Bajszos püspök
Bajszos püspök: a pártállam által az egyházmegyei hivatalokba kinevezett civil egyházügyi előadó (1957 után: miniszteri biztos) gúnyneve volt a kommunista diktatúra éveiben.

A „reakciós” egyház és a vallásos világnézet elleni ideológiai harc jegyében az állampárt 1951-ben megalakította az Állami Egyházügyi Hivatalt (ÁEH). Ennek az intézménynek hivatalosan az egyházak és az állam közötti kapcsolatok koordinálása lett volna a feladata. Be nem vallottan, de köztudottan az egyházak, elsősorban a katolikus egyház ellenőrzése, munkálkodásának akadályozása volt a célja.

Ennek érdekében az ÁÉH a püspöki hivatalokba civil pártkatonákat, hivatalos megnevezéssel „egyházügyi megbízottakat" (1957 után: „miniszteri biztosokat”) ültetett. Őket hívta a köznyelv „bajszos püspököknek”, mert szinte teljesen magukhoz ragadták a püspöki jogosítványokat.

A püspöki palotában volt az irodájuk. A helyi és megyei pártbizottsággal, valamint az Államvédelmi Hatósággal szoros kapcsolatot tartva irányították a megyei és városi egyházügyi előadók munkáját. Legfőbb feladatuk azonban a püspök és a papság közvetlen ellenőrzése és korlátozása volt. Az ő tudtuk és beleegyezésük nélkül nem dönthetett a püspök semmi számottevő ügyben: beleszóltak a dispoziciókba (azaz, hogy melyik papot melyik plébániára helyezi a püspök), a papi hivatásra jelentkezők közül kit vegyen fel a papnevelő intézetbe, kit utasítson el. Ők intézték még a posta-bontást is. Minden bejövő és kimenő levelet ellenőriztek. Cenzúrázták a püspöki körleveleket. Gyűjtötték a papokról és aktívabb hívekről az információkat és továbbították az ÁEH központjába. Jelentették, ki a reakciós, ki a megbízható. Ha szükségesnek tartották, kezdeményezték a reakciósnak tartott egyházi személyek letartóztatását. Beleszóltak abba, hogy a megyei tanács kinek adjon hitoktatási engedély, kinek nem. Igyekeztek kiélezni a viszonyt a papok és a püspökök között, egyes papokat egymás ellen ugrasztani, bizalmatlanságot szítani. Havi rendszerességgel küldték jelentéseiket a központnak tevékenységükről és a területükön történt fontosabb egyházi eseményekről. Munkájukat az ÁEH vezetői rendszeresen ellenőriztették kiküldött munkatársak által.

Ezt az rendszert közel másfél évtizeden át tartotta fenn a pártállam. 1964. március 19-én, részben a Szentszékkel folytatott tárgyalások eredményeképpen, szüntette meg Prantner József ÁÉH elnök a püspökségekbe telepített miniszteri biztosok működését. Ekkortól a megyei tanácsoknál működő egyházügyi főelőadók (később: egyházügyi tanácsos, egyházügyi titkár) illetékességébe került – egyházmegyei szinten – az állam és az egyház kapcsolatát érintő kérdések felügyelete és a kontroll gyakorlása.

Források

Géza atya válaszol. In: Hitvallás, VI. évfolyam 8. szám, 2005. augusztus. - Hozzáférés: 2015. december 15.
Olmosi Zoltán: Proletárdiktatúra és egyház, 1951. Az Egyházügyi Hivatal létrejötte, In: História 1991-056. - Hozzáférés: 2015. december 15.
 Szabó Csaba: Az Állami Egyházügyi Hivatal értékelése az 1956 után kialakult egyházpolitikai helyzetről. In: Archivnet  6. évfolyam (2006) 5. szám. - Hozzáférés: 2015. december 15.
Völgyesi Zoltán:  A kommunista egyházpolitika szakaszai Magyarországon 1948-tól 1964-ig. In: Mediárium - 5. évf. 4. sz. (2011.) - Hozzáférés: 2015. december 15.
Obbágy László: A magyar görögkatolikus egyház katekézisének története a 20. században.  In: Athanasia, 35. szám, 2013. - Hozzáférés: 2015. december 15.
Mészáros István: A szegedi „bajszos püspök” jelentései 1952-ben. In: Magyar Egyháztörténeti Vázlatok, 1995/1-2, p. 233-244. - Hozzáférés: 2015. december 15.

