Piros metróvonal (Stockholm)
A piros vonal vagy Tub 2, ahogy az SL-en (Storstockholms Lokaltrafik) belül nevezik, egyike a három földalatti vonalnak Stockholmban. Összesen 36 állomása van, ezek közül 4 betonépítmény, 16 sziklába vájt és 15 felszíni állomás. A pálya teljes hossza  méter, 18 méterrel rövidebb, mint a zöld metróvonal. A vonalnak négy ága van, Fruängen és Norsborg délnyugaton, valamint Ropsten és Mörby centrum északkeleten.

Háttér
A piros vonalon két földalatti járat, a T13-as és a T14-es, közlekedik és  utast szállít naponta és kb. 128 milliót évente.
A T13-as járat Norsborg–Ropsten míg a T14-es Fruängen–'Mörby Centrum között közlekedik. Hétfőtől szombatig a T14-esen nappal 5 percenként járnak a szerelvények Mörby centrum és Liljeholmen között míg máskor 10 perces időközökben. Csúcsforgalom idején 5 percenként jár a T13-as Norsborg–Ropsten között és 5 percenként a T14-es Mörby centrum–Fruängen között. Ez 2,5 perces közlekedési sűrűséget eredményez a közös Östermalmstorg–Liljeholmen szakaszon, vagyis 24 szerelvényt óránként.

A leghosszabb alagutak a Gamla stan–Bergshamra (8,5 km), a Gamla stan–Gärdet (részben közös a Gamla stan–Bergshamra alagúttal, 2,1 km saját alagút, 4,5 km összesen) és az Axelsberg–Bredäng (2,3 km).

A 10 legnagyobb állomás (felszálló utasok száma egy téli hétköznapon) a következő:

Története 

A piros vonal volt, a zöld vonal után amely lényegében 1960-ban befejeződött, a második vonala a stockholmi metrónak.

A különböző szakaszait az alábbi sorrendben adták át a forgalomnak: 
 1956: Telefonplan – Fruängen, a megnyitáskor villamosjárat
 1964: T-Centralen – Fruängen, mint metró
 1964: Liljeholmen – Örnsberg
 1965: Örnsberg – Sätra
 1965: T-Centralen – Östermalmstorg
 1967: Sätra – Skärholmen
 1967: Östermalmstorg – Ropsten
 1967: Skärholmen – Varberg
 1972: Varberg – Fittja
 1973: Östermalmstorg – Tekniska Högskolan
 1975: Tekniska Högskolan – Universitetet
 1975: Fittja – Norsborg
 1978: Universitetet – Mörby centrum

A T-Centralen–Fruängen/Örnsberg szakaszt 1964. április 5-én avatták fel. További szakaszokat adtak át a forgalomnak 1965–1967 között, míg az utolsó szakasz (Mörby Centrum-ig) 1978-ra készült el. Stockholm belvárosában a piros vonalat az utcáktól függetlenül és mélyebbre  építették mint a Zöld metróvonalat, ami gyakorlatilag a meglévő utcák alatt vezetett.

A Mälarhöjden–Liljeholmen szakaszt már az 1910-es években építették mint villamos vonalat, amit Södra Förstadsbanan (Déli elővárosi vonal) néven ismertek. Valamivel később épült a Liljeholmen–Midsommarkransen szakasz. Ezt saját töltésre építették mivel a terület akkor még nem volt sűrűn beépítve. Ennek ellenére voltak szintbeni átjárók s ezért az szakaszok bővítését már alagutakban végezték. Ez az oka annak, hogy az eredeti villamosvonalakból csak kevés maradt meg.

A Telefonplan–Fruängen szakasz 1946–1956 között épült mint villamosvonal, de előkészítve a T14 és T17 földalatti járatokra, a Fruängen állomásig, hosszabb peronokkal a sínek között és rövidebbekkel a villamosoknak a sínek két oldalán. Ez a vonal ma is ugyanaz mint akkor volt. A T-centralen állomás mellett már akkor, amikor a Zöld metróvonalat építették a síneket alagutakban vezették főleg úgy, hogy a beton elemeket leásták és betakarták. A T-Centralen állomás a Zöld vonalnak 1957-ben kezdett működni, míg a Piros vonalnak 1964-ben. 
Kezdetben a piros vonal színe a térképeken és menetrendekben narancssárga volt, de az idők folyamán egyre pirosabb lett. A Fruängen és Mörby centrum közötti járat az elején T24-es jelzésű volt és valamikor 2001 körül változott T14-re.

A Liljeholmen–Fruängen szakaszt 2006. május 8. – 2006. augusztus 20. között javítás miatt lezárták és ez idő alatt a szállítást pótlóbuszok bonyolították le. Egy részét a szakasznak (Liljeholmen–Telefonplan) már június 19-én megnyitották.

