Csinos tarkamókus
A csinos tarkamókus (Callosciurus erythraeus) az emlősök (Mammalia) osztályának rágcsálók (Rodentia) rendjébe, ezen belül a mókusfélék (Sciuridae) családjába tartozó Délkelet-Ázsiában honos mókusfaj. Állatkertből, illetve állatkereskedésből megszökött példányai Európában több helyen is meghonosodtak.

Elterjedése 
Eredetileg Délkelet-Ázsiában honos, Északkelet-Indiában, Mianmarban, Thaiföldön, a Maláj-félszigeten, az Indokínai-félszigeten, Dél-Kínában és Tajvanon. Állatkertből vagy állatkereskedésből kiszökött példányok az 1930-as évektől kezdve meghonosodtak Japánban, az 1970-es évektől Argentínában és Franciaországban (Cap d'Antibes környéke), 1998-tól Hollandiában (Weert), a 2000-es években pedig Belgiumban (Dadizele)

Megjelenése 

A csinos tarkamókus közepes méretű mókusfaj, testhossza (farok nélkül) 20–26 cm, a farok 17–20 cm; testsúlya pedig 0,3-0,43 kg. A hímek és nőstények külsőre nem különböznek egymástól jelentősen. Színezetük változatos lehet: hátuk és farkuk többnyire olívabarna vagy szürkésbarna agutiszín (az egyes szőrszálak is többszínűek, jellemzően a végük fekete). A hasuk általában élénk vörösbarna, de lehet teljesen szürke, esetleg vörösbarna egy középső hosszanti agutisávval.

Fülei rövidek, 19–24 mm-esek, az európai mókustól eltérően nincs a csúcsán szőrpamacs. Lábujjaikon erős karmokat viselnek, amelyekkel jól meg tudnak kapaszkodni a fák kérgén és lyukakat tudnak ásni a földben az eltárolandó téli eleségnek. Csukló- és bokaízületük a famászáshoz idomulva különösen nagy szögben tud elfordulni. Szemei nagyok, kidomborodóak és látóterük egészen nagy: a fej elfordítása nélkül látják, hogy mi van mögöttük, fölöttük és alattuk. Retinájuk vizsgálatából kiderült, hogy színlátásuk is igen jó.

Kromoszómaszáma 2n = 40.

Különböző szerzők több mint 30 alfajt írtak le színezet és az elterjedési terület alapján, ezekből négy alfajcsoport általánosan elismert: 
C. erythraeus erythraeus
C. erythraeus flavimanus
C. erythraeus sladeni
C. erythraeus styani
   
Eredeti elterjedési területén összetéveszthető a platánmókussal (Callosciurus notatus), amelynek azonban hasa oldalán jól látható, hosszanti fekete csík található.

Életmódja 

Délkelet-Ázsiában a szubtrópusi örökzöld vagy lombhullató hegyi erdők lakója volt, de új élőhelyein jól alkalmazkodott a mérsékelt övi lombos erdőkhöz vagy a városi parkokhoz. A nőstények Japánban 0,3-0,5 hektáros területem belül mozognak (Franciaországban 3-3,5 ha); míg a hímek 2-től (Japán) 8 hektáros (Franciaország) területen keresnek élelmet. Nem territoriális állatok, az egyes példányok területei átfedhetnek. Ha két mókus találkozik, egyikük megkergetheti a másikat, de az is előfordul, hogy nem törődnek egymással. Az azonos régióban élő, egymással találkozó mókusok között hierarchia figyelhető meg.

Mindenevők, különböző növényi részekkel (levelek, rügyek, virágok, gyümölcsök, magok, kéreg), gombákkal és rovarokkal, madártojásokkal, csigákkal egyaránt táplálkoznak. Többnyire a fákon keresnek eledelt, de jelentős időt tölthetnek a talajon is.

Tajvani japán és francia megfigyelések szerint egész évben történhet párzás. Az ovuláló nőstény körül 9-17 hím is összegyűlhet és megküzdenek egymással a párzás jogáért. A győztes hím egy darabig őrzi a nőstényt, de idővel otthagyja, így az végül több hímmel is párzik. A nőstények évente 0-3 alkalommal is vemhesek lehetnek (átlagosan 1,9-szer Tajvanon és 1,2-szer Japánban). Egyszerre 1-4 (jellemzően 2) utódot hoznak a világra, amelyeket fogságban 47-49 napig szoptatnak. Az ivadékok számára védett helyen fészket építenek. A kicsik körülbelül egyéves korukban válnak ivaréretté; ilyenkor elvándorolnak a szüleik területéről és saját élőhelyet keresnek. Fogságban 16 évig is él.

