodó szervezet vagyonának, forgalmának mértékét, üzemméretét, alkalmazottainak számát és szakképesítését, a termelő, a kereskedelmi, illetve a szolgáltató tevékenység jellegét, a gazdálkodó szervezet tagjának a munka végzésében való személyes közreműködését figyelembe véve a kézműipari szakmák jegyzékébe került felvételre, ideértve a művészi kézművességet is”.

A kézműipari foglalkozásokat a Foglalkozások egységes osztályozási rendszere (FEÁOR) a következőképpen csoportosítja:

 címfestő,
 ékszerkészítő, ötvös, drágakőcsiszoló,
 keramikus,
 üveggyártó,
 hangszerkészítő,
 szőr- és tollfeldolgozó,
 nád- és fűzfeldolgozó, seprű-és kefegyártó,
 textilműves, hímző, csipkeverő,
 egyéb kézműipari foglalkozású tevékenység.

A kézműipari tevékenységekre az jellemző, hogy a terméket konkrét megrendelő számára, egyedileg állítja elő és ehhez saját maga szerzi be az anyagokat, vagy a megrendelő biztosítja azokat vagy azok egy részét. Ma szakképzettséghez kötött tevékenység, de idetartozik a szakképesítéshez nem, de engedélyhez kötött háziipari tevékenység is. Jellegénél fogva – különösen egyes szakmákban – szorosan kapcsolódik a népművészethez is.

