Fagocitózis
A fagocitózis (az ógörög fagein, enni és kütosz, sejt szavakból) az a folyamat, amely során a sejt egy szilárd részecskét a környezetéből bekebelez. A részecske aztán a sejt belsejében a fagoszómába kerül. Fagocitózist először a kanadai William Osler figyelt meg 1876-ban, de tőle függetlenül az ukrán Ilja Mecsnyikov is megfigyelte és részletesen tanulmányozta.

A fagocitózis az endocitózis egyik formája (a másik a nagyobb folyadékfelvétellel járó pinocitózis). Az eukarióta egysejtűek ennek révén táplálkoznak, míg a többsejtű szervezetekben főleg az immunrendszer sejtjei használják a kórokozó baktériumok, a sejttörmelék és a belélegzett apró szilárd részecskék eltávolítására.

Az immunrendszerben
A fehérvérsejtek egyes csoportjai (a neutrofilok, monociták, makrofágok, hízósejtek, dendritikus sejtek) rendelkeznek a baktériumokra jellemző molekulákat detektáló receptorokkal és aktívan bekebelezik a kórokozókat, ezért őket falósejteknek (fagocitáknak) nevezik. Miután felismerték a baktériumot (vagy a fagocitózist elősegítő, a kórokozókhoz kötődő opszoninokat vagy ellenanyagokat), beindul a sejt mozgásait végző aktin-miozin rendszer és a sejt állábakkal körbeveszi az idegen testet, majd internalizálja a citoplazmába. Az idegen részecskét membrán, a fagoszóma lipidhártyája veszi körbe, majd ezzel egyesül egy lebontóenzimeket tartalmazó lizoszóma és létrejön a fagolizoszóma.

A bekebelezett anyagok lebontása történhet oxigén felhasználásával vagy anélkül. 
 az oxigénfüggő lebontás NADPH felhasználásával és szabad oxigéngyökök keletkezésével jár. A mieloperoxidáz enzim hidrogén-peroxidból és kloridionból hipoklorit gyököket készít, amelyek igen reakcióképesek és megtámadják a baktérium szerves anyagait.
 Az oxigénfüggetlen lebontás specifikus bontóenzimek, defenzin, laktoferrin és egyéb antibakteriális fehérjék kibocsátásával jár.

Az apoptózisban
A programozott sejthalál, az apoptózis utáni sejtmaradványokat a makrofágok takarítják fel az efferocitózisnak (a latin efferre, temetni szóból) nevezett folyamat során. Az apoptózis során egyes, egyébként a sejt belsejében található molekulák (kalretikulin, foszfatidilszerin, annexin A1, oxidált LDL, glikánok) a sejtfelszínre kerülnek. A makrofágok felszíni receptorai, valamint a szabad receptorok felismerik ezeket és beindítják a fagocitózist. Ha ez a folyamat (pld mutáció miatt) gátolt, a felhalmozódó sejttörmelék autoimmun folyamatokat indíthat be.

Egysejtűekben

Az egysejtű protozoáknál a fagocitózis a táplálkozás egyetlen vagy egyik formája. 
 Az amőbák az állati fagocitákhoz hasonlóan kitüremkedő állábakkal veszik körbe a bekebelezendő tárgyat. Az emberben amőbiázist okozó Entamoeba histolytica egész vörösvértesteket képes így elfogyasztani. Ez az eritrofagocitózisnak nevezett képesség az egyetlen megbízható jelleg, amivel az E. histolytica megkülönböztethető a betegséget nem okozó, hasonló fajoktól, mint pl. az Entamoeba dispar.
 A csillósok is fagocitózissal táplálkoznak; az ő sejtjeiken egy erre specializálódott bemélyedés, a citosztóma, vagy száj is található. A fagocitákhoz hasonlóan az egysejtűekben is emésztőenzimekkel tele lizoszóma kapcsolódik a fagoszómához, majd a zsákmány lebontása után a hasznosítható tápanyagok diffúzióval jutnak a citoplazmába.

