Narratíva
A narratíva vagy elbeszélés egy olyan megosztott gondolkodási séma, mely értelemmel ruház fel történéseket vagy bármilyen, az emberi idegrendszert érő ingerületet. Az elbeszélés szólhat a való világról vagy játszódhat kitalált környezetben. A narratíva időben strukturált, ok-okozati kapcsolatokat teremtő események sorozataként beszéli el az emberiség tapasztalatait. Ez történhet szóbeli, írásbeli, mozgóképes, valamint algoritmikus formában, illetve ezek multimediális ötvözetében.

Az elbeszélések sokféle tematikus és/vagy formai szempont szerint csoportosíthatóak: lehetnek dokumentumjellegűek (non-fiction, vagyis tudományos ismeretterjesztő írások, életrajzok, tudósítások, interjúköltészet és történeti munkák); történelmi események átdolgozásai (pl.anekdoták, mítoszok, legendák vagy történelmi regények), illetve valódi fikciós művek (pl. irodalmi műalkotások, novellák, regények, elbeszélő költemények és dalok, valamint kitalált történetek más médiumokban, játékokban, előadó-művészeti alkotásokban). A narratíva emberi univerzálé, minden kultúrában megtalálható önkifejezési mód, közvetítő formanyelve lehet a beszéd, az irodalmi alkotás, a dráma, a zene, a képregény, az újságcikk, a film, a televíziós műsor és videó, rádióadás, játék, és tágabb értelemben vett személyes előadás, illetve bizonyos esetekben a festőművészet, szobrászat, rajz, fényképészet és más vizuális művészetek alkotásai is narratív igényt szolgálhatnak (bár a modern művészet több irányzata is elutasítja ezekben a médiumokban az elbeszélői potenciált, előtérbe helyezve az absztrakt és konceptuális önkifejezést). Az elbeszélés legfőbb követelménye, hogy az eseményeket bizonyos szempont szerint sorrendbe helyezi. A narratíva szó a latin narrare, "elmond, elbeszél" igéből származik, amely pedig a gnarus melléknévből, melynek jelentése "tudással rendelkező, szakértelemmel bíró."

A szóbeli elbeszélés vagy élménybeszámoló a legősibb módja a narratívák közlésének. A legtöbb ember kisgyermekkorától kezdve hall történeteket, amelyek példát mutatnak a helyes viselkedésre, kulturális közösségük múltjáról szólnak, értékeiket továbbadják, s melyek ismeretével maguk is a közösség tagjává válnak. Ezt a funkciót a modern antropológiában az őslakosok etnológiai kutatásában tanulmányozták és adatolták a legkimerítőbben.

Az elbeszélés rendszerint egy olyan reprezentáció, amely az elbeszélő számára valami okból jelentős. A narrátor a közölnivalót egy előre meghatározott diszkurzív kontextusba szánja. Ez befolyásolja a megszólalási módot és azoknak a stilisztikai elemeknek, narratív stratégiáknak a készletét, amelynek segítségével a befogadó közönség értelmezni fogja az elbeszélést. A narratíva segít időrendbe sorolni az elmondottakat. Az elbeszélés aktusa megteremt egy történetvilágot (storyworld), amelynek eseményei nem rutintörténések, hanem az elbeszélt világ változását, a dolgok menetének megszokottól eltérő folyását képezi le, függetlenül attól, hogy ez a világ a valós Föld része vagy kitalált, azt realisztikusan vagy fantasztikusan ábrázolja a narrátor. Az elbeszélés a történet világának változását élményszerűen mutatja be, legalább egy szereplő szemszögéből, aki emberi vagy emberhez hasonló lény, s ebből kifolyólag érzései, lelkivilága van. Az elbeszélés tehát mindenképpen tudatot ábrázol, amely kvalitatív változásokon megy keresztül, úgynevezett jellemfejlődésen.

Az elbeszélések lehetnek önállóak, de be is ágyazódhatnak más elbeszélésekbe (pl. kerettörténetek révén). Előfordulhat az is, hogy a történet elbeszélője, a narrátor nem hű tolmácsa az eseményeknek, hanem valamilyen célból eltorzít vagy kihagy ismert vagy feltételezhető eseményeket. Az ilyen elbeszélőt nevezik "megbízhatatlan narrátor"-nak, mely tipikusan a posztmodern fikcióban és a noir-történetekben jelenik meg. Az elbeszélés fontos aspektusa az elbeszélői mód, vagyis a történetmesélés stratégiái, amelyek segítségével befogadhatóvá teszi az elbeszélni kívánt történetet, egyéni ízt kölcsönözve az elbeszélésnek.

A demonstráció, az argumentáció és a leírás mellett a tágabb értelemben vett elbeszélés alkotja a diskurzus négy retorikai formáját. Szűkebb értelemben véve az elbeszélés egy olyan irodalmi forma, amelyben a narrátor közvetlen kapcsolatba lép az olvasóval.

Jegyzetek

Források 
 Herman, David. Basic Elements of Narrative. Wiley-Blackwell, 2009. .

