Mária mennybevétele székesegyház (Berat)
A Mária mennybevétele székesegyház (albán Katedralja Fjetja e Shën Mërisë), vagy előző nevén Szűz Mária-templom (albán Kisha e Shën Mërisë) egy korábbi istenháza helyén 1797-ben késő bizánci stílusban épült templom az albániai Berat 2008 óta világörökségi védelmet élvező történelmi városrészében. A székesegyház a berati várnegyed északi részén fekszik, és 1986 óta az Onufri Nemzeti Ikonográfiai Múzeum állandó tárlatának ad otthont.

Története 
A templom 1797-ben épült egy korábbi, 13. századi istenháza átépítésével, bár régészeti ásatások arra utalnak, hogy már a 11. században is templom állt ezen a helyen. A belvárosban lévő székesegyházat az 1967-ben állami ateizmust hirdető kommunista hatóságok lerombolták, helyére épült fel a városháza, és ekkor lett Berat főtemploma a Mária mennybevétele székesegyház. 1986-ban ikonművészeti múzeummá alakították át, és bár a templomberendezést megőrizték, Berat püspöke csak a húsvéti liturgikus időszakban celebrál misét az épületben.

1948-ban a templom műemléki védelemben részesült, 1971-ben és 1973-ban védettségét megerősítették, 1977-ben pedig teljes körű felújításon esett át.

A szentélyrekesztő mögött, a padlóban elrejtve 1968 augusztusában találtak meg két páratlan értékű kora középkori kódexet, a 6. századi Codex Purpureus Beratinust és a 9. századi Codex Aureus Anthimit, amelyeket azóta a tiranai Állami Központi Levéltárban őriznek.

Leírása 
A Mária mennybevétele székesegyház háromhajós bazilika, alapterületét tekintve a berati várnegyed legnagyobb temploma. Nyeregtetős tetőszerkezetét a naosz (gyülekezeti tér) fölött két, festett leveles oszlopfőkkel záródó oszlopokra és alacsony kupoladobra támaszkodó kupola zárja le. Az épület délkeleti végénél nyeregtetős, áttört kő harangláb magasodik a héjazat fölé. Az eredetileg 13. századi templom északnyugati tájolású narthexét (előcsarnokát) a 18. századi átépítéskor elbontották, ma ennek helyén állnak a múzeum modern kiállítóhelyiségei, de a templom felőli falon töredékesen fennmaradt néhány 13. századi freskórészlet is. A déli hosszanti falhoz egy oldalt nyitott, oszlopos exonarthex csatlakozik, falába az eredeti templom néhány kő díszítőelemét is beépítették. Ma a látogató az exonarthexen keresztül lép be a templom belső terébe.

A 18. századi freskók csak töredékesen maradtak fenn a naoszban. Ez egyrészt a páratartalom számlájára róható, másrészt annak következménye, hogy az ateista kampány idején, 1967-ben átmeszelték a templom falait, s ennek során a festmények java része elpusztult. A délkeleti kupola alatti padlórészen egy színezett kőlapokból kirakott napábrázolás látható, ami elég általános motívum a korszak albániai és epiruszi templomaiban. A mozaik központi részének hatszögű csillaga Isten teremtő munkálkodásának hat napjára utal, ezt a Szentléleket szimbolizáló kettős háromszög vonalai törik át. Mindezt a hónapokat jelölő tizenkét kőbetét és háromszög alakú festett kőlapok foglalják a napra emlékeztető, kör alakú keretbe.

Eredeti állapotukban maradtak meg a fő- és mellékhajók faragott stallumai, a szintén díszesen faragott szószék és a püspöki trón. A templombelső berendezésének legértékesebb darabja azonban az ikonosztáz, az epiruszi fafaragóhagyomány egyik legjelesebb példája. Maga a szentélyrekesztő diófából készült, faragásán 1797 és 1811 között dolgozott két helyi mester, Stefan Barka és Naum Misrasi. Indamotívumokkal mívesen faragott pilléreinek felső részét biblikus és mitikus állatalakok népesítik be, a szentélyajtó fölött az utolsó vacsora ábrázolása, valamint egy bizánci kétfejű sas alakja látható. A szentélyrekesztő lunettáit faragott keresztény szimbólumok és bibliai jelenetek díszítik. Az ikonosztáz főfalán elhelyezett ikonok a Pantokrátor, Keresztelő János, Szűz Mária és a kisded Jézus, Mária mennybevétele és a megváltás szokásos ábrázolásai. Az ikonosztáz felső képsorai Jézus életének egy-egy jelenetét elevenítik fel, a legfelső sor mandorláiban pedig szentek és próféták portréi sorakoznak. Egy részük Onufri és Joan Çetiri régebbi, más, azóta elpusztult berati templomokból áthozott munkái, az ikonok java része azonban a 19. században alkotó helyi mester, Gjon keze alól kerültek ki.

