SMS Nassau
Az SMS Nassau egy első világháborús német csatahajó volt. Gyakran a brit Dreadnoughtra és az amerikai South Carolina-osztályra adott válaszként értékelik, de valójában a tervezését már 1904-ben megkezdték. A Kaiserliche Marine a brit, az amerikai és a japán haditengerészethez hasonlóan már korábban felismerte, hogy a különböző méretű ágyúk tüzének összehangolása okozta nehézségeket az egységesített tüzérségű csatahajók megalkotásával lehet kiküszöbölni. Emellett az 1905 májusában megvívott csuzimai csata tapasztalatai egyértelművé tették, hogy a jövendőbeli tengeri ütközeteket jóval nagyobb távolságból fogják megvívni, mint amennyivel addig számoltak. Az addigi feltételezések 2-3000 méteres távolságokból indultak ki, azonban a Csuzima-szorosban az ütközetet 7-8000 méteres távolságból vívták meg.

A hajó gerincét 1907. július 22-én fektették le a Kaiserliche Werftnél Wilhelmshavenben és egy éven belül, 1908. március 7-én már vízre is bocsátották – 25 hónappal a Dreadnought vízrebocsátását követően. A róla elnevezett hajóosztály első egysége volt. Testvérhajói a Posen, a Rheinland és a Westfalen voltak.
A Nassau a német Nyílt-tengeri Flotta (Hochseeflotte) tagjaként a világháború elején az Északi-tengeren teljesített szolgálatot az I. csatahajóraj II. divíziójában. 1915 augusztusában részt vett a Rigai-öbölben vívott tengeri ütközetben, ahol az orosz Szlava pre-dreadnought csatahajóval vívott harcot. Az Északi-tengerre való visszatérése után testvérhajóival részt vett a skagerraki csatában. A csata során a Nassau összeütközött a Spitfire rombolóval. A csatában 11 halottat és 16 sebesültet veszített.

Az első világháború után a Hochseeflotte nagy részét Scapa Flow-ban internálták, de a Nassau-osztály egységei – mint a modern német csatahajók közül a legrégebbiek – Németországban maradhattak. A fogva tartott flotta németek általi elsüllyesztése után az antant-hatalmak a Nassau-osztályt is elkobozták. A Nassau 1920-ban a japánokhoz került, akik a hajót nem tudván hasznosítani eladták egy brit hajóbontó cégnek, amely a hollandiai Dordrechtben lebontatta a csatahajót.

Technikai adatok 
A Nassau hosszúsága 146,1 m, szélessége 26,9 m és merülése 8,9 m volt.  Átlagos terhelés mellett a vízkiszorítása 18 873, teljes terhelés mellett 20 535 tonna volt. A hajó személyzetét 40 tiszt és 968 főnyi legénység adta.

Meghajtás 
A hajó három tengelyes, háromszoros expanziós széntüzelésű gőzgépet kapott az ekkor már létező és jóval fejlettebb gőzturbinák helyett. A gépek teljesítménye 21 699 LE volt, ami 20 csomós végsebességet tett lehetővé. A hatótávolsága 12 csomós utazási sebesség mellett 8300 tengeri mérföld (15 400 km) volt. Ezt a fajta meghajtást Tirpitz tengernagy és a haditengerészet fejlesztő részlege is támogatta. Utóbbi 1905-ben azt állította, hogy "a turbinák alkalmazása nehéz hadihajók esetén nem tanácsos". A döntés mögött valójában pénzügyi okok álltak. A Parsons vállalat monopolhelyzetben volt ugyanis a gőzturbinák terén és minden egyes ilyen hajtómű után 1 millió aranymárka jogdíjat követelt, a németek azonban 1910-ig nem álltak készen turbinák nagy mennyiségben való gyártására.

Fegyverzet 
A Nassau fő fegyverzete 12 darab 28 cm űrméretű, 45 kaliberhosszúságú gyorstüzelő ágyúból állt, melyeket hexagonális alakzatban elhelyezett lövegtornyokba telepítettek (6 × 2). Felvetődött, hogy a lövegtornyokat a Dreadnought mintájára helyezzék el, de ezt végül elvetették.  Másodlagos tüzérségét 12 darab 15 cm űrméretű, 45 kaliberhosszúságú gyorstüzelő ágyú képezte, valamint rendelkezett 16 darab 8,8 cm-es (L/45) gyorstüzelő ágyúval is, melyeket mind kazamatákban helyeztek el. A fegyverzetéhez tartozott hat vízalatti torpedóvetőcső is, melyek közül egy-egy volt a hajó orrába és a tatjába építve, kettő-kettő pedig a hajó oldalában volt elhelyezve a torpedóvédelmi rekeszek végeinél.

A hatszögalakban elhelyezett fő lövegtornyoknak a hátránya volt, hogy egyik oldalra a 12 löveg közül egyszerre csak maximum 8 tudott tüzelni. Előnye az előre és hátra néző 6-6 ágyú, valamint az egyik oldal lövegtornyainak sérülése után is megmaradó tartalék két lövegtorony (Feuerleereserve) volt, melyeket a hajó által végrehajtott forduló után lehetett volna bevetni. Ennek a kialakításnak egyik oka az volt, hogy az osztály hajóit még dugattyús gőzgépekkel látták el és a gépek magassága nem tette lehetővé, hogy a hajó középvonala mentén kettőnél több lövegtornyot helyezzenek el. A lövegtornyok South Carolinánál alkalmazott lépcsőzetes elhelyezését elvetették, mert úgy gondolták, hogy a felső lövegtorony lövegeinek elsütésekor a légnyomás károkat okozhat az alsó lövegtoronyban. Ezt a megoldást a német haditengerészetnél majd csak a Kaiser-osztály egységeinél fogják alkalmazni.