Kapcsolódó szócikkek

 Textilipar
 Ruhaipar
 Papíripar
 Kézművesség
 Népművészet

Források

Gazdaság
Ipar
Iparágak
A könnyűipar több feldolgozóipari ágazat gyűjtőneve , amelyek jellemzően fogyasztási cikkeket és azok alapanyagait állítják elő . Az elnevezés eredete A „ könnyűipar” elnevezés eredetére magyarázatot adhat az az angol szakirodalomból vett definíció , amely szerint „ …[ a könnyűipar ] olyan gyártási tevékenységeket foglal magába , amelyek termékei egy darabra vonatkoztatott súlyukhoz képest viszonylag nagy értékűek” . ( Ezzel szemben áll a „ nehézipar” kifejezés eredetére való utalás : „ A nehézipar azokra az iparokra utal , amelyek ’súlyos’ termékeket állítanak elő” . ) Fogalom meghatározás Aztőlig létező Könnyűipari Minisztériumhoz hivatalosan a következő ipari alágazatokat sorolták : textilipar , textilruházati ipar , bőr- , szőrme- és cipőipar , papíripar , fafeldolgozó ipar , nyomdaipar , kézmű- és háziipar . A korabeli iparstatisztika is ezeket az alágazatokat sorolta a könnyűipar ágazatai közé . A mai iparstatisztika nem ismeri a „ könnyűipar” fogalmát . A korábban ide tartozó iparok tevékenységét az Európai Unió irányelveivel összhangbanban létrehozott gazdasági tevékenységek egységes ágazati osztályozási rendszere ( TEÁOR ) a feldolgozóipar mint nemzetgazdasági ág körébe sorolja – számos más iparéval együtt – , az alábbiak szerint : textília gyártása ruházati termékek gyártása bőr , bőrtermék , lábbeli gyártása fafeldolgozás ( kivéve : bútor ) , fonottáru gyártása papír , papírtermék gyártása nyomdai és egyéb sokszorosítási tevékenység A bútorgyártás ma a Máshova nem sorolt feldolgozóipar ágazat körébe tartozik . Azben kezdődött rendszerváltozást követően a hazai szóhasználat a könnyűipar fogalmába a textil- , a ruházati , a textiltisztító ipar , valamint a bőr- , szőrme- , bőrtermékgyártó és cipőipart érti . A könnyűipar jellegzetességei A hagyományos értelemben vett könnyűipar által előállított termékek többnyire viszonylag kis anyag- és nagy munkaigényű gyártmányok . Az egységnyi termékekre számított gyártási költségek viszonylag alacsonyak , mert a felhasznált anyagok egységára viszonylag nem nagy , a szállítási költségek – a kis darabsúly folytán – viszonylag nem nagyok , és mert előállításukhoz nagymértékben alkalmaznak alacsony munkabérért foglalkoztatott munkaerőt ( betanított munkásokat ) . A gyártás – néhány folyamat kivételével – nem jár túl nagy környezetszennyezéssel . Mindezek a jellemvonások általában ellentétesek a nehézipar jellegzetességeivel . A könnyűipar mai magyarországi helyzete A hazai könnyűipar mai helyzete csak az egyes alágzatok helyzetével írható le . A rendszerváltást követően a korábbi piacok ( Szovjetunió , volt szocialista országok ) legnagyobb részének elvesztése és az importliberalizáció következtében az addigi állami nagyvállalatok nagy része tönkrement vagy a privatizáció folyamatában sok kis vállalatra esett szét , amelyeknek csak egy része maradt életképes . Egyben készült felmérés szerint – a fentebb ismertetett meghatározás szerint értelmezett , mai – könnyűiparban mintegyezer ember dolgozik . Az iparág részesedése a helyi foglalkoztatásbanmegyében : Vas , Tolna , Szabolcs-Szatmár-Bereg és Jász-Nagykun-Szolnok megye területén jelentős , az országos érték3,5-szerese . Textilipar A textilipar fogalomkörébe többféle művelet tartozik : fonalgyártás , kelmegyártás a legkülönbözőbb technológiai eljárásokkal ( szövés , kötés , fonatolás , kötélgyártás , nemszőtt kelmék gyártása , szőnyeggyártás , valamint a textilkikészítés minden fajtája ) . A textilipar állítja elő tehát a ruházati cikkek legnagyobb részének alapanyagát , a lakástextíliákat , a háztartási textíliákat , de termékeit felhasználják műszaki cikkek , sportfelszerelések stb. gyártásában szerkezeti anyagként , az építőiparban , a mezőgazdaságban és még számos egyéb helyen . Azben végbement politikai és gazdasági változások következtében a magyar textilipar számára korábban nagyon jelentős szovjet exportpiac megszűnt , a hazai termelésű textiltermékek belföldi fogyasztása pedig – elsősorban az import liberalizációja és a kezdetben igen magas infláció következtében beálló keresletcsökkenés miatt – erősen visszaesett . Ez a nagyvállalatok tönkremenetelét , a textilipar gyors leépülését eredményezte . A korábbi állami vállalatok helyén nagyszámú kisebb gazdasági társaság alakult . Ezek egy