Radiátor
Radiátoron a gyakorlatban olyan fajta fűtőtesteket értünk, amelyben valamilyen forró folyadék keringetésével melegíti fel a levegőt és azon keresztül a környezetét. A radiátorok, a konvektorokkal együtt, a fűtőtestek közös csoportjába tartoznak, amelyek a hőenergiát a hőcserélés elvének segítségével adják le. A radiátorok – nevükkel ellentétben – a hőenergia döntő részét nem hősugárzás (hőradiáció) útján adják le, hanem konvekció, azaz hőáramlás útján, mint a konvektorok. (Ez alól csupán néhány speciális, például űrállomásokon használt radiátor kivétel.) Mai fogalmaink és működési elvük alapján a radiátorokra a „belső folyadék keringetéssel működő konvektor” lenne a helyes elnevezés. A radiátor elnevezést történeti okokból használjuk, a radiátor szó ugyanis a folyadék keringetést alkalmazó fűtőkészülékre azelőtt elterjedt, hogy a fizikában az elektromágneses sugárzást (és a részét képező infravörös hősugárzást), valamint az áramlásos hővezetést elkülönítették.

Radiátor vagy konvektor 
A „radiátor” elnevezés azt sugallja, hogy azokat a fűtőtestek nevezzük radiátornak, amelyek hőleadása elsősorban hősugárzás (infravörös sugárzás) útján történik, azokat a fűtőkészülékeket pedig, amelyek hőáramlással (konvekcióval), azokat konvektoroknak. A valóságban a radiátornak nevezett készülékek – a konvektorokkal egyezően – a hőjüket döntően konvekciós hőleadás (hőáramlás) útján adják át a környezetüknek. Azaz a fűtőtest meleg (általában fém) anyaga a vele közvetlenül érintkezésbe lépő levegő részecskéket melegíti fel, a felmelegedett, könnyebbé vált levegő felszáll – tovaáramlik –, majd e meleg légrészecskék a felvett hő egy részét továbbadják a helyiség távolabbi légrészecskéinek, tárgyainak. A fűtőtesthez pedig helyükbe a helyiség alsó hűvösebb levegője áramlik, a levegő fokozatos keringésével, keveredését okozva.

A radiátorokra működési elvük alapján a „belső folyadék keringetéssel működő konvektor” lenne a helyes elnevezés. A radiátor szót történeti okokból használjuk, ugyanis 1834-ben Denison Olmsted amerikai fizikus a radiátor szót használta saját, folyadékot alkalmazó sütőkészüléke szabadalmi leírásában, az elnevezés azután a minden hasonló, folyadék keringetést alkalmazó fűtőkészülékre elterjedt. Eközben a fizikában az elektromágneses sugárzást (és a részét képező infravörös hősugárzást), valamint az áramlásos hővezetést (konvekciót) csak a 20. században különítették el.

A gyakorlatban ma radiátornak nevezik mindazokat a készülékeket, amelyekben valamilyen forró folyadék kering (gyakran különböző  lapkákkal, rácsokkal megnövelt felületű) csövekben,  a „konvektor” kifejezést pedig azokra a készülékekre értjük, melyekben van belül valamilyen közvetlen hőforrás (pl. gázláng), ami közelébe valamilyen fűtőelemet (például a gázkonvektorokban fémlemezeket) beiktatnak, és ezek közvetítésével melegítik fel a helyiség készüléken átáramló levegőjét. A radiátorokkal és a konvektorokkal szemben valóban hősugárzás, azaz infravörös hőhullámok útján adják le a hőenergia nagy részét a valódi hősugárzók, az infrafűtőtestek.

Működési elve: a konvekció (áramlásos hőleadás) 

A fűtővízzel működő radiátor esetében a hőtermelés forrása (pl. központi gázkazán) felmelegíti a fűtőrendszer csőrendszerében található vizet. A felmelegített fűtővíz keringető szivattyúk segítségével eljut a radiátortestbe. A forró víz áthaladása közben átadja a hőt a radiátor anyagának (amit általában minél nagyobb felületűre alakítanak ki), a fűtőtest anyaga pedig a vele közvetlenül érintkezésbe lépő, „nekipattanó” levegőrészecskéket melegíti fel. A felmelegedő, ezáltal ritkábbá, így könnyebbé váló levegő felszáll, tovaáramlik (innen az „áramlásos hőleadás” kifejezés), majd a meleg légrészecskék a fűtőtestnél felvett hő egy részét továbbadják a helyiség távolabbi légrészecskéinek és tárgyainak. A fűtőtesthez eközben helyükbe a helyiség alsó, hűvösebb levegője áramlik, a levegő fokozatos keringését, keveredését okozva. Tehát összességében a felmelegített levegő áramlásának hatására a helyiség levegője és tárgyai fokozatosan felmelegszenek.