A szokatlan elrendezés másik oka az volt, hogy Tirpitz tengernagy nagy hangsúlyt fektetett a tűzerő körkörös kialakítására, mivel a csatahajók közötti közelharcot továbbra is lehetségesnek tartotta. A hajó szélességének mérséklése érdekében oldalt először egy ágyús lövegtornyokkal tervezték felszerelni, de végül ezek is kétágyúsak lettek, mert különben a tűzerő, a tornyok súlya és a páncélzat közötti arány túlságosan kedvezőtlenül alakult volna. A lövegek süllyeszthetőségére nagy hangsúlyt fektettek, hogy a közelben elhaladó hajók oldalát a vízvonalon is tudják lőni.

Páncélvédelem 
A nagyobb oldalsó lövegtornyok révén megnövelt szélesség miatt nagy lett a távolság a hajótest és a vízzáró rekesz (Torpedoschott) között, ami magasabb védelmet biztosított a torpedókkal és az aknákkal szemben. A nagy szélesség miatt először úgy vélték, hogy nem szükséges a hajót oldalgerincekkel felszerelni, azonban a próbák tapasztalatai miatt ezekkel utólagosan ellátták. A hajó oldal irányú kilengése így jelentősen mérséklődött, ami pozitív hatással volt a lövegeinek pontosságára. A hajó övpáncélzata 270 mm volt a hajó közepén lévő legvastagabb részén, a fedélzet páncélzata 80 mm vastag volt. A lövegtornyok oldalának páncélvastagsága 280 mm, a parancsnoki toronyé 400 mm vastagságú volt. A Nassau-osztály, mint ahogy a többi későbbi német csatahajó- illetve csatacirkáló-osztály is jóval hatékonyabb védelemmel rendelkezett mind a becsapódó gránátokkal, mind pedig a torpedókkal szemben, mint a rivális brit haditengerészet egységei.

Szolgálat 
A Nassaut Ersatz Bayern néven rendelték meg, a Sachsen-osztályú páncélos korvett pótlására. A gerincét 1907. július 22-én fektették le a Kaiserliche Werftnél Wilhelmshavenben 30-as konstrukciós számmal. Az építési munkálatok teljes titoktartás mellett folytak, az építés helyszínét katonákkal őriztették, mint ahogy a beszállítókat is (pl. Krupp). A hajótestet 1908. március 7-én bocsátották vízre és Hilda nassaui hercegnő végezte el a hajó keresztelését. A szertartáson jelen volt II. Vilmos német császár és Mecklenburgi Henrik holland herceg is, aki feleségének Oránia-Nassaui házát képviselte.

A hajó felszerelése jelentősen késett, mert egy gyári munkás véletlenül eltávolította egy nagy csővezeték fedőlemezét és emiatt jelentős mennyiségű víz árasztotta el a hajót. A hajó vízzáró válaszfalai ekkor még nem voltak beszerelve, így a víznek szabad útja volt az egész hajótestben és emiatt bal oldalára megdőlve a dokk aljára süllyedt. A hajótestből ki kellett szivattyúzni a vizet és ki kellett tisztítani, ami komoly munkát igényelt. A hajó végül 1909 szeptemberének végére készült el teljesen és október 1-én vették fel a Hochseeflotte kötelékébe és azonnal megkezdődtek a próbajáratok. A Nassau riválisának tekintett Dreadnoughtot 1906. február 2-án bocsátották vízre, 25 hónappal korábban. A Nassau építési költsége 37.399.000 aranymárka volt.

1909 októberében a Nassau és testvérhajója, a Westfalen részt vett a wilhelmshaveni hajógyár bővítési ünnepségén. Az osztály egységei 1910 februárjában még mindig próbajárataikon voltak, de a Hochseeflotte éves hadgyakorlatán már részt vettek. A Nassau május 3-án fejezte be a próbajáratait és csatlakozott a Hochseeflotte újonnan felállított I. csatahajórajához (Geschwader I), melynek II. divízióját (Division II) alkotta testvérhajóival együtt. A következő négy év során a hajó részt vett a rendszeres raj- és flottagyakorlatokon és kiképzőutakon. Az egyetlen kivétel az 1912-es nyári gyakorlat volt, melyet a második marokkói válság miatt csak a Balti-tengeren tartottak meg. 1914. július 14-én kezdődött a Hochseeflotte éves norvégiai útja, azonban a háború kitörése miatti aggodalma az út megszakítására kényszerítette a császárt és a hónap végére a flotta ismét hazai vizeken volt. Július 28-án kitört a háború Ausztria-Magyarország és Szerbia között és egy héten belül a nagy európai hatalmak mind beléptek a konfliktusba.

Első világháború

Scarborough-i rajtaütés 
A Nassau részt vett az Északi-tengeren végrehajtott előretörések többségében. Ott volt Ingenohl flottájában, mely biztosította Hipper ellentengernagy csatacirkálóit a Scarborough, Hartlepool és Whitby elleni rajtaütés során 1914. december 15-16-án. A Hochseeflotte biztosító erői között 12 új és nyolc régi csatahajót (pre-dreadnoughtot) volt. December 15-én este 18 km-re voltak csak hat csatahajót számláló brit csatahajórajtól, azonban a kísérő rombolók közti összecsapása miatt Friedrich von Ingenohl tengernagy úgy vélte, hogy a teljes brit flottával áll szemben. A császár utasításaira hivatkozva, miszerint a flottát nem szabad kockáztatni egy ilyen összecsapásban, Ingenohl megszakította a küldetést és hazaindult hajóival.

