Mócvidék
A Mócvidék, Mócföld (Țara Moților) a mai napig jórészt háborítatlan hegyvidéki táj az Erdélyi-szigethegység földrajzilag is elkülönülő néprajzi tájegysége a Bihar-hegység, a Gyalui-havasok és az Erdélyi-érchegység térségében, a Fehér-Körös és az Aranyos folyók medencéjének felső részén, Fehér, Arad, Bihar, Kolozs és Hunyad megyék területén található.

Története
A honfoglalás után a területen letelepedő magyarok főleg a síkságokat és a kisebb dombos területeket foglalták el, s kezdtek mezőgazdasági tevékenységbe és állattenyésztésbe.

Erdély addig lakatlan magasabban fekvő hegyes vidékein a 12. század végén jelent meg dél felől, a Balkán-félsziget vidékéről a vlach pásztornép, melynek egy népcsoportját képezik a mócok. Első okleveles említésük 1201-ből, II. András király egyik oklevelében tesz róluk említést (Terra Blachorum). A magasabb domboldalakon kenézeik vezetésével megtelepedő vlachok főleg pásztorkodással foglalkoztak és kisebb kiváltságokat élveztek. A 14. század-ig saját kenézeik alatt éltek a magyar állam területén, melynek egyes váraihoz csatoltattak, kötelezve magukat egyúttal bizonyos számú katona kiállítására is. A 18. századra Erdélyben számuk 250000 körül volt, a következő század végére pedig számuk már megközelítette a 800000 főt.

A mócok öt erdélyi megye (Bihar, Arad, Hunyad, Fehér és Kolozs megye) hegyvidéki falvaiban és tanyavilágában élnek, településeik, tanyacsoportjaik gyakran a legmagasabb csúcsokig felhúzódnak.
Az 1200 m-es magasságban, az Ocoale - Scărişoara fennsíkon található tanyák Erdély legmagasabban fekvő települései közé tartoznak: Ocoale - tanyaság (Szkerisóra - Scărişoara fennsík), Sfoartea falu (Ördöngös - Ordâncusa-völgy), Kőház/ Casa de Piatră (Gârda-Seacă - völgy).

Az elnevezés jelentése
A " MOȚ" szó románul hajtincset jelent, jelentése a férfiak hagyományos hajviseletére vezethető vissza: régebben ugyanis az itt élő "móc" férfiak hajukat varkocsba fonták, esetleg a fejük tetején bóbitába kötötték.

Életformájuk
A móc életformát az elszigeteltség, önmagukra utaltság, önellátás jellemezte, a széles hegyoldalakon szétszórtan fekvő házaik, tanyáik messze feküdnek a városoktól, nagyobb településektől. A havasi kürt a hegyi pásztorok fontos eszköze volt, az egymástól távol legeltető juhászok ezzel adtak jelzést, társaik vagy az otthoniak számára. Idegenforgalmi látványosságként ma is több helyen láthatja a turista ezt az érdekes népi hangszert.

A mócokat ma foglalkozásuk alapján két csoportra oszthatjuk; a faiparban dolgozókra és az Abrud vidéki bányászokra. A mócok leginkább sajtárakat, csebreket, zsindelyeket és abroncsokat készítenek, de népszerű ácsok és hídépítők is.

A mócok által lakott falvak közül Felső-, Közép- és Alsóvidrán, Nyágrán, Aranyosponoron, Fehérvölgyön, Aranyosfőn és Szakadáson főleg cseber-, sajttár- és abroncskészítéssel foglalkoznak. A Fehérvölgyiek deszkákat, gerendákat is vágnak, a Bisztrényiek és a Csertésiek a zsindelykészítés mesterei.
Mócvidéken sokan foglalkoznak bőrmellények és bundák készítésével is, őket bundásoknak, vagy szűcsöknek is nevezik. Edényesek néven ismertek a cseber-, sajtár- és abroncskészítők.

A mócok fenyőből vagy bükkfából készült gerendaházaikat zsindellyel fedik. Minden házban a lócán, ágyon, asztalon vagy korongpadon megtalálható egy hagyományos gyalu, amely segítségével faragják, formázzák a fát.
Az edényesek a piacon és a faluban árusították termékeiket és a kapott pénzért élelmet (kukoricát, búzát és árpát) vásároltak, amit szekéren vagy a lóháton szállítanak haza.
A legszegényebbek az abroncskészítők voltak, akiknek csupán egy lovuk volt. Erre akasztották az abroncsokat és faluról falura járva próbálták értékesíteni azokat. Általában három-négy zsák gabonával tértek haza.
A módosabbak, akiknek lovuk és szekerük is volt, csoportokba szerveződtek és szekereikkel szállították a termékeiket nemcsak az országba, hanem külföldre is.

A tájegység falvaiban gazdag hagyományai vannak a népi építkezésnek. Hagyományos házaik mellett jellemző a sokszögű csűr. Jellegzetesek pajtáik és gazdasági melléképületeik, valamint a népművészeti tárgyaik is.

Rendezvényeik
Minden év július 20-án megrendezésre kerül a Găina hegyi leányvásár, amely az egyik leghíresebb mócvidéki rendezvény. Ezen sok helyi tehetséges kézműves is bemutatja termékét, de a rendezvényen részt vesznek más alkotók és művészek is az egész országból.

Turizmus
A terület népi hagyományain kívül ismert gyönyörű tájairól, karsztforrásairól is. Több mint 800 barlang található a környéken, de megtalálható itt a barlangi medve is.