Magyar vallástörténet
Magyarország 20. századi történelme
Katolikus egyház Magyarországon
Bajszos püspök : a pártállam által az egyházmegyei hivatalokba kinevezett civil egyházügyi előadóután : miniszteri biztos ) gúnyneve volt a kommunista diktatúra éveiben . A „ reakciós” egyház és a vallásos világnézet elleni ideológiai harc jegyében az állampártben megalakította az Állami Egyházügyi Hivatalt ( ÁEH ) . Ennek az intézménynek hivatalosan az egyházak és az állam közötti kapcsolatok koordinálása lett volna a feladata . Be nem vallottan , de köztudottan az egyházak , elsősorban a katolikus egyház ellenőrzése , munkálkodásának akadályozása volt a célja . Ennek érdekében az ÁÉH a püspöki hivatalokba civil pártkatonákat , hivatalos megnevezéssel „ egyházügyi megbízottakat" után : „ miniszteri biztosokat” ) ültetett . Őket hívta a köznyelv „ bajszos püspököknek” , mert szinte teljesen magukhoz ragadták a püspöki jogosítványokat . A püspöki palotában volt az irodájuk . A helyi és megyei pártbizottsággal , valamint az Államvédelmi Hatósággal szoros kapcsolatot tartva irányították a megyei és városi egyházügyi előadók munkáját . Legfőbb feladatuk azonban a püspök és a papság közvetlen ellenőrzése és korlátozása volt . Az ő tudtuk és beleegyezésük nélkül nem dönthetett a püspök semmi számottevő ügyben : beleszóltak a dispoziciókba ( azaz , hogy melyik papot melyik plébániára helyezi a püspök ) , a papi hivatásra jelentkezők közül kit vegyen fel a papnevelő intézetbe , kit utasítson el . Ők intézték még a posta-bontást is . Minden bejövő és kimenő levelet ellenőriztek . Cenzúrázták a püspöki körleveleket . Gyűjtötték a papokról és aktívabb hívekről az információkat és továbbították az ÁEH központjába . Jelentették , ki a reakciós , ki a megbízható . Ha szükségesnek tartották , kezdeményezték a reakciósnak tartott egyházi személyek letartóztatását . Beleszóltak abba , hogy a megyei tanács kinek adjon hitoktatási engedély , kinek nem . Igyekeztek kiélezni a viszonyt a papok és a püspökök között , egyes papokat egymás ellen ugrasztani , bizalmatlanságot szítani . Havi rendszerességgel küldték jelentéseiket a központnak tevékenységükről és a területükön történt fontosabb egyházi eseményekről . Munkájukat az ÁEH vezetői rendszeresen ellenőriztették kiküldött munkatársak által . Ezt az rendszert közel másfél évtizeden át tartotta fenn a pártállam. márciusén , részben a Szentszékkel folytatott tárgyalások eredményeképpen , szüntette meg Prantner József ÁÉH elnök a püspökségekbe telepített miniszteri biztosok működését . Ekkortól a megyei tanácsoknál működő egyházügyi főelőadók ( később : egyházügyi tanácsos , egyházügyi titkár ) illetékességébe került – egyházmegyei szinten – az állam és az egyház kapcsolatát érintő kérdések felügyelete és a kontroll gyakorlása . Források Géza atya válaszol . In : Hitvallás , VI. évfolyam szám , augusztus. - Hozzáférés : december Olmosi Zoltán : Proletárdiktatúra és egyház , Az Egyházügyi Hivatal létrejötte , In : História - Hozzáférés : december Szabó Csaba : Az Állami Egyházügyi Hivatal értékelése azután kialakult egyházpolitikai helyzetről . In : Archivnet évfolyam5. szám. - Hozzáférés : december Völgyesi Zoltán : A kommunista egyházpolitika szakaszai Magyarországontólig . In : Mediárium - évf. sz . ) - Hozzáférés : december Obbágy László : A magyar görögkatolikus egyház katekézisének története a században . In : Athanasia , szám , - Hozzáférés : december Mészáros István : A szegedi „ bajszos püspök” jelentéseiben . In : Magyar Egyháztörténeti Vázlatok, 1-2 , p. - Hozzáférés : december Magyar vallástörténet Magyarország századi történelme Katolikus egyház Magyarországon