Előretörés a Rigai-öbölben 
1915 augusztusában a németek kísérletet tettek a Rigai-öböl megtisztítására, hogy ezzel megkönnyítsék Riga elfoglalását a szárazföldi csapatok számára. A német tervek szerint az itt állomásozó orosz tengerészeti egységeket – köztük a Szlava pre-dreadnoughtot és számos ágyúnaszádot valamint rombolót – el kellett volna űzni a térségből vagy meg kellett volna semmisíteni. A németek az öböl északi bejáratánál aknazárat is telepítettek volna, hogy így előzzék meg erősítések beérkezését. A támadás végrehajtására a Nassau- és Helgoland-osztály hajóit valamint a Von der Tann, a Moltke és a Seydlitz csatacirkálókat jelölték ki. A hadműveletet Hipper ellentengernagy vezette. A nyolc csatahajó biztosításul szolgált az orosz flottillával harcoló egységek számára. Az első próbálkozás augusztus 8-án nem járt sikerrel, mivel túl sokáig tartott felszedni az orosz aknákat, így a Deutschland aknatelepítő hajónak nem volt elég ideje a saját aknáinak a telepítéséhez.

Az augusztus 16-ai második próbálkozás során a Nassau, a Posen, négy könnyűcirkáló és 31 romboló behatolt az orosz védelembe. Az első napon a német T 46 jelű aknaszedő és a V 99 jelű romboló elsüllyedt. Másnap a Nassau és a Posen tűzharcot vívott a Szlavával. Az orosz hajó ennek során három találatot kapott, ami visszavonulásra késztette. Augusztus 19-re az orosz aknákat felszedték és a flottilla behatolt a Rigai-öbölbe. Az antant tengeralattjáróinak felbukkanásáról szóló hírek azonban a hadműveletek másnapi megszakításához vezettek. A Nassau és a Posen csatahajók augusztus 21-ig az öbölben maradtak és ez idő alatt részt vettek a Sivuch és Korietz orosz ágyúnaszádok megsemmisítésében.

A skagerraki csata 
A Nassau részt vett az 1916. május 31.-június 1-én megvívott skagerraki csatában az I. csatahajóraj II. divíziójának részeként. A csata nagy részében ez a raj a német csatavonal közepén foglalt helyet Paul Behncke ellentengernagy III. csatahajóraja mögött és Franz Mauve ellentengernagy II. csatahajórajának pre-dreadnoughtjai előtt haladva. A Nassau a divízió négy egységéből a harmadik volt a sorban. Elől a zászlóshajó, a Posen, mögötte a Rheinland, utána a Nassau, végül a Westfalen haladt. Scheer hátraarca után azonban a hajók sorrendje is megfordult, így az éjszakai harcok során a Nassau már második volt a sorban a Westfalen mögött.

17:48 és 17:52 között 11 német csatahajó, köztük a Nassau is tüzet nyitott a brit 2. könnyűcirkálóraj hajóira. A Nassau a megfigyelések alapján egy találatot ért el a Southampton cirkálón 17:50 körül 18.400 méteres távolságból. A nagy ívben becsapódó lövedék a Southampton bal oldalát érte, de nem okozott súlyosabb sérülést neki. A Nassau ezt követően a Dublin cirkálót vette célba, de 18:10-kor felhagyott a lövetésével. 19:33-kor a Nassau lőtávolságán belülre került a kormányzási gondokkal küszködő Warspite csatahajó és fő tüzérségével tűz alá vette, de a Scheer által elrendelt 180 fokos forduló miatt csak rövid ideig tarthatta tűz alatt.

Röviddel 22:00 után az I. csatahajóraj ellen támadást intéztek a britek könnyű erői, köztük a Caroline, a Comus és a Royalist könnyűcirkálók. A Nassau a Westfalen 68°-os jobboldali fordulóját lekövette, hogy az esetlegesen irányukba kilőtt torpedókat kikerülhesse és a két német hajó 7300 méter távolságból tüzet nyitott a Coroline-ra és a Royalistre. Miután torpedókat lőttek ki a brit hajók gyorsan kitértek. A Caroline két torpedóval vette célba a Nassaut, melyek közül az első a hajó orra közelében haladt el, míg a második a hajó alatt úszott el, anélkül, hogy felrobbant volna.

Június 1-én éjfél körül a Hochseeflotte megpróbált áttörni a Grand Fleet utóvédjét képező cirkálókon és rombolókon. A Nassau ennek során megpróbálta legázolni a közelében elhaladó Spitfire rombolót. A Spitfire megpróbált kitérni előle, de nem tudta elég gyorsan végrehajtani a manővert és így a két hajó összeütközött. A Nassau az elülső 28 cm-es ágyúival tüzet nyitott a rombolóra, de az ágyúkat nem lehetett elég alacsony szögbe állítani ahhoz, hogy el is találják azt. Az ágyúk torkolattüzének következtében fellépő légnyomás súlyosan megrongálta a romboló felépítményét a parancsnoki híddal. A Spitfire ez után el tudott szakadni a Nassautól és a német csatahajó páncélzatáról leszakadt 6 méter hosszú páncéllemezzel a fedélzetén vissza tudott érni a támaszpontra. Az ütközés használhatatlanná tette a Nassau egyik 15 cm-es lövegét és egy 3,5 méter széles lyuk keletkezett a hajó oldalán a vízvonal felett, melynek betöméséig a sebességét 15 csomóra kellett korlátozni. A zavaros éjszakai harcok alatt a Nassaut a brit rombolók két 102 mm-es lövedéke találta el, melyek megrongálták a keresőfényeit és kisebb károkat okoztak.

Röviddel 01:00 után a Nassau és a Thüringen a tévedésből a német hajókhoz csatlakozni akaró Black Prince páncélos cirkálóra lettek figyelmesek. A Thüringen nyitott először tüzet és fő tüzérségének 27, másodlagos tüzérségének 24 lövedéke érte a brit hajót. A Nassau és az Ostfriesland is tűz alá vette a páncélos cirkálót, majd a Friedrich der Große is csatlakozott hozzájuk. A heves tűz a Black Prince-t gyorsan lángba borítva megbénította, majd egy hatalmas robbanás a brit hajót levegőbe repítette. A legénységének egyetlen tagja sem élte túl a katasztrófát. A hajó a Nassau előtt robbant fel, így a roncsok kikerülése végett élesen a III. csatahajóraj felé kellett kitérnie és a hajtóműveit hátramenetbe kellett kapcsolnia, hogy elkerülhesse az ütközést a Kaiserin csatahajóval. A Nassau a vonalból kiesve a Hessen és Hannover pre-dreadnoughtok közé sorolt be. 03:00-kor brit rombolók újabb támadást intéztek a német csatavonal ellen. 03:10 körül három vagy négy romboló tűnt fel a Nassautól balra 4-5000 méter távolságban. A Nassau rövid ideig tűz alá vette őket mielőtt 90°-os fordulót hajtott volna végre, hogy a torpedóikat kikerülhesse.

