Helyhatározó
A helyhatározó az alaptagban kifejezett cselekvések, történések, létezések – ritkábban dologi fogalmak – térbeli körülményeit határozza meg

Alaptagja lehet ige (a kertben sétál), igenév (főnévi: a kertben sétálni; melléknévi: a kertben sétáló/sétált/sétálandó; határozói: a kertben sétálva), vagy határozószó (lent a föld alatt). A helyhatározó lehet az alaptag kötelező vonzata, amikor nélküle nem alkotható hiánytalan szerkezet (az utcánkban lakik), fakultatív vonzata, amikor fontos a szerkezetbe, ám nélküle is alkotható hiánytalan mondat (a vállalatnál dolgozik), vagy szabad bővítménye (sütöget a konyhában).

Mint egyes más határozók is, a helyhatározók is lehetnek tárgyi szerepűek, amennyiben a cselekvés objektumát jelölik. Ez legkönnyebben azon esetekben állapítható meg, amikor a határozó tárggyal váltakozik, például az olajat ken a hátára szerkezetben a hátára helyhatározó a szerkezet átalakítása után tárgyként szerepel: olajjal keni a hátát.

A helyhatározók irányhármassága 

A helyhatározó lehet:

előzményhatározó: azt fejezi ki, hogy a cselekvés, történés, létezés honnan indul ki. Kérdőszava: honnan?
 tipikus ragjai: -ból/-ből, -ról/-ről, -tól/-től stb. stb. Pl.: A szomszédom elköltözött az utcánkból.
 tipikus névutók: mögül, elől, felől stb. Pl.: Kivágtuk a diófát a házunk elől.
 tipikus határozószók: lentről, fentről stb. Pl.: Ha nem vigyázol, leesel onnan fentről!
tartamhatározó: azt fejezi ki, hogy a cselekvés, történés, létezés hol folyik le, hol megy végbe. Kérdőszava: hol? 
 tipikus ragjai: -n, -on/-en/-ön, -ban/-ben, -nál/-nél stb. Pl.: A gyertyatartó az asztalon áll.
 tipikus névutók: mögött, előtt, fölött stb. Pl.: A házunk mögött diófa nő.
 tipikus határozószók: lent, fent stb. Pl.: Tegnap lent felejtettem a szemüvegemet.
véghatározó: azt fejezi ki, hogy a cselekvés, történés, létezés milyen irányba ill. milyen határig terjed. kérdőszava: hová?
 tipikus ragjai: -ba/-be, -ra/-re, -hoz/-hez/-höz, -ig stb. Pl.: Menj be a házba!
 tipikus névutók: mögé, elé, felé, fölé stb. Pl.: Elbújtam az ágy mögé.
 tipikus határozószók: lefelé, felfelé stb. Pl.: Lefelé bucskázott a domboldalról.

Megjegyzendő, hogy nem csupán a helyhatározóra jellemző a háromirányúság: például az időhatározó és az állapothatározó is lehet előzményhatározó, tartamhatározó vagy véghatározó, míg más határozók egyértelműen besorolhatóak valamelyik kategóriába: így például az eredethatározó minden esetben előzményhatározó, míg az eredményhatározó véghatározó.

A helyhatározó a mondatban 

A helyhatározó a mondatban lehet ragos főnév, névutós főnév, vagy határozószó.

Ragos névszó mint helyhatározó 

A helyhatározók kifejezhetőek –ban/ben, -ból/ből, -ba/be, -tól/től, -ról/ről, -n, -on/en/ön, -ra/re, -ig, -hoz/hez/höz, -nak/nek ragokkal. Ha a cselekvés, történés, létezés valaminek a belsejében történik, onnan indul ki, vagy oda irányul, belviszonyragokat használunk (pl. ból/ből, ban/ben, ba/be), ha pedig a cselekvés, történés, létezés valaminek a felszínén megy végbe, arról indul ki, vagy oda irányul, külviszonyragokat (pl. –on/en/ön, -ra/re, ró/ről). Természetesen azonban a ragok és a ragos alakok nem szigorúan bekategorizálhatóak (pl. a hátba vág esetében a –ba egyértelműen nem belviszonyrag). A szövegkörnyezet függvényében a határozórag melléknévhez is járulhat (pl. „A nagyban lakik!”), ám ekkor aktuális szófajváltás megy végbe és a nagy melléknév főnévi szerepűvé válik, a főnév tulajdonságaival működik a mondatban. Bizonyos ragoknak mindhárom irány kifejezésére van megfelelő alakjuk (pl. ból/ből, -ban/ben, -ba/be).