Fő ellenségeik a sárgatorkú nyest, a leopárdmacska és egyéb kisragadozók, a kígyók és a ragadozó madarak (kontyos kígyászsas, bogarászó ölyv) de a városokban a kóbor macskák is ritkíthatják a számukat. Megfigyelték, hogy a mókusok a kisragadozókra, madarakra és kígyókra más-más féle figyelmeztető hangjelzést adnak ki.

Természetvédelmi helyzete 

A Természetvédelmi Világszövetség Vörös listáján nem fenyegetett státusszal szerepel. A Távol-Keleten a termesztett kaméliamagok elfogyasztásával és a fenyők kérgének megrágásával (egyes ültetvényeken a fák 80-90%-át károsították) jelentős mezőgazdasági károkat okozhat és előfordult, hogy elrágták a telefonkábeleket. Japánban és Európában invazív fajként tartják számon (szerepel az Unió inváziós fajjegyzékében), mert megeszi az énekesmadarak tojásait és kiszorítja az őshonos japán, illetve vörös mókust. Állatkertekben, illetve házi díszállatként is tartják.

Források 

Callosciurus erythraeus (Pallas's squirrel) Invasive Species Compendium 
Mountain Red-bellied Squirrel Ecology Asia
Callosciurus erythraeus - Pallas's squirrel Animal Diversity Web