Típusai 

Az energiaforrás alapján lehet elektromos vagy meleg vizes a radiátor, de egyre elterjedtebb a kettő kombinációja, a vegyes üzemű radiátor.

Formájuk alapján tagos, lap-, cső- és egyedi tervezésű radiátorok vannak. A tagos radiátorok jellemzően régebbi építésű lakásokban találhatók meg, mint a már nem gyártott öntöttvas radiátorok, míg a lapradiátor a készülékek egy modernebb kinézetű fajtája. Csőradiátorokat általában fürdőszobában helyeznek el törülköző szárítás céljából.

A fűtőtest anyagát tekintve jellemzően acél, réz, öntöttvas, alumínium, rozsdamentes acél, illetve üveg. Borításuk lehet festett, krómozott, de különleges borítások is léteznek, mint: fa-, üveg-, esetleg tükörborítás.

A radiátorok hálózatba kötése szerint lehetnek egycsöves rendszerek esetén az első radiátorból távozó víz a soron következő radiátorba áramlik tovább, míg a kétcsöves rendszerekben párhuzamosan kerülnek összekötésre a radiátorok.

Hordozható radiátorok 

Az elektromos olajradiátorok elektromos fűtőtekercsekkel olaj közeget melegítenek fel. Az olaj alkalmazását az teszi lehetővé, hogy nem okoz korróziót, jó elektromos szigetelő, és a forráspontja is magas. Az olajradiátorok is konvekciós, áramlásos hőleadással adják le a hőt, tehát a környező levegőt melegítik fel, és az cirkulál a helyiségben. Ennek és a központi cirkófűtéshez képest alacsonyabb teljesítményüknek betudhatóan lassabban melegítik fel a helyiséget, az olaj hőtároló képességének köszönhetően viszont a lekapcsolás után még adnak át hőt a környezetüknek.

Jellemzői 

A radiátoros fűtési rendszer használata viszonylag egyszerű, kiegészítő készülékekkel való felszerelése lehetővé teszi a fűtés szabályozását, így hatékonyabb és gazdaságosabb hőtermelést tesz lehetővé, továbbá gyorsan reagál a szabályzásra.

