Kerengő (kolostor)
A kerengő rendszerint egy kolostortemplom déli oldalához épült, annak belső kertje felé nyitott, fedett portikuszos, négyszögalaprajzú folyosó. Ebből nyílnak a közös helyiségek, a káptalanterem (capitulum), az ebédlő (refektórium), a hálóterem (dormitorium) vagy a hálófülkék, a konyha, a könyvtár, és esetleg a másolóműhely (scriptorium).

Története 
Az első kerengők a középkorban, a bencések monostoraihoz épültek. Funkciója az időjárás viszontagságaitól megvédni a szerzeteseket imasétájuk és általában belső közlekedésük közben.

Építészeti szerkezete 
Nyugaton a kerengő fedett részét alacsony mellvéd fizikailag elválasztja a nyitott udvartól, amelyen rendszerint kút is helyet foglalt. Ez lehetővé tette kevesebb fény bejutását, illetve rövidebb oszlopok alkalmazását. A templom kelet-nyugati tengelyre épült, legmagasabb részei észak felől védték a kerengőt a zord téli szelektől. A külső bejáratok az északi fal két végén voltak; a gyakrabban használt a keleti oldalon, míg a nyugatit az ünnepi alkalmakra használták. A nagyterem a keleti oldalon, a templom karzatához minél közelebb, a fűtött közösségi termek mellett épült.

A templom ellenkező oldalán nyílt általában a refektórium, az ebédlő. Annak külső oldalán, gyakran az oszlopsor egyik sarkában volt a mosdóhelyiség. Gyakran kertet alakítottak ki a kerengő által közrezárt, nyitott udvaron, ahol a vízellátáshoz szükséges, földalatti ciszterna is helyet kapott az esővíz összegyűjtésére. A kerengő nem ment ki a divatból a későbbi korokban sem, hiszen a szerzetesek a hálóteremben és az egyéb kiszolgáló helyiségekben szabott tartózkodási idejükön kívül ott foglalatoskodhattak; olvastak, írtak, s általában az északi oldalon foglalt helyet az apátúr széke.

Galéria

Fordítás

Kapcsolódó szócikkek 
 Kolostor

Építészet
Keresztény templomépítészet
A kerengő rendszerint egy kolostortemplom déli oldalához épült , annak belső kertje felé nyitott , fedett portikuszos , négyszögalaprajzú folyosó . Ebből nyílnak a közös helyiségek , a káptalanterem ( capitulum ) , az ebédlő ( refektórium ) , a hálóterem ( dormitorium ) vagy a hálófülkék , a konyha , a könyvtár , és esetleg a másolóműhely ( scriptorium ) . Története Az első kerengők a középkorban , a bencések monostoraihoz épültek . Funkciója az időjárás viszontagságaitól megvédni a szerzeteseket imasétájuk és általában belső közlekedésük közben . Építészeti szerkezete Nyugaton a kerengő fedett részét alacsony mellvéd fizikailag elválasztja a nyitott udvartól , amelyen rendszerint kút is helyet foglalt . Ez lehetővé tette kevesebb fény bejutását , illetve rövidebb oszlopok alkalmazását . A templom kelet-nyugati tengelyre épült , legmagasabb részei észak felől védték a kerengőt a zord téli szelektől . A külső bejáratok az északi fal két végén voltak ; a gyakrabban használt a keleti oldalon , míg a nyugatit az ünnepi alkalmakra használták . A nagyterem a keleti oldalon , a templom karzatához minél közelebb , a fűtött közösségi termek mellett épült . A templom ellenkező oldalán nyílt általában a refektórium , az ebédlő . Annak külső oldalán , gyakran az oszlopsor egyik sarkában volt a mosdóhelyiség . Gyakran kertet alakítottak ki a kerengő által közrezárt , nyitott udvaron , ahol a vízellátáshoz szükséges , földalatti ciszterna is helyet kapott az esővíz összegyűjtésére . A kerengő nem ment ki a divatból a későbbi korokban sem , hiszen a szerzetesek a hálóteremben és az egyéb kiszolgáló helyiségekben szabott tartózkodási idejükön kívül ott foglalatoskodhattak ; olvastak , írtak , s általában az északi oldalon foglalt helyet az apátúr széke . Galéria Fordítás Kapcsolódó szócikkek Kolostor Építészet Keresztény templomépítészet