Állomások

Tervezett hosszabbítások
Nagy-Stockholm metrótervei szerint a piros vonalat tovább vezették volna északra az Östermalmstorg állomástól egészen Hägernäs-ig. Az állomások amelyek szóba jöttek, Djursholms Ösby, Enebyberg, Roslags Näsby, Täby centrum, Viggbyholm és Hägernäs végállomás voltak. 

A terv egyik változata szerint teljesen új pályát fektettek volna le, nem használva a már létező vasúti síneket. 1975-ben elhatározták a földalatti meghosszabbítását a már létező Roslagsbanan (keskeny nyomtávú helyiérdekű vasút) rovására, de a viták tovább folytak és 1976-ban úgy határoztak, hogy a vasút marad, majd 1978-ban ismét a földalatti mellett döntöttek. A Stockholm megyei önkormányzat 1979-ben elhatározta a vonal meghosszabbítását Täby központjáig, felszíni kivitelezésben. Täby és Sollentuna községek 1980-ban népszavazást tartottak az ügyben és az eredmény a meghosszabbítás ellen szólt. A megyei önkormányzat nem tartotta irányadónak a szavazást mivel a tömegközlekedés egy megyei ügy, de a községek nem voltak hajlandók a metróvonalt bevenni a területrendezési tervekbe. 1980 októberében a megyei önkormányzat eldöntötte, hogy a földalattit meghosszabbítják, de a terveket végül feladták s helyette a helyiérdekű vasutat részesítették előnyben.

A másik északra haladó szakasszal, amelyiknek Ropsten a végállomása, az volt az elképzelés, hogy tovább vezetik egy külön hídon a Lilla värtan öböl fölött s majd alagútban a Lidingö centrum állomásig. Itt még egy további meghosszabbítás lehetőségét is figyelembe vették, Baggeby, Bodal és Bogesundslandet állomásokkal mint lehetséges végállomások. Ebben az időben a Bogesundslandet terület lakóházakkal való beépítését tervezték. A városi tervhivatal 1971-ben a Lidingöbron (Lidingö híd) tervezésekor vázlatokat készített a metró hídra is. Lidingö városi önkormányzata 1966-ban egy elvi döntést hozott a vonal meghosszabbítására, de a tervről a végén lemondtak.

Tervezték a vonal déli irányba való meghosszabbítását is Huddinge centrum és Flemingsberg állomásokig. Még területeket is fenntartottak ennek érdekében de a meghosszabbításra, többek között a Huddinge kórházig, eddig nem került sor.