A német vizekre való visszatérése után a Nassau- és a Helgoland-osztály hajói a Jade-öböl bejáratánál védelmi pozíciót vettek fel egy esetleges éjszakai támadás elhárítására. A csata során a Nassaut csak a rombolók két találata érte, de ezek nem okoztak jelentős sérüléseket. Legénységéből 11-en estek el és 16-an megsebesültek. A harcokban az elsődleges tüzérsége 106, a másodlagos tüzérsége 75 lövedéket lőtt ki. A javításokat hamar elvégezték rajta és a Nassau 1916. július 10-én ismét csatlakozhatott a Hochseeflottéhoz.

Augusztus 19-ei előretörés 

A Hochsseflotte 1916. augusztus 18-19-én újabb hadműveletet indított, melynek célja ezúttal Sunderland támadása lett volna, hogy ezzel késztessék reagálásra David Beatty csatacirkálóit. Mivel a németeknek ekkor csak két csatacirkálójuk volt bevethető állapotban, a Markgraf, a Großer Kurfürst valamint az újjonnan szolgálatba állított Bayern csatahajókat rendelték melléjük az I. felderítőcsoporthoz a rajtaütés végrehajtására. A Hochseeflotte zöme a Nassauval távolról biztosította őket. Augusztus 19-én 06:00-kor azonban a Westfalent megtorpedózta az E23 jelű brit tengeralattjáró Terschellingtől 100 km-re északra. A sérült hajót visszaindították a kikötőbe. A britek tudomást szereztek a német hadműveletről és útnak indították a Grand Fleetet Skóciából.  14:35-kor Scheer értesült a Grand Fleet közeledtéről és mivel nem akart annak egészével harcba bocsátkozni mindössze 11 héttel a skagerraki csata után, a flottával visszavonult.

Újabb előretörésre került sor az Északi-tengeren október 19-20-án, de erre a britek nem reagáltak. December 21-én a Nassau zátonyra futott az Elba torkolatában. Saját erőből képes volt kiszabadulni róla és a javításokat Hamburgban a Reihersteig hajógyárban végezték el 1917. február 1-re. A Nassau részt vett egy Norvégiából induló erős védelemmel kísért konvoj elfogására indított hadműveletben 1918. április 23-25-én, de mivel nem találtak rá az ellenséges konvojra és kíséretére, a hadműveletet 14:10-kor megszakították.

Zárókő hadművelet 
A Nassau, az Ostfriesland és a Thüringen csatahajókat egy külön egységbe vonták össze, mely részt vett volna a Zárókő hadműveletben (Unternehmen Schlußstein), melynek során megszállták volna Szentpétervárt. A Nassau 1918. augusztus 8-án 250 katonát vett a fedélzetére Wilhelmshavenben és útnak indult velük a Baltikum felé. A három hajó augusztus 10-én ért a Balti-tengerre, de a hadműveletet előbb elhalasztották, majd törölték. Az egységet augusztus 21-én feloszlatták és 23-ára a csatahajók visszatértek Wilhelmshavenbe.

Matrózlázadás 
A Nassau és testvérhajói részt vettek volna az 1918. október 24-ei hadparancs szerint október 29-re kijelölt hadműveletben, melyre így napokkal a fegyverszünet érvénybe lépése előtt került volna sor. Scheer tervei szerint a Hochseeflotte csatára kényszerítette volna a Grand Fleetet és tekintet nélkül a saját veszteségekre a lehető legnagyobb kárt okozta volna a briteknek, hogy ezáltal javítsa Németország pozícióját a béketárgyalások során. 1918. október 29. reggelén kiadták a parancsot a másnap reggeli indulásra. Október 29. éjjelén a Thüringen fedélzetén, majd több más hajón zendülésbe kezdtek, a háborúban megfáradt tengerészek ugyanis úgy érezték, hogy a hadművelet megszakítaná a békefolyamatot és meghosszabbítaná a háborút. Scheernek és Hippernek végül le kellett fújnia a hadműveletet.

A háború után 
Németország kapitulációja után a Hochseeflotte nagy részét internálták Scapa Flow-ban. A Nassau-osztály egységei nem szerepeltek az internálásra kijelölt hajók között, így azok Németországban maradtak. Ez idő alatt Hermann Bauer sorhajókapitány volt a hajó parancsnoka. 1919. június 21-én Ludwig von Reuter ellentengernagy, az internált flotta parancsnoka utasítást adott a hajók elsüllyesztésére, hogy azok ne kerülhessenek a britek kezére. Emiatt az antant-hatalmak a Nassau-osztály hajóit is elkobozták Németországtól és ennek értelmében 1920. november 5-én törölni kellett a flotta hajóinak lajstromából. A Nassaut Japán kapta meg hadizsákmányként 1920. április 7-én. Mivel ők nem tartottak rá igényt, 1920 júniusában eladták egy brit hajóbontó vállalatnak, mely a hajót a hollandiai Dordrechtben lebontatta.