Mókusfélék
Emlősfajok
Ázsia emlősei
Inváziós fajok
Rágcsálófajok
Franciaország betelepített emlősei
Hollandia betelepített emlősei
Japán betelepített emlősei
Argentína betelepített emlősei
India emlősei
Nepál emlősei
Bhután emlősei
Banglades emlősei
Mianmar emlősei
Thaiföld emlősei
Laosz emlősei
Vietnám emlősei
Kambodzsa emlősei
Malajzia emlősei
Kína emlősei
Tajvan emlősei
A csinos tarkamókus ( Callosciurus erythraeus ) az emlősök ( Mammalia ) osztályának rágcsálók ( Rodentia ) rendjébe , ezen belül a mókusfélék ( Sciuridae ) családjába tartozó Délkelet-Ázsiában honos mókusfaj. Állatkertből , illetve állatkereskedésből megszökött példányai Európában több helyen is meghonosodtak . Elterjedése Eredetileg Délkelet-Ázsiában honos , Északkelet-Indiában , Mianmarban , Thaiföldön , a Maláj-félszigeten , az Indokínai-félszigeten , Dél-Kínában és Tajvanon . Állatkertből vagy állatkereskedésből kiszökött példányok azas évektől kezdve meghonosodtak Japánban , azes évektől Argentínában és Franciaországban ( Cap d'Antibes környéke) ,tól Hollandiában ( Weert ) , aes években pedig Belgiumban ( Dadizele ) Megjelenése A csinos tarkamókus közepes méretű mókusfaj , testhossza ( farok nélkül) 26 cm , a farok20 cm ; testsúlya pedig3-0,43 kg . A hímek és nőstények külsőre nem különböznek egymástól jelentősen . Színezetük változatos lehet : hátuk és farkuk többnyire olívabarna vagy szürkésbarna agutiszín ( az egyes szőrszálak is többszínűek , jellemzően a végük fekete ) . A hasuk általában élénk vörösbarna , de lehet teljesen szürke , esetleg vörösbarna egy középső hosszanti agutisávval . Fülei rövidek,24 mm-esek , az európai mókustól eltérően nincs a csúcsán szőrpamacs . Lábujjaikon erős karmokat viselnek , amelyekkel jól meg tudnak kapaszkodni a fák kérgén és lyukakat tudnak ásni a földben az eltárolandó téli eleségnek . Csukló- és bokaízületük a famászáshoz idomulva különösen nagy szögben tud elfordulni . Szemei nagyok , kidomborodóak és látóterük egészen nagy : a fej elfordítása nélkül látják , hogy mi van mögöttük , fölöttük és alattuk . Retinájuk vizsgálatából kiderült , hogy színlátásuk is igen jó . Kromoszómaszáma = Különböző szerzők több mintalfajt írtak le színezet és az elterjedési terület alapján , ezekből négy alfajcsoport általánosan elismert : C. erythraeus erythraeus C. erythraeus flavimanus C. erythraeus sladeni C. erythraeus styani Eredeti elterjedési területén összetéveszthető a platánmókussal ( Callosciurus notatus ) , amelynek azonban hasa oldalán jól látható , hosszanti fekete csík található . Életmódja Délkelet-Ázsiában a szubtrópusi örökzöld vagy lombhullató hegyi erdők lakója volt , de új élőhelyein jól alkalmazkodott a mérsékelt övi lombos erdőkhöz vagy a városi parkokhoz . A nőstények Japánban3-0,5 hektáros területem belül mozognak ( Franciaországban5 ha ) ; míg a hímektől ( Japán ) hektáros ( Franciaország ) területen keresnek élelmet . Nem territoriális állatok , az egyes példányok területei átfedhetnek . Ha két mókus találkozik , egyikük megkergetheti a másikat , de az is előfordul , hogy nem törődnek egymással . Az azonos régióban élő , egymással találkozó mókusok között hierarchia figyelhető meg . Mindenevők , különböző növényi részekkel ( levelek , rügyek , virágok , gyümölcsök , magok , kéreg ) , gombákkal és rovarokkal , madártojásokkal , csigákkal egyaránt táplálkoznak . Többnyire a fákon keresnek eledelt , de jelentős időt tölthetnek a talajon is . Tajvani japán és francia megfigyelések szerint egész évben történhet párzás . Az ovuláló nőstény körülhím is összegyűlhet és megküzdenek egymással a párzás jogáért . A győztes hím egy darabig őrzi a nőstényt , de idővel otthagyja , így az végül több hímmel is párzik . A nőstények éventealkalommal is vemhesek lehetnek ( átlagosan9-szer Tajvanon és2-szer Japánban ) . Egyszerre( jellemzőenutódot hoznak a világra , amelyeket fogságbannapig szoptatnak . Az ivadékok számára védett helyen fészket építenek . A kicsik körülbelül egyéves korukban válnak ivaréretté ; ilyenkor elvándorolnak a szüleik területéről és saját élőhelyet keresnek . Fogságbanévig is él . Fő ellenségeik a sárgatorkú nyest , a leopárdmacska és egyéb kisragadozók , a kígyók és a ragadozó madarak ( kontyos kígyászsas , bogarászó ölyv ) de a városokban a kóbor macskák is ritkíthatják a számukat . Megfigyelték , hogy a mókusok a kisragadozókra , madarakra és kígyókra más-más féle figyelmeztető hangjelzést adnak ki . Természetvédelmi helyzete A Természetvédelmi Világszövetség Vörös listáján nem fenyegetett státusszal szerepel . A Távol-Keleten a termesztett kaméliamagok elfogyasztásával és a fenyők kérgének megrágásával ( egyes ültetvényeken a fák-át károsították ) jelentős mezőgazdasági károkat okozhat és előfordult , hogy elrágták a telefonkábeleket . Japánban és Európában invazív fajként tartják számon ( szerepel az Unió inváziós fajjegyzékében ) , mert megeszi az énekesmadarak tojásait és kiszorítja az őshonos japán , illetve vörös mókust . Állatkertekben , illetve házi díszállatként is tartják . Források Callosciurus erythraeus ( Pallas's squirrel ) Invasive Species Compendium Mountain Red-bellied Squirrel Ecology Asia Callosciurus erythraeus - Pallas's squirrel Animal Diversity Web Mókusfélék Emlősfajok Ázsia emlősei Inváziós fajok Rágcsálófajok Franciaország betelepített emlősei Hollandia betelepített emlősei Japán betelepített emlősei Argentína betelepített emlősei India emlősei Nepál emlősei Bhután emlősei Banglades emlősei Mianmar emlősei Thaiföld emlősei Laosz emlősei Vietnám emlősei Kambodzsa emlősei Malajzia emlősei Kína emlősei Tajvan emlősei