Fordítás

További információk 
 International Society for the Study of Narrative 
 Manfred Jahn. Narratology: A Guide to the Theory of Narrative
 Narrative and Referential Activity
 Some Ideas about Narrative – notes on narrative from an academic perspective

Kapcsolódó szócikkek 
 Népmese
 Irodalom
 Műfaj
 Szereplőtípus

Szemiotika
Irodalomelmélet
Irodalom
Művészet
A narratíva vagy elbeszélés egy olyan megosztott gondolkodási séma , mely értelemmel ruház fel történéseket vagy bármilyen , az emberi idegrendszert érő ingerületet . Az elbeszélés szólhat a való világról vagy játszódhat kitalált környezetben . A narratíva időben strukturált , ok-okozati kapcsolatokat teremtő események sorozataként beszéli el az emberiség tapasztalatait . Ez történhet szóbeli , írásbeli , mozgóképes , valamint algoritmikus formában , illetve ezek multimediális ötvözetében . Az elbeszélések sokféle tematikus és/ vagy formai szempont szerint csoportosíthatóak : lehetnek dokumentumjellegűek ( non-fiction , vagyis tudományos ismeretterjesztő írások , életrajzok , tudósítások , interjúköltészet és történeti munkák ) ; történelmi események átdolgozásai ( pl.anekdot ák , mítoszok , legendák vagy történelmi regények ) , illetve valódi fikciós művek ( pl. irodalmi műalkotások , novellák , regények , elbeszélő költemények és dalok , valamint kitalált történetek más médiumokban , játékokban , előadó-művészeti alkotásokban ) . A narratíva emberi univerzálé , minden kultúrában megtalálható önkifejezési mód , közvetítő formanyelve lehet a beszéd , az irodalmi alkotás , a dráma , a zene , a képregény , az újságcikk , a film , a televíziós műsor és videó , rádióadás , játék , és tágabb értelemben vett személyes előadás , illetve bizonyos esetekben a festőművészet , szobrászat , rajz , fényképészet és más vizuális művészetek alkotásai is narratív igényt szolgálhatnak ( bár a modern művészet több irányzata is elutasítja ezekben a médiumokban az elbeszélői potenciált , előtérbe helyezve az absztrakt és konceptuális önkifejezést ) . Az elbeszélés legfőbb követelménye , hogy az eseményeket bizonyos szempont szerint sorrendbe helyezi . A narratíva szó a latin narrare , " elmond , elbeszél " igéből származik , amely pedig a gnarus melléknévből , melynek jelentése " tudással rendelkező , szakértelemmel bíró . " A szóbeli elbeszélés vagy élménybeszámoló a legősibb módja a narratívák közlésének . A legtöbb ember kisgyermekkorától kezdve hall történeteket , amelyek példát mutatnak a helyes viselkedésre , kulturális közösségük múltjáról szólnak , értékeiket továbbadják , s melyek ismeretével maguk is a közösség tagjává válnak . Ezt a funkciót a modern antropológiában az őslakosok etnológiai kutatásában tanulmányozták és adatolták a legkimerítőbben . Az elbeszélés rendszerint egy olyan reprezentáció , amely az elbeszélő számára valami okból jelentős . A narrátor a közölnivalót egy előre meghatározott diszkurzív kontextusba szánja . Ez befolyásolja a megszólalási módot és azoknak a stilisztikai elemeknek , narratív stratégiáknak a készletét , amelynek segítségével a befogadó közönség értelmezni fogja az elbeszélést . A narratíva segít időrendbe sorolni az elmondottakat . Az elbeszélés aktusa megteremt egy történetvilágot ( storyworld ) , amelynek eseményei nem rutintörténések , hanem az elbeszélt világ változását , a dolgok menetének megszokottól eltérő folyását képezi le , függetlenül attól , hogy ez a világ a valós Föld része vagy kitalált , azt realisztikusan vagy fantasztikusan ábrázolja a narrátor . Az elbeszélés a történet világának változását élményszerűen mutatja be , legalább egy szereplő szemszögéből , aki emberi vagy emberhez hasonló lény , s ebből kifolyólag érzései , lelkivilága van . Az elbeszélés tehát mindenképpen tudatot ábrázol , amely kvalitatív változásokon megy keresztül , úgynevezett jellemfejlődésen . Az elbeszélések lehetnek önállóak , de be is ágyazódhatnak más elbeszélésekbe ( pl. kerettörténetek révén ) . Előfordulhat az is , hogy a történet elbeszélője , a narrátor nem hű tolmácsa az eseményeknek , hanem valamilyen célból eltorzít vagy kihagy ismert vagy feltételezhető eseményeket . Az ilyen elbeszélőt nevezik " megbízhatatlan narrátor"-nak , mely tipikusan a posztmodern fikcióban és a noir-történetekben jelenik meg . Az elbeszélés fontos aspektusa az elbeszélői mód , vagyis a történetmesélés stratégiái , amelyek segítségével befogadhatóvá teszi az elbeszélni kívánt történetet , egyéni ízt kölcsönözve az elbeszélésnek . A demonstráció , az argumentáció és a leírás mellett a tágabb értelemben vett elbeszélés alkotja a diskurzus négy retorikai formáját . Szűkebb értelemben véve az elbeszélés egy olyan irodalmi forma , amelyben a narrátor közvetlen kapcsolatba lép az olvasóval . Jegyzetek Források Herman , David . Basic Elements of Narrative . Wiley-Blackwell , \ . Fordítás További információk International Society for the Study of Narrative Manfred Jahn . Narratology : A Guide to the Theory of Narrative Narrative and Referential Activity Some Ideas about Narrative – notes on narrative from an academic perspective Kapcsolódó szócikkek Népmese Irodalom Műfaj Szereplőtípus Szemiotika Irodalomelmélet Irodalom Művészet