A hajó parancsnokai

Jegyzetek

Fordítás

Irodalom 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 Erich Gröner, Dieter Jung, Martin Maass: Die deutschen Kriegsschiffe 1815–1945. Band 1, Bernard & Graefe, München 1982, .
 Siegfried Breyer: Schlachtschiffe und Schlachtkreuzer 1905–1970. J. F. Lehmanns Verlag, München 1970, .
 Roger Chesneau, Eugene M. Kolesnik: Kriegsschiffe der Welt 1860 bis 1905. Band 1: Großbritannien und Deutschland. Bernard & Graefe, Koblenz 1983, .
 Axel Grießmer: Linienschiffe der Kaiserlichen Marine 1906–1918. Bernard & Graefe, Bonn 1999, .
 Vorschrift der Kaiserlichen Marine – D.E. Nr. 371,116 – Schiffskunde S.M.S. Nassau – 1913.

Lásd még 
Képek és vázlatok a Nassauról
SMS Nassau

N
Az SMS Nassau egy első világháborús német csatahajó volt . Gyakran a brit Dreadnoughtra és az amerikai South Carolina-osztályra adott válaszként értékelik , de valójában a tervezését márben megkezdték . A Kaiserliche Marine a brit , az amerikai és a japán haditengerészethez hasonlóan már korábban felismerte , hogy a különböző méretű ágyúk tüzének összehangolása okozta nehézségeket az egységesített tüzérségű csatahajók megalkotásával lehet kiküszöbölni . Emellett azmájusában megvívott csuzimai csata tapasztalatai egyértelművé tették , hogy a jövendőbeli tengeri ütközeteket jóval nagyobb távolságból fogják megvívni , mint amennyivel addig számoltak . Az addigi feltételezésekméteres távolságokból indultak ki , azonban a Csuzima-szorosban az ütközetetméteres távolságból vívták meg . A hajó gerincét júliusén fektették le a Kaiserliche Werftnél Wilhelmshavenben és egy éven belül , márciusén már vízre is bocsátották –hónappal a Dreadnought vízrebocsátását követően . A róla elnevezett hajóosztály első egysége volt . Testvérhajói a Posen , a Rheinland és a Westfalen voltak . A Nassau a német Nyílt-tengeri Flotta ( Hochseeflotte ) tagjaként a világháború elején az Északi-tengeren teljesített szolgálatot az I. csatahajóraj II. divíziójában. augusztusában részt vett a Rigai-öbölben vívott tengeri ütközetben , ahol az orosz Szlava pre-dreadnought csatahajóval vívott harcot . Az Északi-tengerre való visszatérése után testvérhajóival részt vett a skagerraki csatában . A csata során a Nassau összeütközött a Spitfire rombolóval . A csatábanhalottat éssebesültet veszített . Az első világháború után a Hochseeflotte nagy részét Scapa Flow-ban internálták , de a Nassau-osztály egységei – mint a modern német csatahajók közül a legrégebbiek – Németországban maradhattak . A fogva tartott flotta németek általi elsüllyesztése után az antant-hatalmak a Nassau-osztályt is elkobozták . A Nassauban a japánokhoz került , akik a hajót nem tudván hasznosítani eladták egy brit hajóbontó cégnek , amely a hollandiai Dordrechtben lebontatta a csatahajót . Technikai adatok A Nassau hosszúsága1 m , szélessége9 m és merülése9 m volt . Átlagos terhelés mellett a vízkiszorítása873 , teljes terhelés mellett535 tonna volt . A hajó személyzetéttiszt ésfőnyi legénység adta . Meghajtás A hajó három tengelyes , háromszoros expanziós széntüzelésű gőzgépet kapott az ekkor már létező és jóval fejlettebb gőzturbinák helyett . A gépek teljesítménye699 LE volt , amicsomós végsebességet tett lehetővé . A hatótávolságacsomós utazási sebesség melletttengeri mérföld400 km ) volt . Ezt a fajta meghajtást Tirpitz tengernagy és a haditengerészet fejlesztő részlege is támogatta . Utóbbiben azt állította , hogy " a turbinák alkalmazása nehéz hadihajók esetén nem tanácsos " . A döntés mögött valójában pénzügyi okok álltak . A Parsons vállalat monopolhelyzetben volt ugyanis a gőzturbinák terén és minden egyes ilyen hajtómű utánmillió aranymárka jogdíjat követelt , a németek azonbanig nem álltak készen turbinák nagy mennyiségben való gyártására . Fegyverzet A Nassau fő fegyverzetedarabcm űrméretű , kaliberhosszúságú gyorstüzelő ágyúból állt , melyeket hexagonális alakzatban elhelyezett lövegtornyokba telepítettek× Felvetődött , hogy a lövegtornyokat a Dreadnought mintájára helyezzék el , de ezt végül elvetették . Másodlagos tüzérségétdarabcm űrméretű , kaliberhosszúságú gyorstüzelő ágyú képezte , valamint rendelkezettdarab8 cm-es ( L/45 ) gyorstüzelő ágyúval is , melyeket mind kazamatákban helyeztek el . A fegyverzetéhez tartozott hat vízalatti torpedóvetőcső is , melyek közül egy-egy volt a hajó orrába és a tatjába építve , kettő-kettő pedig a hajó oldalában volt elhelyezve a torpedóvédelmi rekeszek végeinél . A hatszögalakban elhelyezett fő lövegtornyoknak a hátránya volt , hogy egyik oldalra alöveg közül egyszerre csak maximumtudott tüzelni . Előnye az előre és hátra nézőágyú , valamint az egyik oldal lövegtornyainak sérülése után is megmaradó tartalék két lövegtorony ( Feuerleereserve ) volt , melyeket a hajó által végrehajtott forduló után lehetett volna bevetni . Ennek a kialakításnak egyik oka az volt , hogy az osztály hajóit még dugattyús gőzgépekkel látták el és a gépek magassága nem tette lehetővé , hogy a hajó középvonala mentén kettőnél több lövegtornyot helyezzenek el . A lövegtornyok South Carolinánál alkalmazott lépcsőzetes elhelyezését elvetették , mert