Szentviktori Hugó
Szentviktori Hugó O.S.A. (francia: Hugo de Sancto Victore) (1096/1097 körül – 1141. február 11.) középkori francia skolasztikus teológus, misztikus, egyházi író, Ágoston-rendi kanonok.

Élete 
Életét a jámborságnak és a tanításnak szentelte, de ezen kívül keveset tudni róla, azt is csak a Clairvaux-i Szent Bernáttal való levelezéséből ismerjük. 

Születése vitatott: némelyek a Flandriai Ypernből, mások szerint a szász Blankenburg grófi családból, vagy éppen Lotaringiából származott. 18 éves korában lett szerzetes, amikor belépett a hamersleveni ágostonos kanonokokhoz. Ezután nagybátyjával, Halberstadti Hugóval Párizsba mentek, ahol 1115 körül az újonnan alapított ágostonos Szent Viktor apátságba került, ahol valószínűleg az alapító, Champeaux-i Vilmos tanítványa lett. Erről az apátságról kapta a nevét is.

Körülbelül 1120-tól haláláig a kolostori iskola vezető tanára, majd 1133-tól rövid ideig a kolostor priorja volt. Az apátságot csak ritkán hagyta el, egyszer II. Ince pápa idején Franciaországban vagy Itáliában járt a pápai udvarban. Ismeretes, hogy nem vett részt Pierre Abélard elítélésében. Haláláról Osbert kanonok, a Szt. Viktor apátság infirmáriusa számolt be (PL 175:161).

Munkássága 
Sokáig a filozófiatörténészek többsége egy szűk látókörű, a gondolkodás és a tanulmányozás világától elzárt misztikust látott benne, aki inkább akadályozta, mint segítette a tudományos fejlődést. Munkáinak komoly vizsgálata után Harnack egyháztörténész "a 12. század legbefolyásosabb teológusának" nevezte. 

Tanítása éreztette hatását a skolasztika egész fejlődésére. De ő nem egy tipikus skolasztikus filozófus, mert a Szent Bernát közeli misztikus irány felé hajlik. Az Istenhez való eljutást a gondolkodás (cogitatio), elmélkedés (meditatio) és szemlélés (contemplatio) hármasságával írja le, és annak legfontosabbnak tartott elemét, a contemplatio szintjét nem önmagában, hanem a szeretettel összekapcsolva. Ő volt a kezdeményezője a 12. század második felében a Szent Viktor iskola miszticizmusának. Bensőséges hangú imádkozó-elmélkedő művei miatt „második Ágostonnak” is nevezték.

Jelentősége a reguláris kanonok történetében hasonló, mint Szent Bernáté a monasztikus szerzetességben.

A főbb mesterek, akik hatással voltak rá: Szent Bernát, Hrabanus Maurus (maga is Alcuin tanítványa), Beda Venerabilis, Yves de Chartres,  Johannes Scotus Erigena és talán még Pszeudo-Dionüsziosz is.

Ismertté vált Hugo három szemről szóló tana: Az első szem a test szeme, amellyel érzékeli az empirikus világot és a gyakorlati dolgokat. A második szemmel, az értelem (vagy filozófia) szemével az ember megtapasztalja a saját lényének mélységeit. Míg a harmadik szem a szellem világát és mindenekelőtt magát Istent érzékeli, betekintést enged az embernek a lényeges dolgokba és a túlvilági életbe.

Filozófiai szempontból fő műve a Didascalion. Teológiai téren a De Sacramentis legis naturalis et scriptae és különösen a De Sacramentis Christianae fidei, valamint a Summa Sententiarum.

Művei 
Írásainak számát 2500 (!) teszik. Írásait a Patrologia Latina 175–177. kötetében tették közzé. Ezek közül a jelentősebbek:
 Didascalion vagy De eruditione didascalica (kezdő teológusok számára, 6 könyv), az összes akkoriban ismert tudomány enciklopédiája és metodologiája
 De sacramentis christianae fidei (A kereszténység titkairól, 3 könyv), az összes hitágazat rendszeres tárgyalása misztikus módon
 Summa sententiarum, Hugonak tulajdonított (vitatott szerzőségű) mű, a De sacramentis kivonata
 Az imádság módjáról, kisebb misztikus értekezés
 A világ hiúságáról, kisebb misztikus értekezés
 Noé bárkájáról, kisebb misztikus értekezés
 Magyarázatok Pszeudo-Dionüsziosz Hierarchia coelestiséhez Levelezése Magyarul 
 Hugo de Sancto Victore: Didascalion (ford. Maróti Egon) IN: Az égi és a földi szépről – Források a későantik és a középkori esztétika történetéhez (közreadja Redl Károly), Gondolat Könyvkiadó, Budapest, 1988, , 286–295. o.
 Részlet IN: Kulcsár Zsuzsanna: A középkori élet, Gondolat Könyvkiadó, Budapest, 1964, 66–67. o.