Nevezetességei
 Aranyosfői-jégbarlang (Peștera Scărișoara)

Galéria

Források
 Transilvania-authentica  
 Perei Árpád honlapja 
 Móc népviselet 
 Magyar emlékek mócföldön 

Románia tájegységei
A Mócvidék , Mócföld ( Țara Moților ) a mai napig jórészt háborítatlan hegyvidéki táj az Erdélyi-szigethegység földrajzilag is elkülönülő néprajzi tájegysége a Bihar-hegység , a Gyalui-havasok és az Erdélyi-érchegység térségében , a Fehér-Körös és az Aranyos folyók medencéjének felső részén , Fehér , Arad , Bihar , Kolozs és Hunyad megyék területén található . Története A honfoglalás után a területen letelepedő magyarok főleg a síkságokat és a kisebb dombos területeket foglalták el , s kezdtek mezőgazdasági tevékenységbe és állattenyésztésbe . Erdély addig lakatlan magasabban fekvő hegyes vidékein a század végén jelent meg dél felől , a Balkán-félsziget vidékéről a vlach pásztornép , melynek egy népcsoportját képezik a mócok . Első okleveles említésükből , II. András király egyik oklevelében tesz róluk említést ( Terra Blachorum ) . A magasabb domboldalakon kenézeik vezetésével megtelepedő vlachok főleg pásztorkodással foglalkoztak és kisebb kiváltságokat élveztek . A század-ig saját kenézeik alatt éltek a magyar állam területén , melynek egyes váraihoz csatoltattak , kötelezve magukat egyúttal bizonyos számú katona kiállítására is . A századra Erdélyben számukkörül volt , a következő század végére pedig számuk már megközelítette afőt . A mócok öt erdélyi megye ( Bihar , Arad , Hunyad , Fehér és Kolozs megye ) hegyvidéki falvaiban és tanyavilágában élnek , településeik , tanyacsoportjaik gyakran a legmagasabb csúcsokig felhúzódnak . Azm-es magasságban , az Ocoale - Scărişoara fennsíkon található tanyák Erdély legmagasabban fekvő települései közé tartoznak : Ocoale - tanyaság ( Szkerisóra - Scărişoara fennsík ) , Sfoartea falu ( Ördöngös - Ordâncusa-völgy ) , Kőház / Casa de Piatră ( Gârda-Seacă - völgy ) . Az elnevezés jelentése A " MOȚ " szó románul hajtincset jelent , jelentése a férfiak hagyományos hajviseletére vezethető vissza : régebben ugyanis az itt élő " móc " férfiak hajukat varkocsba fonták , esetleg a fejük tetején bóbitába kötötték . Életformájuk A móc életformát az elszigeteltség , önmagukra utaltság , önellátás jellemezte , a széles hegyoldalakon szétszórtan fekvő házaik , tanyáik messze feküdnek a városoktól , nagyobb településektől . A havasi kürt a hegyi pásztorok fontos eszköze volt , az egymástól távol legeltető juhászok ezzel adtak jelzést , társaik vagy az otthoniak számára . Idegenforgalmi látványosságként ma is több helyen láthatja a turista ezt az érdekes népi hangszert . A mócokat ma foglalkozásuk alapján két csoportra oszthatjuk ; a faiparban dolgozókra és az Abrud vidéki bányászokra . A mócok leginkább sajtárakat , csebreket , zsindelyeket és abroncsokat készítenek , de népszerű ácsok és hídépítők is . A mócok által lakott falvak közül Felső- , Közép- és Alsóvidrán , Nyágrán , Aranyosponoron , Fehérvölgyön , Aranyosfőn és Szakadáson főleg cseber- , sajttár- és abroncskészítéssel foglalkoznak . A Fehérvölgyiek deszkákat , gerendákat is vágnak , a Bisztrényiek és a Csertésiek a zsindelykészítés mesterei . Mócvidéken sokan foglalkoznak bőrmellények és bundák készítésével is , őket bundásoknak , vagy szűcsöknek is nevezik . Edényesek néven ismertek a cseber- , sajtár- és abroncskészítők . A mócok fenyőből vagy bükkfából készült gerendaházaikat zsindellyel fedik . Minden házban a lócán , ágyon , asztalon vagy korongpadon megtalálható egy hagyományos gyalu , amely segítségével faragják , formázzák a fát . Az edényesek a piacon és a faluban árusították termékeiket és a kapott pénzért élelmet ( kukoricát , búzát és árpát ) vásároltak , amit szekéren vagy a lóháton szállítanak haza . A legszegényebbek az abroncskészítők voltak , akiknek csupán egy lovuk volt . Erre akasztották az abroncsokat és faluról falura járva próbálták értékesíteni azokat . Általában három-négy zsák gabonával tértek haza . A módosabbak , akiknek lovuk és szekerük is volt , csoportokba szerveződtek és szekereikkel szállították a termékeiket nemcsak az országba , hanem külföldre is . A tájegység falvaiban gazdag hagyományai vannak a népi építkezésnek . Hagyományos házaik mellett jellemző a sokszögű csűr . Jellegzetesek pajtáik és gazdasági melléképületeik , valamint a népművészeti tárgyaik is . Rendezvényeik Minden év júliusán megrendezésre kerül a Găina hegyi leányvásár , amely az egyik leghíresebb mócvidéki rendezvény . Ezen sok helyi tehetséges kézműves is bemutatja termékét , de a rendezvényen részt vesznek más alkotók és művészek is az egész országból . Turizmus A terület népi hagyományain kívül ismert gyönyörű tájairól , karsztforrásairól is . Több mintbarlang található a környéken , de megtalálható itt a barlangi medve is . Nevezetességei Aranyosfői-jégbarlang ( Peștera Scărișoara ) Galéria Források Transilvania-authentica Perei Árpád honlapja Móc népviselet Magyar emlékek mócföldön Románia tájegységei