úgy gondolták , hogy a felső lövegtorony lövegeinek elsütésekor a légnyomás károkat okozhat az alsó lövegtoronyban . Ezt a megoldást a német haditengerészetnél majd csak a Kaiser-osztály egységeinél fogják alkalmazni . A szokatlan elrendezés másik oka az volt , hogy Tirpitz tengernagy nagy hangsúlyt fektetett a tűzerő körkörös kialakítására , mivel a csatahajók közötti közelharcot továbbra is lehetségesnek tartotta . A hajó szélességének mérséklése érdekében oldalt először egy ágyús lövegtornyokkal tervezték felszerelni , de végül ezek is kétágyúsak lettek , mert különben a tűzerő , a tornyok súlya és a páncélzat közötti arány túlságosan kedvezőtlenül alakult volna . A lövegek süllyeszthetőségére nagy hangsúlyt fektettek , hogy a közelben elhaladó hajók oldalát a vízvonalon is tudják lőni . Páncélvédelem A nagyobb oldalsó lövegtornyok révén megnövelt szélesség miatt nagy lett a távolság a hajótest és a vízzáró rekesz ( Torpedoschott ) között , ami magasabb védelmet biztosított a torpedókkal és az aknákkal szemben . A nagy szélesség miatt először úgy vélték , hogy nem szükséges a hajót oldalgerincekkel felszerelni , azonban a próbák tapasztalatai miatt ezekkel utólagosan ellátták . A hajó oldal irányú kilengése így jelentősen mérséklődött , ami pozitív hatással volt a lövegeinek pontosságára . A hajó övpáncélzatamm volt a hajó közepén lévő legvastagabb részén , a fedélzet páncélzatamm vastag volt . A lövegtornyok oldalának páncélvastagságamm , a parancsnoki toronyémm vastagságú volt . A Nassau-osztály , mint ahogy a többi későbbi német csatahajó- illetve csatacirkáló-osztály is jóval hatékonyabb védelemmel rendelkezett mind a becsapódó gránátokkal , mind pedig a torpedókkal szemben , mint a rivális brit haditengerészet egységei . Szolgálat A Nassaut Ersatz Bayern néven rendelték meg , a Sachsen-osztályú páncélos korvett pótlására . A gerincét júliusén fektették le a Kaiserliche Werftnél Wilhelmshavenbenas konstrukciós számmal . Az építési munkálatok teljes titoktartás mellett folytak , az építés helyszínét katonákkal őriztették , mint ahogy a beszállítókat is ( pl . Krupp ) . A hajótestet márciusén bocsátották vízre és Hilda nassaui hercegnő végezte el a hajó keresztelését . A szertartáson jelen volt II. Vilmos német császár és Mecklenburgi Henrik holland herceg is , aki feleségének Oránia-Nassaui házát képviselte . A hajó felszerelése jelentősen késett , mert egy gyári munkás véletlenül eltávolította egy nagy csővezeték fedőlemezét és emiatt jelentős mennyiségű víz árasztotta el a hajót . A hajó vízzáró válaszfalai ekkor még nem voltak beszerelve , így a víznek szabad útja volt az egész hajótestben és emiatt bal oldalára megdőlve a dokk aljára süllyedt . A hajótestből ki kellett szivattyúzni a vizet és ki kellett tisztítani , ami komoly munkát igényelt . A hajó végülszeptemberének végére készült el teljesen és októberén vették fel a Hochseeflotte kötelékébe és azonnal megkezdődtek a próbajáratok . A Nassau riválisának tekintett Dreadnoughtot februárán bocsátották vízre , hónappal korábban . A Nassau építési költsége399.000 aranymárka volt . 1909 októberében a Nassau és testvérhajója , a Westfalen részt vett a wilhelmshaveni hajógyár bővítési ünnepségén . Az osztály egységeifebruárjában még mindig próbajárataikon voltak , de a Hochseeflotte éves hadgyakorlatán már részt vettek . A Nassau májusán fejezte be a próbajáratait és csatlakozott a Hochseeflotte újonnan felállított I. csatahajórajához ( Geschwader I ) , melynek II. divízióját ( Division II ) alkotta testvérhajóival együtt . A következő négy év során a hajó részt vett a rendszeres raj- és flottagyakorlatokon és kiképzőutakon . Az egyetlen kivétel azes nyári gyakorlat volt , melyet a második marokkói válság miatt csak a Balti-tengeren tartottak meg. júliusén kezdődött a Hochseeflotte éves norvégiai útja , azonban a háború kitörése miatti aggodalma az út megszakítására kényszerítette a császárt és a hónap végére a flotta ismét hazai vizeken volt . Júliusán kitört a háború Ausztria-Magyarország és Szerbia között és egy héten belül a nagy európai hatalmak mind beléptek a konfliktusba . Első világháború Scarborough-i rajtaütés A Nassau részt vett az Északi-tengeren végrehajtott előretörések többségében . Ott volt Ingenohl flottájában , mely biztosította Hipper ellentengernagy csatacirkálóit a Scarborough , Hartlepool és Whitby elleni rajtaütés során decemberán . A Hochseeflotte biztosító erői közöttúj és nyolc régi csatahajót ( pre-dreadnoughtot ) volt . Decemberén estekm-re voltak csak hat csatahajót számláló brit csatahajórajtól , azonban a kísérő rombolók közti összecsapása miatt Friedrich von Ingenohl tengernagy úgy vélte , hogy a teljes brit flottával áll szemben . A császár utasításaira hivatkozva , miszerint a flottát nem szabad kockáztatni egy ilyen összecsapásban , Ingenohl megszakította a küldetést és hazaindult hajóival . Előretörés a Rigai-öbölben 1915 augusztusában a németek kísérletet tettek a Rigai-öböl megtisztítására , hogy ezzel megkönnyítsék Riga elfoglalását a szárazföldi csapatok számára . A német tervek szerint az itt állomásozó orosz