 Jegyzetek 

 Források 
 Chobot Ferenc: Jézus Krisztus egyházának története, II. kötet (középkor), Budapest–Rákospalota, 1907
 
 

 További információk 
  (vonatkozó rész: 122–150. o.)
Ivan Illich: A szöveg szőlőskertjében. Kommentár Hugo de Sancto Victore didascaliconjához; ford. Tóth Gábor; Gond-Cura Alapítvány–Palatinus, Bp., 2001 (Gutenberg tér'')

Kapcsolódó szócikkek 
 Középkori latin irodalom

Ágoston-rendi szerzetesek
Középkori teológusok
Misztikusok
Középkori egyházi személyek
1096-ban született személyek
1141-ben elhunyt személyek
Francia teológusok
Francia egyházi személyek
Szentviktori Hugó O.S.A . ( francia : Hugo de Sancto Victore) 1097 körül – február ) középkori francia skolasztikus teológus , misztikus , egyházi író , Ágoston-rendi kanonok . Élete Életét a jámborságnak és a tanításnak szentelte , de ezen kívül keveset tudni róla , azt is csak a Clairvaux-i Szent Bernáttal való levelezéséből ismerjük . Születése vitatott : némelyek a Flandriai Ypernből , mások szerint a szász Blankenburg grófi családból , vagy éppen Lotaringiából származott.éves korában lett szerzetes , amikor belépett a hamersleveni ágostonos kanonokokhoz . Ezután nagybátyjával , Halberstadti Hugóval Párizsba mentek , aholkörül az újonnan alapított ágostonos Szent Viktor apátságba került , ahol valószínűleg az alapító , Champeaux-i Vilmos tanítványa lett . Erről az apátságról kapta a nevét is . Körülbelültól haláláig a kolostori iskola vezető tanára , majdtól rövid ideig a kolostor priorja volt . Az apátságot csak ritkán hagyta el , egyszer II. Ince pápa idején Franciaországban vagy Itáliában járt a pápai udvarban . Ismeretes , hogy nem vett részt Pierre Abélard elítélésében . Haláláról Osbert kanonok , a Szt . Viktor apátság infirmáriusa számolt be ( PL161) . Munkássága Sokáig a filozófiatörténészek többsége egy szűk látókörű , a gondolkodás és a tanulmányozás világától elzárt misztikust látott benne , aki inkább akadályozta , mint segítette a tudományos fejlődést . Munkáinak komoly vizsgálata után Harnack egyháztörténész " a század legbefolyásosabb teológusának " nevezte . Tanítása éreztette hatását a skolasztika egész fejlődésére . De ő nem egy tipikus skolasztikus filozófus , mert a Szent Bernát közeli misztikus irány felé hajlik . Az Istenhez való eljutást a gondolkodás ( cogitatio ) , elmélkedés ( meditatio ) és szemlélés ( contemplatio ) hármasságával írja le , és annak legfontosabbnak tartott elemét , a contemplatio szintjét nem önmagában , hanem a szeretettel összekapcsolva . Ő volt a kezdeményezője a század második felében a Szent Viktor iskola miszticizmusának . Bensőséges hangú imádkozó-elmélkedő művei miatt „ második Ágostonnak” is nevezték . Jelentősége a reguláris kanonok történetében hasonló , mint Szent Bernáté a monasztikus szerzetességben . A főbb mesterek , akik hatással voltak rá : Szent Bernát , Hrabanus Maurus ( maga is Alcuin tanítványa ) , Beda Venerabilis , Yves de Chartres , Johannes Scotus Erigena és talán még Pszeudo-Dionüsziosz is . Ismertté vált Hugo három szemről szóló tana : Az első szem a test szeme , amellyel érzékeli az empirikus világot és a gyakorlati dolgokat . A második szemmel , az értelem ( vagy filozófia ) szemével az ember megtapasztalja a saját lényének mélységeit . Míg a harmadik szem a szellem világát és mindenekelőtt magát Istent érzékeli , betekintést enged az embernek a lényeges dolgokba és a túlvilági életbe . Filozófiai szempontból fő műve a Didascalion . Teológiai téren a De Sacramentis legis naturalis et scriptae és különösen a De Sacramentis Christianae fidei , valamint a Summa Sententiarum . Művei Írásainak számát ( ! ) teszik . Írásait a Patrologia Latina177. kötetében tették közzé . Ezek közül a jelentősebbek : Didascalion vagy De eruditione didascalica ( kezdő teológusok számára, könyv ) , az összes akkoriban ismert tudomány enciklopédiája és metodologiája De sacramentis christianae fidei ( A kereszténység titkairól,könyv ) , az összes hitágazat rendszeres tárgyalása misztikus módon Summa sententiarum , Hugonak tulajdonított ( vitatott szerzőségű ) mű , a De sacramentis kivonata Az imádság módjáról , kisebb misztikus értekezés A világ hiúságáról , kisebb misztikus értekezés Noé bárkájáról , kisebb misztikus értekezés Magyarázatok Pszeudo-Dionüsziosz Hierarchia coelestiséhez Levelezése Magyarul Hugo de Sancto Victore : Didascalion ( ford . Maróti Egon ) IN : Az égi és a földi szépről – Források a későantik és a középkori esztétika történetéhez ( közreadja Redl Károly ) , Gondolat Könyvkiadó , Budapest,,295. o . Részlet IN : Kulcsár Zsuzsanna : A középkori élet , Gondolat Könyvkiadó, Budapest,67. o . Jegyzetek Források Chobot Ferenc : Jézus Krisztus egyházának története , II. kötet ( középkor ) , Budapest–Rákospalota , További információk ( vonatkozó rész : 150. o . ) Ivan Illich : A szöveg szőlőskertjében . Kommentár Hugo de Sancto Victore didascaliconjához ; ford . Tóth Gábor ; Gond-Cura Alapítvány–Palatinus, Bp.,( Gutenberg tér'' ) Kapcsolódó szócikkek Középkori latin irodalom Ágoston-rendi szerzetesek Középkori teológusok Misztikusok Középkori egyházi személyek 1096-ban született személyek 1141-ben elhunyt személyek Francia teológusok Francia egyházi személyek