Észak-szibériai-alföld
Az Észak-szibériai-alföld (oroszul Северо-Сибирская низменность [Szevero-Szibirszkaja nyizmennoszty]) tájegység Oroszország ázsiai részén, Közép-Szibéria északi területén, a Közép-szibériai-fennsík és a Birranga-hegyvidék között. Közigazgatási szempontból a Krasznojarszki határterület Tajmiri (Dolgan-Nyenyec) járásához és Jakutföldhöz tartozik. 

Legnagyobb részét tundra uralja. A mostoha természeti viszonyok miatt rendkívül ritkán lakott terület.

Elhelyezkedése 
Az Észak-szibériai-alföld nyugaton a Jenyiszej torkolatvidékétől és a Jenyiszej-öböltől keleten az Olenyok alsó folyásáig, 1400 km hosszan terül el. Északon a Tajmir-félszigeten fekvő Birranga-hegyvidékig terjed, délen a Putorana-fennsík és az Anabar-fennsík (tehát a Közép-szibériai-fennsík északi része) határolja. Szélessége akár a 600 km-t is eléri, de az Anabar-fennsík és a Hatanga-öböl között ennél jóval kevesebb. 

Területe a Tajmir-félsziget déli felét is magában foglalja. Néha az Olenyok és a Léna-delta között fekvő Csekanovszkij-hátságot is az alföld részének tekintik.

Földrajzi jellemzői 
Alacsonyan fekvő, sík vagy csak enyhén dombos, erősen elmocsarasodott terület, így lényegében a Nyugat-szibériai-alföld északkeleti folytatásának tekinthető, melytől csak a Jenyiszej völgye választja el. A lapos síkságokat kisebb magaslatok, a két utolsó jégkorszak morénái teszik változatosabbá, melyek csak néhol emelkednek 200 m fölé. Az Anabar és az Olenyok torkolatvidéke között 300 km hosszan elnyúló Proncsiscsev-hátság (vagy inkább dombság) is csak max. 270 m magas. 

Az alföldet főként jégkori, tengeri és glaciális üledékes kőzet, homokkő és agyagpala építi fel. Mindenütt jelen van a tájegység egészét jellemző folytonos állandóan fagyott föld. 

A felszínt apró, sekély tavak ezrei borítják, melyek télen többnyire fenékig befagynak; környékükön a nyári olvadáskor valóságos láptenger alakul ki. A legnagyobb tavak a síkság peremén találhatók: északon a Tajmir-tó, délnyugaton a Pjaszino-tó; a központi részek legnagyobb állóvize a Labaz-tó (470 km²).

Az alföldön át észak felé tartó legnagyobb folyók: 
nyugaton a Pjaszina
a központi részen a Heta, a Kotuj és folytatásuk, a Hatanga
keleten az Anabar.

Éghajlat, növényzet 
Éghajlata szubarktikus, kontinentális. Hideg és hosszú a tél (7–8 hónapig tart), rövid és hűvös a nyár. A januári középhőmérséklet kelet felé egyre csökken: nyugaton -28–-30 °C, keleten -35–-37 °C; a júliusi középhőmérséklet általában 6–10 °C. Az éves csapadékmennyiség 250–350 mm, szintén kelet felé csökken.

Legnagyobb részét tundra borítja. Jellegzetes növényei északon a mohák, zuzmók, délebbre a különféle törpecserjék is. Az enyhébb éghajlatú keskeny déli sávokra inkább az erdős tundra jellemző, szórványosan előforduló erdőfoltokkal.

Területén jelentős kőolaj- és földgázmezőket tártak fel. Nyugati felén található és egész az északi Birranga-hegységig terjed a Tajmiri-szénmedence, ahol hatalmas barnaszén-készleteket rejt a föld.

Jegyzetek

Források 

Oroszország tájegységei
Krasznojarszki határterület
Jakutföld
Ázsia síkságai
Az Észak-szibériai-alföld ( oroszul Северо-Сибирская низменность [ Szevero-Szibirszkaja nyizmennoszty ] ) tájegység Oroszország ázsiai részén , Közép-Szibéria északi területén , a Közép-szibériai-fennsík és a Birranga-hegyvidék között . Közigazgatási szempontból a Krasznojarszki határterület Tajmiri ( Dolgan-Nyenyec ) járásához és Jakutföldhöz tartozik . Legnagyobb részét tundra uralja . A mostoha természeti viszonyok miatt rendkívül ritkán lakott terület . Elhelyezkedése Az Észak-szibériai-alföld nyugaton a Jenyiszej torkolatvidékétől és a Jenyiszej-öböltől keleten az Olenyok alsó folyásáig,km hosszan terül el . Északon a Tajmir-félszigeten fekvő Birranga-hegyvidékig terjed , délen a Putorana-fennsík és az Anabar-fennsík ( tehát a Közép-szibériai-fennsík északi része ) határolja . Szélessége akár akm-t is eléri , de az Anabar-fennsík és a Hatanga-öböl között ennél jóval kevesebb . Területe a Tajmir-félsziget déli felét is magában foglalja . Néha az Olenyok és a Léna-delta között fekvő Csekanovszkij-hátságot is az alföld részének tekintik . Földrajzi jellemzői Alacsonyan fekvő , sík vagy csak enyhén dombos , erősen elmocsarasodott terület , így lényegében a Nyugat-szibériai-alföld északkeleti folytatásának tekinthető , melytől csak a Jenyiszej völgye választja el . A lapos síkságokat kisebb magaslatok , a két utolsó jégkorszak morénái teszik változatosabbá , melyek csak néhol emelkednekm fölé . Az Anabar és az Olenyok torkolatvidéke közöttkm hosszan elnyúló Proncsiscsev-hátság ( vagy inkább dombság ) is csak max.m magas . Az alföldet főként jégkori , tengeri és glaciális üledékes kőzet , homokkő és agyagpala építi fel . Mindenütt jelen van a tájegység egészét jellemző folytonos állandóan fagyott föld . A felszínt apró , sekély tavak ezrei borítják , melyek télen többnyire fenékig befagynak ; környékükön a nyári olvadáskor valóságos láptenger alakul ki . A legnagyobb tavak a síkság peremén találhatók : északon a Tajmir-tó , délnyugaton a Pjaszino-tó ; a központi részek legnagyobb állóvize a Labaz-tókm² ) . Az alföldön át észak felé tartó legnagyobb folyók : nyugaton a Pjaszina a központi részen a Heta , a Kotuj és folytatásuk , a Hatanga keleten az Anabar . Éghajlat , növényzet Éghajlata szubarktikus , kontinentális . Hideg és hosszú a tél8 hónapig tart ) , rövid és hűvös a nyár . A januári középhőmérséklet kelet felé egyre csökken : nyugaton-30 °C , keleten-37 °C ; a júliusi középhőmérséklet általában10 °C. Az éves csapadékmennyiség350 mm , szintén kelet felé csökken . Legnagyobb részét tundra borítja . Jellegzetes növényei északon a mohák , zuzmók , délebbre a különféle törpecserjék is . Az enyhébb éghajlatú keskeny déli sávokra inkább az erdős tundra jellemző , szórványosan előforduló erdőfoltokkal . Területén jelentős kőolaj- és földgázmezőket tártak fel . Nyugati felén található és egész az északi Birranga-hegységig terjed a Tajmiri-szénmedence , ahol hatalmas barnaszén-készleteket rejt a föld . Jegyzetek Források Oroszország tájegységei Krasznojarszki határterület Jakutföld Ázsia síkságai