tengerészeti egységeket – köztük a Szlava pre-dreadnoughtot és számos ágyúnaszádot valamint rombolót – el kellett volna űzni a térségből vagy meg kellett volna semmisíteni . A németek az öböl északi bejáratánál aknazárat is telepítettek volna , hogy így előzzék meg erősítések beérkezését . A támadás végrehajtására a Nassau- és Helgoland-osztály hajóit valamint a Von der Tann , a Moltke és a Seydlitz csatacirkálókat jelölték ki . A hadműveletet Hipper ellentengernagy vezette . A nyolc csatahajó biztosításul szolgált az orosz flottillával harcoló egységek számára . Az első próbálkozás augusztusán nem járt sikerrel , mivel túl sokáig tartott felszedni az orosz aknákat , így a Deutschland aknatelepítő hajónak nem volt elég ideje a saját aknáinak a telepítéséhez . Az augusztusai második próbálkozás során a Nassau , a Posen , négy könnyűcirkáló ésromboló behatolt az orosz védelembe . Az első napon a német Tjelű aknaszedő és a Vjelű romboló elsüllyedt . Másnap a Nassau és a Posen tűzharcot vívott a Szlavával . Az orosz hajó ennek során három találatot kapott , ami visszavonulásra késztette . Augusztusre az orosz aknákat felszedték és a flottilla behatolt a Rigai-öbölbe . Az antant tengeralattjáróinak felbukkanásáról szóló hírek azonban a hadműveletek másnapi megszakításához vezettek . A Nassau és a Posen csatahajók augusztusig az öbölben maradtak és ez idő alatt részt vettek a Sivuch és Korietz orosz ágyúnaszádok megsemmisítésében . A skagerraki csata A Nassau részt vett az május-júniusén megvívott skagerraki csatában az I. csatahajóraj II. divíziójának részeként . A csata nagy részében ez a raj a német csatavonal közepén foglalt helyet Paul Behncke ellentengernagy III. csatahajóraja mögött és Franz Mauve ellentengernagy II. csatahajórajának pre-dreadnoughtjai előtt haladva . A Nassau a divízió négy egységéből a harmadik volt a sorban . Elől a zászlóshajó , a Posen , mögötte a Rheinland , utána a Nassau , végül a Westfalen haladt . Scheer hátraarca után azonban a hajók sorrendje is megfordult , így az éjszakai harcok során a Nassau már második volt a sorban a Westfalen mögött . 17:48 és52 közöttnémet csatahajó , köztük a Nassau is tüzet nyitott a brit könnyűcirkálóraj hajóira . A Nassau a megfigyelések alapján egy találatot ért el a Southampton cirkálón50 körül400 méteres távolságból . A nagy ívben becsapódó lövedék a Southampton bal oldalát érte , de nem okozott súlyosabb sérülést neki . A Nassau ezt követően a Dublin cirkálót vette célba , de10-kor felhagyott a lövetésével.33-kor a Nassau lőtávolságán belülre került a kormányzási gondokkal küszködő Warspite csatahajó és fő tüzérségével tűz alá vette , de a Scheer által elrendeltfokos forduló miatt csak rövid ideig tarthatta tűz alatt . Röviddel00 után az I. csatahajóraj ellen támadást intéztek a britek könnyű erői , köztük a Caroline , a Comus és a Royalist könnyűcirkálók . A Nassau a Westfalen-os jobboldali fordulóját lekövette , hogy az esetlegesen irányukba kilőtt torpedókat kikerülhesse és a két német hajóméter távolságból tüzet nyitott a Coroline-ra és a Royalistre . Miután torpedókat lőttek ki a brit hajók gyorsan kitértek . A Caroline két torpedóval vette célba a Nassaut , melyek közül az első a hajó orra közelében haladt el , míg a második a hajó alatt úszott el , anélkül , hogy felrobbant volna . Júniusén éjfél körül a Hochseeflotte megpróbált áttörni a Grand Fleet utóvédjét képező cirkálókon és rombolókon . A Nassau ennek során megpróbálta legázolni a közelében elhaladó Spitfire rombolót . A Spitfire megpróbált kitérni előle , de nem tudta elég gyorsan végrehajtani a manővert és így a két hajó összeütközött . A Nassau az elülsőcm-es ágyúival tüzet nyitott a rombolóra , de az ágyúkat nem lehetett elég alacsony szögbe állítani ahhoz , hogy el is találják azt . Az ágyúk torkolattüzének következtében fellépő légnyomás súlyosan megrongálta a romboló felépítményét a parancsnoki híddal . A Spitfire ez után el tudott szakadni a Nassautól és a német csatahajó páncélzatáról leszakadtméter hosszú páncéllemezzel a fedélzetén vissza tudott érni a támaszpontra . Az ütközés használhatatlanná tette a Nassau egyikcm-es lövegét és egy5 méter széles lyuk keletkezett a hajó oldalán a vízvonal felett , melynek betöméséig a sebességétcsomóra kellett korlátozni . A zavaros éjszakai harcok alatt a Nassaut a brit rombolók kétmm-es lövedéke találta el , melyek megrongálták a keresőfényeit és kisebb károkat okoztak . Röviddel00 után a Nassau és a Thüringen a tévedésből a német hajókhoz csatlakozni akaró Black Prince páncélos cirkálóra lettek figyelmesek . A Thüringen nyitott először tüzet és fő tüzérségének másodlagos tüzérségéneklövedéke érte a brit hajót . A Nassau és az Ostfriesland is tűz alá vette a páncélos cirkálót , majd a Friedrich der Große is csatlakozott hozzájuk . A heves tűz a Black Prince-t gyorsan lángba borítva megbénította , majd egy hatalmas robbanás a brit hajót levegőbe repítette . A legénységének egyetlen tagja sem élte túl a katasztrófát . A hajó a Nassau előtt robbant fel , így a roncsok kikerülése végett élesen a III. csatahajóraj felé kellett kitérnie és a hajtóműveit