Jegyzetek

Fordítás 

Sejtbiológia
A fagocitózis ( az ógörög fagein , enni és kütosz , sejt szavakból ) az a folyamat , amely során a sejt egy szilárd részecskét a környezetéből bekebelez . A részecske aztán a sejt belsejében a fagoszómába kerül . Fagocitózist először a kanadai William Osler figyelt megban , de tőle függetlenül az ukrán Ilja Mecsnyikov is megfigyelte és részletesen tanulmányozta . A fagocitózis az endocitózis egyik formája ( a másik a nagyobb folyadékfelvétellel járó pinocitózis ) . Az eukarióta egysejtűek ennek révén táplálkoznak , míg a többsejtű szervezetekben főleg az immunrendszer sejtjei használják a kórokozó baktériumok , a sejttörmelék és a belélegzett apró szilárd részecskék eltávolítására . Az immunrendszerben A fehérvérsejtek egyes csoportjai ( a neutrofilok , monociták , makrofágok , hízósejtek , dendritikus sejtek ) rendelkeznek a baktériumokra jellemző molekulákat detektáló receptorokkal és aktívan bekebelezik a kórokozókat , ezért őket falósejteknek ( fagocitáknak ) nevezik . Miután felismerték a baktériumot ( vagy a fagocitózist elősegítő , a kórokozókhoz kötődő opszoninokat vagy ellenanyagokat ) , beindul a sejt mozgásait végző aktin-miozin rendszer és a sejt állábakkal körbeveszi az idegen testet , majd internalizálja a citoplazmába . Az idegen részecskét membrán , a fagoszóma lipidhártyája veszi körbe , majd ezzel egyesül egy lebontóenzimeket tartalmazó lizoszóma és létrejön a fagolizoszóma . A bekebelezett anyagok lebontása történhet oxigén felhasználásával vagy anélkül . az oxigénfüggő lebontás NADPH felhasználásával és szabad oxigéngyökök keletkezésével jár . A mieloperoxidáz enzim hidrogén-peroxidból és kloridionból hipoklorit gyököket készít , amelyek igen reakcióképesek és megtámadják a baktérium szerves anyagait . Az oxigénfüggetlen lebontás specifikus bontóenzimek , defenzin , laktoferrin és egyéb antibakteriális fehérjék kibocsátásával jár . Az apoptózisban A programozott sejthalál , az apoptózis utáni sejtmaradványokat a makrofágok takarítják fel az efferocitózisnak ( a latin efferre , temetni szóból ) nevezett folyamat során . Az apoptózis során egyes , egyébként a sejt belsejében található molekulák ( kalretikulin , foszfatidilszerin , annexin A1 , oxidált LDL , glikánok ) a sejtfelszínre kerülnek . A makrofágok felszíni receptorai , valamint a szabad receptorok felismerik ezeket és beindítják a fagocitózist . Ha ez a folyamat ( pld mutáció miatt ) gátolt , a felhalmozódó sejttörmelék autoimmun folyamatokat indíthat be . Egysejtűekben Az egysejtű protozoáknál a fagocitózis a táplálkozás egyetlen vagy egyik formája . Az amőbák az állati fagocitákhoz hasonlóan kitüremkedő állábakkal veszik körbe a bekebelezendő tárgyat . Az emberben amőbiázist okozó Entamoeba histolytica egész vörösvértesteket képes így elfogyasztani . Ez az eritrofagocitózisnak nevezett képesség az egyetlen megbízható jelleg , amivel az E. histolytica megkülönböztethető a betegséget nem okozó , hasonló fajoktól , mint pl . az Entamoeba dispar . A csillósok is fagocitózissal táplálkoznak ; az ő sejtjeiken egy erre specializálódott bemélyedés , a citosztóma , vagy száj is található . A fagocitákhoz hasonlóan az egysejtűekben is emésztőenzimekkel tele lizoszóma kapcsolódik a fagoszómához , majd a zsákmány lebontása után a hasznosítható tápanyagok diffúzióval jutnak a citoplazmába . Jegyzetek Fordítás Sejtbiológia