Fordítás

További információ
Menetrend 

Stockholmi metró
A piros vonal vagy Tub ahogy az SL-en ( Storstockholms Lokaltrafik ) belül nevezik , egyike a három földalatti vonalnak Stockholmban . Összesenállomása van , ezek közülbetonépítmény, sziklába vájt ésfelszíni állomás . A pálya teljes hossza méter, méterrel rövidebb , mint a zöld metróvonal . A vonalnak négy ága van , Fruängen és Norsborg délnyugaton , valamint Ropsten és Mörby centrum északkeleten . Háttér A piros vonalon két földalatti járat , a T13-as és a T14-es , közlekedik és utast szállít naponta és kb.milli ót évente . A T13-as járat Norsborg–Ropsten míg a T14-es Fruängen–'Mörby Centrum között közlekedik . Hétfőtől szombatig a T14-esen nappalpercenként járnak a szerelvények Mörby centrum és Liljeholmen között míg máskorperces időközökben . Csúcsforgalom idejénpercenként jár a T13-as Norsborg–Ropsten között éspercenként a T14-es Mörby centrum–Fruängen között . Ez5 perces közlekedési sűrűséget eredményez a közös Östermalmstorg–Liljeholmen szakaszon , vagyisszerelvényt óránként . A leghosszabb alagutak a Gamla stan–Bergshamra5 km ) , a Gamla stan–Gärdet ( részben közös a Gamla stan–Bergshamra alagúttal,1 km saját alagút,5 km összesen ) és az Axelsberg–Bredäng3 km ) . Alegnagyobb állomás ( felszálló utasok száma egy téli hétköznapon ) a következő : Története A piros vonal volt , a zöld vonal után amely lényegébenban befejeződött , a második vonala a stockholmi metrónak . A különböző szakaszait az alábbi sorrendben adták át a forgalomnak : Telefonplan – Fruängen , a megnyitáskor villamosjárat T-Centralen – Fruängen , mint metró Liljeholmen – Örnsberg Örnsberg – Sätra T-Centralen – Östermalmstorg Sätra – Skärholmen Östermalmstorg – Ropsten Skärholmen – Varberg Varberg – Fittja Östermalmstorg – Tekniska Högskolan Tekniska Högskolan – Universitetet Fittja – Norsborg Universitetet – Mörby centrum A T-Centralen–Fruängen/Örnsberg szakaszt áprilisén avatták fel . További szakaszokat adtak át a forgalomnak1967 között , míg az utolsó szakasz ( Mörby Centrum-ig) ra készült el . Stockholm belvárosában a piros vonalat az utcáktól függetlenül és mélyebbre építették mint a Zöld metróvonalat , ami gyakorlatilag a meglévő utcák alatt vezetett . A Mälarhöjden–Liljeholmen szakaszt már azes években építették mint villamos vonalat , amit Södra Förstadsbanan ( Déli elővárosi vonal ) néven ismertek . Valamivel később épült a Liljeholmen–Midsommarkransen szakasz . Ezt saját töltésre építették mivel a terület akkor még nem volt sűrűn beépítve . Ennek ellenére voltak szintbeni átjárók s ezért az szakaszok bővítését már alagutakban végezték . Ez az oka annak , hogy az eredeti villamosvonalakból csak kevés maradt meg . A Telefonplan–Fruängen szakasz1956 között épült mint villamosvonal , de előkészítve a T14 és T17 földalatti járatokra , a Fruängen állomásig , hosszabb peronokkal a sínek között és rövidebbekkel a villamosoknak a sínek két oldalán . Ez a vonal ma is ugyanaz mint akkor volt . A T-centralen állomás mellett már akkor , amikor a Zöld metróvonalat építették a síneket alagutakban vezették főleg úgy , hogy a beton elemeket leásták és betakarták . A T-Centralen állomás a Zöld vonalnakben kezdett működni , míg a Piros vonalnakben . Kezdetben a piros vonal színe a térképeken és menetrendekben narancssárga volt , de az idők folyamán egyre pirosabb lett . A Fruängen és Mörby centrum közötti járat az elején T24-es jelzésű volt és valamikorkörül változott T14-re . A Liljeholmen–Fruängen szakaszt május – augusztus között javítás miatt lezárták és ez idő alatt a szállítást pótlóbuszok bonyolították le . Egy részét a szakasznak ( Liljeholmen–Telefonplan ) már júniusén megnyitották . Állomások Tervezett hosszabbítások Nagy-Stockholm metrótervei szerint a piros vonalat tovább vezették volna északra az Östermalmstorg állomástól egészen Hägernäs-ig . Az állomások amelyek szóba jöttek , Djursholms Ösby , Enebyberg , Roslags Näsby , Täby centrum , Viggbyholm és Hägernäs végállomás voltak . A terv egyik változata szerint teljesen új pályát fektettek volna le , nem használva a már létező vasúti síneket.ben elhatározták a földalatti meghosszabbítását a már létező Roslagsbanan ( keskeny nyomtávú helyiérdekű vasút ) rovására , de a viták tovább folytak ésban úgy határoztak , hogy a vasút marad , majdban ismét a földalatti mellett döntöttek . A Stockholm megyei önkormányzatben elhatározta a vonal meghosszabbítását Täby központjáig , felszíni kivitelezésben . Täby és Sollentuna községekban népszavazást tartottak az ügyben és az eredmény a meghosszabbítás ellen szólt . A megyei önkormányzat nem tartotta irányadónak a szavazást mivel a tömegközlekedés egy megyei ügy , de a községek nem voltak hajlandók a metróvonalt bevenni a területrendezési tervekbe.okt óberében a megyei önkormányzat eldöntötte , hogy a földalattit meghosszabbítják , de a terveket végül feladták s helyette a helyiérdekű vasutat részesítették előnyben . A másik északra haladó szakasszal , amelyiknek Ropsten a végállomása , az volt az elképzelés , hogy tovább vezetik egy külön hídon a Lilla värtan öböl fölött s majd alagútban a Lidingö centrum állomásig . Itt még egy további meghosszabbítás lehetőségét is figyelembe vették, Baggeby , Bodal és Bogesundslandet állomásokkal mint lehetséges végállomások . Ebben az időben a Bogesundslandet terület lakóházakkal való beépítését tervezték . A városi tervhivatalben a Lidingöbron ( Lidingö híd ) tervezésekor vázlatokat készített a metró hídra is . Lidingö városi önkormányzataban egy elvi döntést hozott a vonal meghosszabbítására , de a tervről a végén lemondtak . Tervezték a vonal déli irányba való meghosszabbítását is Huddinge centrum és Flemingsberg állomásokig . Még területeket is fenntartottak ennek érdekében de a meghosszabbításra , többek között a Huddinge kórházig , eddig nem került sor . Fordítás További információ Menetrend Stockholmi metró