része azonban valóban sikeres lett , képes volt gépparkját és technológiáját felújítani , a kornak megfelelő berendezéseket beszerezni , ennek köszönhetően ma is működnek magas műszaki és minőségi színvonalon termelő textilgyárak hazánkban , amelyek termékei az export piacokon is megállják a helyüket . Emellett az alacsony bérszínvonal számos jelentős külföldi textilipari vállalatot is vonzott Magyarországra , amelyek ide telepítették át gyáraikat vagy egyes gyártási lépcsőiket ( elsősorban a kelmegyártás területén ) . Mindezek eredményeként tulajdonképpen számos igen korszerű textilgyár is működik hazánkban , ha részben vagy teljesen külföldi tulajdonban is . Textilruházati ipar A textilruházati ipar , mint neve is mutatja , textilanyagokból – mint főanyagból – állít elő ruházati termékeket , mindenféle felhasználási célra , a mindennapi használatra szolgáló ruhadaraboktól az alkalmi ruhákon át a munka- és védőruhákig . A rendszerváltozást követően a nagyvállalatok tönkremenetelét követő privatizáció során a ruhaipar kisebb vállalkozásokra bomlott szét , amelyek egy része életképes volt , más része hamar csődöt mondott . Nagymértékben rontotta a helyzetet a textilipar leépülése . Ennek folytán a ruhaipar hazai alap- és kellékanyagokkal való ellátása lehetetlenné vált , a felhasznált anyagok legnagyobb részét importból kellett és kell beszerezni . A működő ruhaipari vállalatok részben vagy teljesen magyar magántulajdonban vannak , részben magyar és külföldi cégek vegyesvállalataként működnek . A sikeres cégek zöme bérmunkát végez külföldi megrendelők számára . A ruhaipar legnagyobb versenytársa a hazai piacon a főleg ázsiai országokból származó importáru és emellett a főleg Nyugat-Európából érkező használtruha-kereskedelem . Mindkét esetben elsősorban a hazai viszonylag magas termelői árak és az importáruk jóval olcsóbb árszintje okozza a gondokat , mindenekelőtt a főleg mindennapi használatra szánt termékek esetében . Azok a hazai vállalkozások , amelyek képesek magas esztétikai és műszaki színvonalú , divatos termékek előállítására , még így is prosperálnak . Bőr- , szőrme- és cipőipar Ebbe az alágazatba a bőr- és szőrmekikészítés , a táskák , szíjak , valamint a lábbelik gyártása tartozik . Azes években bekövetkezett változások következtében bőr- és cipőiparban is a fentiekhez hasonló folyamatok játszódtak le . A termelés jelentős mértékben csökkent , a magmaradt vállalkozások elsősorban bérmunkavégzésre tértek át. 1998 között a jelentős mértékű külföldi tőkebeáramlásnak és új piacok megszerzésének köszönhetően ismét fellendült a termelés , ugyanakkor a termékszerkezet jelentős mértékben átalakult : a vállalatok a női lábbelik és a táskák gyártásáról inkább a férfi-lábbelik és az autóüléshuzatok gyártására tértek át . A feldolgozásban a műbőrt inkább a valódi bőr váltotta fel.2001 között azonban a globalizáció hatására kedvezőtlen tendencia indult meg : a cipőgyártók egyre nehezebb helyzetbe kerültek , mert termékeiket a belföldi piacon mind nagyobb mértékben váltották fel a külföldről behozott termékek . A hazai termelésnek mindössze mintegy-át értékesítik itthon , külföldi piacokra kerül . A vállalatok legnagyobbrészt bérmunkavégzéssel foglalkoznak . A legjobb helyzetben az egészségügyi és munkavédelmi lábbelik , valamint az egyedi és luxus divatcikkek ( pl. divatkesztyűk ) , továbbá a bőrdíszműáruk és az autó-és járműipari üléshuzatok gyártói vannak . Erősen sújtja az alágazatot a szakemberek hiánya , a szakmai utánpótlás és a továbbképzés rossz helyzete , a munkaerőhiány és az igen alacsony bérszínvonal . A mintegyhazai bőr- és cipőipari vállalkozás összesen kb.000 embert foglalkoztat . A vállalkozások zöme kis- és középvállalat . Faipar A faipar fogalma a falemezgyártást , a parkettagyártást , az épületasztalos-ipari termékek , a tároló fatermékek és az egyéb fa- , parafa- és fonottáruk gyártását foglalja magában . Az2000 közötti időszakban hozták létre a forgács- és farostlemezek gyártási kapacitását , amelyekkel a bútor- és az épületasztalos-ipar számára teremtettek új anyagtípust . A nagyarányú állami lakásépítések szükségessé tették a tömeggyártás meghonosítását mind az épületasztalos-ipari , mind a bútoripari termékek előállításában . Ehhez nagyvállalatokat alapítottak . Azes évek végén ezek felbomlottak és – a könnyűipar más alágazataihoz hasonlóan – kisebb vállalatokká szerveződtek . Egyidejűleg a technikai-technológiai folyamatok fejlődésével jelentős minőségi átalakulás is bekövetkezett . Papíripar A papíripar fogalomkörébe a papíripari rostanyag előállítását , magát a papírgyártást , valamint a papírtermékek ( csmagolóeszközök , háztartási és egészségügyi papírtermékek , irodai papíráruk , papírtapéták , kartontermékek stb. ) gyártását sorolja az iparstatisztika . A második világháború előtt hazánkbannagy papírgyár működött , amelyek nagy részét azas években alapították . A háború után a korábbi kis papírfeldolgozó üzemeket hat nagyvállalatba csoportosították , amelyek mindegyike sajátos profillal rendelkezett.ban ezekből hozták létre a Papíripari Vállalatot . Azig tartó időszakban jelentős fejlesztések is történtek . Az ezt követő politikai és gazdasági rendszerváltás és a privatizáció során a papírgyárak zöme részben vagy teljesen külföldi tulajdonba mentek át . A bankjegypapírokat és biztonsági papírokat gyártó Diósgyőri Papírgyár a Pénzjegynyomda Zrt. tulajdonába került , a Fűzfői Papírgyár tulajdonjogát az ott dolgozók szerezték meg , deban felszámolás alá került . Soroksáron egy nagy , külföldi tulajdonban levő hullámtermék-gyártó és -feldolgozó üzem épült fel zöldmezős beruházásként . Nyomdaipar A nyomdaipar ma nyomdai tevékenység néven szerepel az iparstatisztikában és magában foglalja a szorosan vett nyomtatás mellett a könyvkötést és az ehhez kapcsolódó egyéb tevékenységeket is . A második világháború a magyar nyomdaipart is teljesen tönkretette . A háború után nagy hangsúlyt fektettek a helyreállítására és azévi államosítás utánnagy nyomdaipari vállalatot hoztak létre , szintén államosították a nagy könyvkiadókat, ben pedig államosították a kis- és középüzemet is . Az ezt követő évtizedekben nem sok korszerűsítést hajtottak végre , de az1980-as években nagy nyomdaipari rekonstrukcióra került sor , aminek eredményeként a hazai nyomdaipari technológia jelentősen fejlődött . Az1991 között a nyomdaipari termékek iránti kereslet nagymértékben megnőtt és egyre-másra alakultak új vállalatok , de az ezt követő években – néhány éves ciklusokban – mind a piaci helyzet alakulásában , mind a nyomdaipar teljesítményében és a foglalkoztatottak számában erős ingadozások mutatkoztak . Ebben szerepet játszott a gazdaságpolitika és az állami szabályozás , a tulajdonviszonyok átalakulása , a műszaki–technikai átalakulás , a kereslet-kínálat hullámzása , a munkaerő-helyzet stb . Napjainkban a digitális nyomtatás elterjedése hoz jelentős mértékű átalakulást a nyomdaiparban . Az előrejelzések szerint a kisebb szolgáltatóknál a digitális nyomtatás , a nagyobb cégeknél az ofszet nyomtatás technológiája lesz a jellemző . Kézműipar Olyan tevékenységet , amely a kézműipar elnevezés alá lenne besorolható , nem tart nyilván a jelenlegi iparstatisztika . A Révai nagy lexikona szerint a kézműipar „ az ipari termelésnek az az ága , mely termelését segédszemélyzet korlátolt számával és kisebb gépek igénybevételével végzi” . Az évi CXXXI. törvény a gazdasági kamarákról így fogalmaz : „ Kézműipari tevékenység : az a tevékenység , amely a gazdálkodó szervezet vagyonának , forgalmának mértékét , üzemméretét , alkalmazottainak számát és szakképesítését , a termelő , a kereskedelmi , illetve a szolgáltató tevékenység jellegét , a gazdálkodó szervezet tagjának a munka végzésében való személyes közreműködését figyelembe véve a kézműipari szakmák jegyzékébe került felvételre , ideértve a művészi kézművességet is” . A kézműipari foglalkozásokat a Foglalkozások egységes osztályozási rendszere ( FEÁOR ) a következőképpen csoportosítja : címfestő , ékszerkészítő , ötvös , drágakőcsiszoló , keramikus , üveggyártó , hangszerkészítő , szőr- és tollfeldolgozó , nád- és fűzfeldolgozó , seprű-és kefegyártó , textilműves , hímző , csipkeverő , egyéb kézműipari foglalkozású tevékenység . A kézműipari tevékenységekre az jellemző , hogy a terméket konkrét megrendelő számára , egyedileg állítja elő és ehhez saját maga szerzi be az anyagokat , vagy a megrendelő biztosítja azokat vagy azok egy részét . Ma szakképzettséghez kötött tevékenység , de idetartozik a szakképesítéshez nem , de engedélyhez kötött háziipari tevékenység is . Jellegénél fogva – különösen egyes szakmákban – szorosan kapcsolódik a népművészethez is . Kapcsolódó szócikkek Textilipar Ruhaipar Papíripar Kézművesség Népművészet Források Gazdaság Ipar Iparágak