hátramenetbe kellett kapcsolnia , hogy elkerülhesse az ütközést a Kaiserin csatahajóval . A Nassau a vonalból kiesve a Hessen és Hannover pre-dreadnoughtok közé sorolt be.00-kor brit rombolók újabb támadást intéztek a német csatavonal ellen.10 körül három vagy négy romboló tűnt fel a Nassautól balraméter távolságban . A Nassau rövid ideig tűz alá vette őket mielőtt-os fordulót hajtott volna végre , hogy a torpedóikat kikerülhesse . A német vizekre való visszatérése után a Nassau- és a Helgoland-osztály hajói a Jade-öböl bejáratánál védelmi pozíciót vettek fel egy esetleges éjszakai támadás elhárítására . A csata során a Nassaut csak a rombolók két találata érte , de ezek nem okoztak jelentős sérüléseket . Legénységébőlen estek el ésan megsebesültek . A harcokban az elsődleges tüzérsége a másodlagos tüzérségelövedéket lőtt ki . A javításokat hamar elvégezték rajta és a Nassau júliusén ismét csatlakozhatott a Hochseeflottéhoz . Augusztusei előretörés A Hochsseflotte augusztusén újabb hadműveletet indított , melynek célja ezúttal Sunderland támadása lett volna , hogy ezzel késztessék reagálásra David Beatty csatacirkálóit . Mivel a németeknek ekkor csak két csatacirkálójuk volt bevethető állapotban , a Markgraf , a Großer Kurfürst valamint az újjonnan szolgálatba állított Bayern csatahajókat rendelték melléjük az I. felderítőcsoporthoz a rajtaütés végrehajtására . A Hochseeflotte zöme a Nassauval távolról biztosította őket . Augusztusén00-kor azonban a Westfalent megtorpedózta az E23 jelű brit tengeralattjáró Terschellingtőlkm-re északra . A sérült hajót visszaindították a kikötőbe . A britek tudomást szereztek a német hadműveletről és útnak indították a Grand Fleetet Skóciából . 35-kor Scheer értesült a Grand Fleet közeledtéről és mivel nem akart annak egészével harcba bocsátkozni mindösszehéttel a skagerraki csata után , a flottával visszavonult . Újabb előretörésre került sor az Északi-tengeren októberán , de erre a britek nem reagáltak . Decemberén a Nassau zátonyra futott az Elba torkolatában . Saját erőből képes volt kiszabadulni róla és a javításokat Hamburgban a Reihersteig hajógyárban végezték el februárre . A Nassau részt vett egy Norvégiából induló erős védelemmel kísért konvoj elfogására indított hadműveletben áprilisén , de mivel nem találtak rá az ellenséges konvojra és kíséretére , a hadműveletet10-kor megszakították . Zárókő hadművelet A Nassau , az Ostfriesland és a Thüringen csatahajókat egy külön egységbe vonták össze , mely részt vett volna a Zárókő hadműveletben ( Unternehmen Schlußstein ) , melynek során megszállták volna Szentpétervárt . A Nassau augusztusánkatonát vett a fedélzetére Wilhelmshavenben és útnak indult velük a Baltikum felé . A három hajó augusztusén ért a Balti-tengerre , de a hadműveletet előbb elhalasztották , majd törölték . Az egységet augusztusén feloszlatták ésára a csatahajók visszatértek Wilhelmshavenbe . Matrózlázadás A Nassau és testvérhajói részt vettek volna az októberei hadparancs szerint októberre kijelölt hadműveletben , melyre így napokkal a fegyverszünet érvénybe lépése előtt került volna sor . Scheer tervei szerint a Hochseeflotte csatára kényszerítette volna a Grand Fleetet és tekintet nélkül a saját veszteségekre a lehető legnagyobb kárt okozta volna a briteknek , hogy ezáltal javítsa Németország pozícióját a béketárgyalások során. október reggelén kiadták a parancsot a másnap reggeli indulásra . Október éjjelén a Thüringen fedélzetén , majd több más hajón zendülésbe kezdtek , a háborúban megfáradt tengerészek ugyanis úgy érezték , hogy a hadművelet megszakítaná a békefolyamatot és meghosszabbítaná a háborút . Scheernek és Hippernek végül le kellett fújnia a hadműveletet . A háború után Németország kapitulációja után a Hochseeflotte nagy részét internálták Scapa Flow-ban . A Nassau-osztály egységei nem szerepeltek az internálásra kijelölt hajók között , így azok Németországban maradtak . Ez idő alatt Hermann Bauer sorhajókapitány volt a hajó parancsnoka. júniusén Ludwig von Reuter ellentengernagy , az internált flotta parancsnoka utasítást adott a hajók elsüllyesztésére , hogy azok ne kerülhessenek a britek kezére . Emiatt az antant-hatalmak a Nassau-osztály hajóit is elkobozták Németországtól és ennek értelmében novemberén törölni kellett a flotta hajóinak lajstromából . A Nassaut Japán kapta meg hadizsákmányként áprilisén . Mivel ők nem tartottak rá igényt,júniusában eladták egy brit hajóbontó vállalatnak , mely a hajót a hollandiai Dordrechtben lebontatta . A hajó parancsnokai Jegyzetek Fordítás Irodalom Erich Gröner , Dieter Jung , Martin Maass : Die deutschen Kriegsschiffe1945 . Band Bernard & Graefe , München \ . Siegfried Breyer : Schlachtschiffe und Schlachtkreuzer1970. J. F. Lehmanns Verlag , München \ . Roger Chesneau , Eugene M. Kolesnik : Kriegsschiffe der Weltbis Band Großbritannien und Deutschland . Bernard & Graefe , Koblenz \ . Axel Grießmer : Linienschiffe der Kaiserlichen Marine1918. Bernard & Graefe , Bonn \ . Vorschrift der Kaiserlichen Marine – D.E. Nr.116 – Schiffskunde S.M.S. Nassau – Lásd még Képek és vázlatok a Nassauról SMS Nassau N