Névutós névszó mint helyhatározó 

Ebben az analitikus szerkesztésű szintagmában a főnév rendelkezik az önálló, autoszemantikus jelentéssel, míg a névutó a grammatikai viszonyjelentéssel – ez utóbbi fejezi ki a főnévhez képesti viszonyt. Akárcsak a ragoknak, bizonyos névutóknak (háromváltozatú névutók) is van változatuk mindhárom irány kifejezésére (pl. mögül, mögött, mögé; elől, előtt, elé), de akadnak kétváltozatú névutók is, melyeknek csak előzményhatározói és véghatározói változatuk van (pl. felől, felé), illetve természetesen vannak egyváltozatú névutók is (pl. át, mentén, keresztül). A névutók rendelkeznek viszonyjelentéssel, ám amennyiben valamilyen eredeti jelentésüktől eltérő viszonyt kell kifejezniük, felvehetnek bizonyos határozóragokat, így gyakran helyhatározóragokat is (pl. túlra).

Határozószó mint helyhatározó 

A határozószóban a tartalmas jelentés nem leválasztható a viszonyjelentésről, hiszen a határozószók ragszilárdulással jöttek létre. Ez okból kifolyólag önállóan is betölthetik a helyhatározó (vagy más határozók) szerepét a mondatban. Nincs szükségük ehhez határozóragokra, azonban, akárcsak a névutók, a határozószók is ragozhatók, amennyiben eredeti jelentésüktől eltérő jelentést kívánunk velük kifejezni. A határozószók is lehetnek egyváltozatúak, kétváltozatúak, vagy háromváltozatúak: bizonyos határozószóknak mindhárom irány kifejezésére van megfelelő változatuk (pl. itt, innen, ide).  Más helyhatározószók alapalakban tartamhatározók, s ragozott alakban szerepelhetnek előzményhatározóként és véghatározóként (pl. lent – lentről, lentre; távol – távolról, távolra). Más esetekben pedig ragozott alakjukban is tartamhatározók maradnak (távol - a távolban). A határozóragok mellett a határozószó más toldalékokat is kaphat, melyek szintén módosíthatják a helyhatározói jelentést: például a lent, mely alapalakban is betöltheti a helyhatározó szerepét a mondatban, azonban ez a lejjebb fokjeles alakról is elmondható, mely a dolog vagy esemény valamihez képesti helyét jelöli ki.