Források

További információk 

Berat
Albánia ortodox templomai, kolostorai
1797-ben átadott építmények
A Mária mennybevétele székesegyház ( albán Katedralja Fjetja e Shën Mërisë ) , vagy előző nevén Szűz Mária-templom ( albán Kisha e Shën Mërisë ) egy korábbi istenháza helyénben késő bizánci stílusban épült templom az albániai Beratóta világörökségi védelmet élvező történelmi városrészében . A székesegyház a berati várnegyed északi részén fekszik , ésóta az Onufri Nemzeti Ikonográfiai Múzeum állandó tárlatának ad otthont . Története A templomben épült egy korábbi , századi istenháza átépítésével , bár régészeti ásatások arra utalnak , hogy már a században is templom állt ezen a helyen . A belvárosban lévő székesegyházat azben állami ateizmust hirdető kommunista hatóságok lerombolták , helyére épült fel a városháza , és ekkor lett Berat főtemploma a Mária mennybevétele székesegyház.ban ikonművészeti múzeummá alakították át , és bár a templomberendezést megőrizték , Berat püspöke csak a húsvéti liturgikus időszakban celebrál misét az épületben . 1948-ban a templom műemléki védelemben részesült, ben ésban védettségét megerősítették, ben pedig teljes körű felújításon esett át . A szentélyrekesztő mögött , a padlóban elrejtveaugusztusában találtak meg két páratlan értékű kora középkori kódexet , a századi Codex Purpureus Beratinust és a századi Codex Aureus Anthimit , amelyeket azóta a tiranai Állami Központi Levéltárban őriznek . Leírása A Mária mennybevétele székesegyház háromhajós bazilika , alapterületét tekintve a berati várnegyed legnagyobb temploma . Nyeregtetős tetőszerkezetét a naosz ( gyülekezeti tér ) fölött két , festett leveles oszlopfőkkel záródó oszlopokra és alacsony kupoladobra támaszkodó kupola zárja le . Az épület délkeleti végénél nyeregtetős , áttört kő harangláb magasodik a héjazat fölé . Az eredetileg századi templom északnyugati tájolású narthexét ( előcsarnokát ) a századi átépítéskor elbontották , ma ennek helyén állnak a múzeum modern kiállítóhelyiségei , de a templom felőli falon töredékesen fennmaradt néhány századi freskórészlet is . A déli hosszanti falhoz egy oldalt nyitott , oszlopos exonarthex csatlakozik , falába az eredeti templom néhány kő díszítőelemét is beépítették . Ma a látogató az exonarthexen keresztül lép be a templom belső terébe . A századi freskók csak töredékesen maradtak fenn a naoszban . Ez egyrészt a páratartalom számlájára róható , másrészt annak következménye , hogy az ateista kampány idején, ben átmeszelték a templom falait , s ennek során a festmények java része elpusztult . A délkeleti kupola alatti padlórészen egy színezett kőlapokból kirakott napábrázolás látható , ami elég általános motívum a korszak albániai és epiruszi templomaiban . A mozaik központi részének hatszögű csillaga Isten teremtő munkálkodásának hat napjára utal , ezt a Szentléleket szimbolizáló kettős háromszög vonalai törik át . Mindezt a hónapokat jelölő tizenkét kőbetét és háromszög alakú festett kőlapok foglalják a napra emlékeztető , kör alakú keretbe . Eredeti állapotukban maradtak meg a fő- és mellékhajók faragott stallumai , a szintén díszesen faragott szószék és a püspöki trón . A templombelső berendezésének legértékesebb darabja azonban az ikonosztáz , az epiruszi fafaragóhagyomány egyik legjelesebb példája . Maga a szentélyrekesztő diófából készült , faragásánésközött dolgozott két helyi mester , Stefan Barka és Naum Misrasi . Indamotívumokkal mívesen faragott pilléreinek felső részét biblikus és mitikus állatalakok népesítik be , a szentélyajtó fölött az utolsó vacsora ábrázolása , valamint egy bizánci kétfejű sas alakja látható . A szentélyrekesztő lunettáit faragott keresztény szimbólumok és bibliai jelenetek díszítik . Az ikonosztáz főfalán elhelyezett ikonok a Pantokrátor , Keresztelő János , Szűz Mária és a kisded Jézus , Mária mennybevétele és a megváltás szokásos ábrázolásai . Az ikonosztáz felső képsorai Jézus életének egy-egy jelenetét elevenítik fel , a legfelső sor mandorláiban pedig szentek és próféták portréi sorakoznak . Egy részük Onufri és Joan Çetiri régebbi , más , azóta elpusztult berati templomokból áthozott munkái , az ikonok java része azonban a században alkotó helyi mester , Gjon keze alól kerültek ki . Források További információk Berat Albánia ortodox templomai , kolostorai 1797-ben átadott építmények