Jegyzetek

Források 
 Radiator (heating), angol nyelvű Wikipédia szócikk

Kapcsolódó oldalak 
 Konvektor
 Hőmérsékleti sugárzás
 Elektromágneses sugárzás

Épületgépészet
Radiátoron a gyakorlatban olyan fajta fűtőtesteket értünk , amelyben valamilyen forró folyadék keringetésével melegíti fel a levegőt és azon keresztül a környezetét . A radiátorok , a konvektorokkal együtt , a fűtőtestek közös csoportjába tartoznak , amelyek a hőenergiát a hőcserélés elvének segítségével adják le . A radiátorok – nevükkel ellentétben – a hőenergia döntő részét nem hősugárzás ( hőradiáció ) útján adják le , hanem konvekció , azaz hőáramlás útján , mint a konvektorok . ( Ez alól csupán néhány speciális , például űrállomásokon használt radiátor kivétel . ) Mai fogalmaink és működési elvük alapján a radiátorokra a „ belső folyadék keringetéssel működő konvektor” lenne a helyes elnevezés . A radiátor elnevezést történeti okokból használjuk , a radiátor szó ugyanis a folyadék keringetést alkalmazó fűtőkészülékre azelőtt elterjedt , hogy a fizikában az elektromágneses sugárzást ( és a részét képező infravörös hősugárzást ) , valamint az áramlásos hővezetést elkülönítették . Radiátor vagy konvektor A „ radiátor” elnevezés azt sugallja , hogy azokat a fűtőtestek nevezzük radiátornak , amelyek hőleadása elsősorban hősugárzás ( infravörös sugárzás ) útján történik , azokat a fűtőkészülékeket pedig , amelyek hőáramlással ( konvekcióval ) , azokat konvektoroknak . A valóságban a radiátornak nevezett készülékek – a konvektorokkal egyezően – a hőjüket döntően konvekciós hőleadás ( hőáramlás ) útján adják át a környezetüknek . Azaz a fűtőtest meleg ( általában fém ) anyaga a vele közvetlenül érintkezésbe lépő levegő részecskéket melegíti fel , a felmelegedett , könnyebbé vált levegő felszáll – tovaáramlik – , majd e meleg légrészecskék a felvett hő egy részét továbbadják a helyiség távolabbi légrészecskéinek , tárgyainak . A fűtőtesthez pedig helyükbe a helyiség alsó hűvösebb levegője áramlik , a levegő fokozatos keringésével , keveredését okozva . A radiátorokra működési elvük alapján a „ belső folyadék keringetéssel működő konvektor” lenne a helyes elnevezés . A radiátor szót történeti okokból használjuk , ugyanisben Denison Olmsted amerikai fizikus a radiátor szót használta saját , folyadékot alkalmazó sütőkészüléke szabadalmi leírásában , az elnevezés azután a minden hasonló , folyadék keringetést alkalmazó fűtőkészülékre elterjedt . Eközben a fizikában az elektromágneses sugárzást ( és a részét képező infravörös hősugárzást ) , valamint az áramlásos hővezetést ( konvekciót ) csak a században különítették el . A gyakorlatban ma radiátornak nevezik mindazokat a készülékeket , amelyekben valamilyen forró folyadék kering ( gyakran különböző lapkákkal , rácsokkal megnövelt felületű ) csövekben , a „ konvektor” kifejezést pedig azokra a készülékekre értjük , melyekben van belül valamilyen közvetlen hőforrás ( pl. gázláng ) , ami közelébe valamilyen fűtőelemet ( például a gázkonvektorokban fémlemezeket ) beiktatnak , és ezek közvetítésével melegítik fel a helyiség készüléken átáramló levegőjét . A radiátorokkal és a konvektorokkal szemben valóban hősugárzás , azaz infravörös hőhullámok útján adják le a hőenergia nagy részét a valódi hősugárzók , az infrafűtőtestek . Működési elve : a konvekció ( áramlásos hőleadás ) A fűtővízzel működő radiátor esetében a hőtermelés forrása ( pl. központi gázkazán ) felmelegíti a fűtőrendszer csőrendszerében található vizet . A felmelegített fűtővíz keringető szivattyúk segítségével eljut a radiátortestbe . A forró víz áthaladása közben átadja a hőt a radiátor anyagának ( amit általában minél nagyobb felületűre alakítanak ki ) , a fűtőtest anyaga pedig a vele közvetlenül érintkezésbe lépő , „ nekipattanó” levegőrészecskéket melegíti fel . A felmelegedő , ezáltal ritkábbá , így könnyebbé váló levegő felszáll , tovaáramlik ( innen az „ áramlásos hőleadás” kifejezés ) , majd a meleg légrészecskék a fűtőtestnél felvett hő egy részét továbbadják a helyiség távolabbi légrészecskéinek és tárgyainak . A fűtőtesthez eközben helyükbe a helyiség alsó , hűvösebb levegője áramlik , a levegő fokozatos keringését , keveredését okozva . Tehát összességében a felmelegített levegő áramlásának hatására a helyiség levegője és tárgyai fokozatosan felmelegszenek . Típusai Az energiaforrás alapján lehet elektromos vagy meleg vizes a radiátor , de egyre elterjedtebb a kettő kombinációja , a vegyes üzemű radiátor . Formájuk alapján tagos , lap- , cső- és egyedi tervezésű radiátorok vannak . A tagos radiátorok jellemzően régebbi építésű lakásokban találhatók meg , mint a már nem gyártott öntöttvas radiátorok , míg a lapradiátor a készülékek egy modernebb kinézetű fajtája . Csőradiátorokat általában fürdőszobában helyeznek el törülköző szárítás céljából . A fűtőtest anyagát tekintve jellemzően acél , réz , öntöttvas , alumínium , rozsdamentes acél , illetve üveg . Borításuk lehet festett , krómozott , de különleges borítások is léteznek , mint : fa- , üveg- , esetleg tükörborítás . A radiátorok hálózatba kötése szerint lehetnek egycsöves rendszerek esetén az első radiátorból távozó víz a soron következő radiátorba áramlik tovább , míg a kétcsöves rendszerekben párhuzamosan kerülnek összekötésre a radiátorok . Hordozható radiátorok Az elektromos olajradiátorok elektromos fűtőtekercsekkel olaj közeget melegítenek fel . Az olaj alkalmazását az teszi lehetővé , hogy nem okoz korróziót , jó elektromos szigetelő , és a forráspontja is magas . Az olajradiátorok is konvekciós , áramlásos hőleadással adják le a hőt , tehát a környező levegőt melegítik fel , és az cirkulál a helyiségben . Ennek és a központi cirkófűtéshez képest alacsonyabb teljesítményüknek betudhatóan lassabban melegítik fel a helyiséget , az olaj hőtároló képességének köszönhetően viszont a lekapcsolás után még adnak át hőt a környezetüknek . Jellemzői A radiátoros fűtési rendszer használata viszonylag egyszerű , kiegészítő készülékekkel való felszerelése lehetővé teszi a fűtés szabályozását , így hatékonyabb és gazdaságosabb hőtermelést tesz lehetővé , továbbá gyorsan reagál a szabályzásra . Jegyzetek Források Radiator ( heating ) , angol nyelvű Wikipédia szócikk Kapcsolódó oldalak Konvektor Hőmérsékleti sugárzás Elektromágneses sugárzás Épületgépészet