Jegyzetek 

Magyar nyelvtan
A helyhatározó az alaptagban kifejezett cselekvések , történések , létezések – ritkábban dologi fogalmak – térbeli körülményeit határozza meg Alaptagja lehet ige ( a kertben sétál ) , igenév ( főnévi : a kertben sétálni ; melléknévi : a kertben sétáló/ sétált/ sétálandó ; határozói : a kertben sétálva ) , vagy határozószó ( lent a föld alatt ) . A helyhatározó lehet az alaptag kötelező vonzata , amikor nélküle nem alkotható hiánytalan szerkezet ( az utcánkban lakik ) , fakultatív vonzata , amikor fontos a szerkezetbe , ám nélküle is alkotható hiánytalan mondat ( a vállalatnál dolgozik ) , vagy szabad bővítménye ( sütöget a konyhában ) . Mint egyes más határozók is , a helyhatározók is lehetnek tárgyi szerepűek , amennyiben a cselekvés objektumát jelölik . Ez legkönnyebben azon esetekben állapítható meg , amikor a határozó tárggyal váltakozik , például az olajat ken a hátára szerkezetben a hátára helyhatározó a szerkezet átalakítása után tárgyként szerepel : olajjal keni a hátát . A helyhatározók irányhármassága A helyhatározó lehet : előzményhatározó : azt fejezi ki , hogy a cselekvés , történés , létezés honnan indul ki . Kérdőszava : honnan ? tipikus ragjai : -ból/-ből , -ról/-ről , -tól/-től stb. stb . Pl . : A szomszédom elköltözött az utcánkból. tipikus névutók : mögül , elől , felől stb . Pl . : Kivágtuk a diófát a házunk elől. tipikus határozószók : lentről , fentről stb . Pl . : Ha nem vigyázol , leesel onnan fentről ! tartamhatározó : azt fejezi ki , hogy a cselekvés , történés , létezés hol folyik le , hol megy végbe . Kérdőszava : hol ? tipikus ragjai : -n , -on/-en/-ön , -ban/-ben , -nál/-nél stb . Pl . : A gyertyatartó az asztalon áll. tipikus névutók : mögött , előtt , fölött stb . Pl . : A házunk mögött diófa nő. tipikus határozószók : lent , fent stb . Pl . : Tegnap lent felejtettem a szemüvegemet. véghatározó : azt fejezi ki , hogy a cselekvés , történés , létezés milyen irányba ill. milyen határig terjed. kérdőszava : hová ? tipikus ragjai : -ba/-be , -ra/-re , -hoz/-hez/-höz , -ig stb . Pl . : Menj be a házba ! tipikus névutók : mögé , elé , felé , fölé stb . Pl . : Elbújtam az ágy mögé. tipikus határozószók : lefelé , felfelé stb . Pl . : Lefelé bucskázott a domboldalról . Megjegyzendő , hogy nem csupán a helyhatározóra jellemző a háromirányúság : például az időhatározó és az állapothatározó is lehet előzményhatározó , tartamhatározó vagy véghatározó , míg más határozók egyértelműen besorolhatóak valamelyik kategóriába : így például az eredethatározó minden esetben előzményhatározó , míg az eredményhatározó véghatározó . A helyhatározó a mondatban A helyhatározó a mondatban lehet ragos főnév , névutós főnév , vagy határozószó . Ragos névszó mint helyhatározó A helyhatározók kifejezhetőek –ban/ ben , -ból/ ből , -ba/ be , -tól/től , -ról /ről , -n , -on/ en / ön , -ra/ re , -ig , -hoz / hez / höz , -nak/ nek ragokkal . Ha a cselekvés , történés , létezés valaminek a belsejében történik , onnan indul ki , vagy oda irányul , belviszonyragokat használunk ( pl. ból/ ből , ban/ ben , ba/be ) , ha pedig a cselekvés , történés , létezés valaminek a felszínén megy végbe , arról indul ki , vagy oda irányul , külviszonyragokat ( pl . –on/ en / ön , -ra/ re , ró / ről ) . Természetesen azonban a ragok és a ragos alakok nem szigorúan bekategorizálhatóak ( pl. a hátba vág esetében a –ba egyértelműen nem belviszonyrag ) . A szövegkörnyezet függvényében a határozórag melléknévhez is járulhat ( pl . „ A nagyban lakik ! ” ) , ám ekkor aktuális szófajváltás megy végbe és a nagy melléknév főnévi szerepűvé válik , a főnév tulajdonságaival működik a mondatban . Bizonyos ragoknak mindhárom irány kifejezésére van megfelelő alakjuk ( pl. ból/ ből , -ban/ ben , -ba/ be ) . Névutós névszó mint helyhatározó Ebben az analitikus szerkesztésű szintagmában a főnév rendelkezik az önálló , autoszemantikus jelentéssel , míg a névutó a grammatikai viszonyjelentéssel – ez utóbbi fejezi ki a főnévhez képesti viszonyt . Akárcsak a ragoknak , bizonyos névutóknak ( háromváltozatú névutók ) is van változatuk mindhárom irány kifejezésére ( pl. mögül , mögött , mögé ; elől , előtt , elé ) , de akadnak kétváltozatú névutók is , melyeknek csak előzményhatározói és véghatározói változatuk van ( pl . felől , felé ) , illetve természetesen vannak egyváltozatú névutók is ( pl . át , mentén , keresztül ) . A névutók rendelkeznek viszonyjelentéssel , ám amennyiben valamilyen eredeti jelentésüktől eltérő viszonyt kell kifejezniük , felvehetnek bizonyos határozóragokat , így gyakran helyhatározóragokat is ( pl. túlra ) . Határozószó mint helyhatározó A határozószóban a tartalmas jelentés nem leválasztható a viszonyjelentésről , hiszen a határozószók ragszilárdulással jöttek létre . Ez okból kifolyólag önállóan is betölthetik a helyhatározó ( vagy más határozók ) szerepét a mondatban . Nincs szükségük ehhez határozóragokra , azonban , akárcsak a névutók , a határozószók is ragozhatók , amennyiben eredeti jelentésüktől eltérő jelentést kívánunk velük kifejezni . A határozószók is lehetnek egyváltozatúak , kétváltozatúak , vagy háromváltozatúak : bizonyos határozószóknak mindhárom irány kifejezésére van megfelelő változatuk ( pl. itt , innen , ide ) . Más helyhatározószók alapalakban tartamhatározók , s ragozott alakban szerepelhetnek előzményhatározóként és véghatározóként ( pl. lent – lentről , lentre ; távol – távolról , távolra ) . Más esetekben pedig ragozott alakjukban is tartamhatározók maradnak ( távol - a távolban ) . A határozóragok mellett a határozószó más toldalékokat is kaphat , melyek szintén módosíthatják a helyhatározói jelentést : például a lent , mely alapalakban is betöltheti a helyhatározó szerepét a mondatban , azonban ez a lejjebb fokjeles alakról is elmondható , mely a dolog vagy esemény valamihez képesti helyét jelöli ki . Jegyzetek Magyar nyelvtan