Sajóbábonyi TNT-robbanás
A sajóbábonyi TNT-robbanás a 20. század egyik legsúlyosabb magyarországi ipari balesete volt. Az Észak-Magyarországi Vegyiművek TNT-gyártó üzeme a működésének utolsó óráiban felrobbant. A robbanást kiváltó ok ismeretlen.

Az üzem története 
A magyar TNT-gyártást a hidegháború kezdeti szakaszában, az 1950-es évek elején telepítették Sajóbábonyba. Az 1040-es vállalat néven emlegetett hadiipari cég telephelyének kiválasztásában nagy jelentősége volt a település elhelyezkedésének, mivel az 1950-es évek elején ellenséges államnak számító Jugoszláviától viszonylag nagy távolságra feküdt. Az évtized elejének építőanyag- és munkaerőhiánya idején az üzemépületeket jelentős részben a politikai rendszer által ellenségként kezelt személyek építették, kétkezi munkával. A berendezések a második világháború előtti évekből származtak és már telepítésük idején sem tartoztak a legkorszerűbbek közé. A hadiüzemnek számító létesítmény a következő két évtizedben rendeltetésszerűen működött, bár gépei és épületei egyre elavultabbak voltak. Időközben az ipari épületek tervezése jelentősen fejlődött, így az új TNT-gyárat már egy korszerű épületben és modern gépekkel tervezték megvalósítani. A sajóbábonyi TNT-gyártás leállítását és az üzem bezárását 1979. július 1-re tervezték.

A robbanás és a mentés 
1979. június 1. egy pénteki, meleg nyári nap volt, a gyár utolsó munkanapja szokásos üzemrend szerint zajlott. A robbanás a késő délutáni órákban, ismeretlen okból következett be. A detonáció helyéről egy 20 kilométerre ellátszó gombafelhő emelkedett fel, a hanghatást pedig 30 kilométeres körzetben lehetett érzékelni. A TNT-t gyártó épület teljesen megsemmisült, a helyén mindössze egy kráter maradt. A telepen mindenfelé tüzek lobbantak fel, veszélyeztetvén az ott raktározott robbanóanyagokat, vegyi anyagokat. A telepen főként a kiszáradt fű égett, a fűben pedig a gyártósorról kiszóródott TNT és a gépsor darabjai hevertek. Fokozta a nehézségeket, hogy a hadiüzemet fegyveres őrség védte, melynek tagjai a helyszínre vonuló tűzoltókat megérkezésük után nem akarták beengedni a gyár területére. A tűzoltók végül nagy nehézségek árán, egy leomlott, TNT-t tároló raktárépülettől pár méterre megfékezték a lángokat. A katasztrófa által érintett A1 üzemépületben nem volt már mit menteni. A létesítményből jóformán semmi sem maradt, az ott felhalmozott vagyon menthetetlen volt. Nem volt szükség a dolgozók kimentésére és sebesültek ellátására sem.

A baleset okai 
A TNT-gyártósort magában foglaló A1-es épület teljesen megsemmisült, a helyén maradt kráterből, illetve a robbanás miatt a környéken szétszóródott romokból és roncsokból nem lehetett a robbanás okaira következtetni. Nem maradtak életben azok a személyek sem, akik a gyártósor mellett dolgoztak az utolsó órákban, így netán információjuk lehetett egy esetleges üzemzavarról vagy szabotázsról. (A gyártósor mellett dolgozók holttestei nem is kerültek elő, a 13 dolgozót egy ideig eltűntként tartották nyilván.) Az ÉMV ezen létesítménye hadiüzem volt, így az ott lefolyt vizsgálatokról és azok eredményéről a közvélemény nem is értesülhetett. A későbbiekben a közbeszédben az terjedt el a baleset magyarázataként, hogy a balesetet a dolgozók vigyázatlansága eredményezhette: a szárítás alatt túl nagy nyomással fúvattak meleg levegőt az elkészült instabil robbanóanyagra és ez elég volt a detonáció bekövetkezéséhez. A baleset 13 áldozatát később jelképes gyászszertartáson (üres koporsókkal), nagy részvét mellett búcsúztatták.

Az ÉMV egykori TNT-gyárának helyén keletkezett krátert feltöltötték és fákkal ültették be. Mementóként a helyszínen hagyták a vegyipari létesítmény egy megrongálódott részletét, egy deformálódott oszlopot, amelyen egy, az eltűnt dolgozók nevét őrző emléktáblát helyeztek el.

Hivatkozások 

Magyarországi ipari balesetek
1979
Sajóbábony
A sajóbábonyi TNT-robbanás a század egyik legsúlyosabb magyarországi ipari balesete volt . Az Észak-Magyarországi Vegyiművek TNT-gyártó üzeme a működésének utolsó óráiban felrobbant . A robbanást kiváltó ok ismeretlen . Az üzem története A magyar TNT-gyártást a hidegháború kezdeti szakaszában , azes évek elején telepítették Sajóbábonyba . Azes vállalat néven emlegetett hadiipari cég telephelyének kiválasztásában nagy jelentősége volt a település elhelyezkedésének , mivel azes évek elején ellenséges államnak számító Jugoszláviától viszonylag nagy távolságra feküdt . Az évtized elejének építőanyag- és munkaerőhiánya idején az üzemépületeket jelentős részben a politikai rendszer által ellenségként kezelt személyek építették , kétkezi munkával . A berendezések a második világháború előtti évekből származtak és már telepítésük idején sem tartoztak a legkorszerűbbek közé . A hadiüzemnek számító létesítmény a következő két évtizedben rendeltetésszerűen működött , bár gépei és épületei egyre elavultabbak voltak . Időközben az ipari épületek tervezése jelentősen fejlődött , így az új TNT-gyárat már egy korszerű épületben és modern gépekkel tervezték megvalósítani . A sajóbábonyi TNT-gyártás leállítását és az üzem bezárását júliusre tervezték . A robbanás és a mentés 1979. június egy pénteki , meleg nyári nap volt , a gyár utolsó munkanapja szokásos üzemrend szerint zajlott . A robbanás a késő délutáni órákban , ismeretlen okból következett be . A detonáció helyéről egykilométerre ellátszó gombafelhő emelkedett fel , a hanghatást pedigkilométeres körzetben lehetett érzékelni . A TNT-t gyártó épület teljesen megsemmisült , a helyén mindössze egy kráter maradt . A telepen mindenfelé tüzek lobbantak fel , veszélyeztetvén az ott raktározott robbanóanyagokat , vegyi anyagokat . A telepen főként a kiszáradt fű égett , a fűben pedig a gyártósorról kiszóródott TNT és a gépsor darabjai hevertek . Fokozta a nehézségeket , hogy a hadiüzemet fegyveres őrség védte , melynek tagjai a helyszínre vonuló tűzoltókat megérkezésük után nem akarták beengedni a gyár területére . A tűzoltók végül nagy nehézségek árán , egy leomlott , TNT-t tároló raktárépülettől pár méterre megfékezték a lángokat . A katasztrófa által érintett A1 üzemépületben nem volt már mit menteni . A létesítményből jóformán semmi sem maradt , az ott felhalmozott vagyon menthetetlen volt . Nem volt szükség a dolgozók kimentésére és sebesültek ellátására sem . A baleset okai A TNT-gyártósort magában foglaló A1-es épület teljesen megsemmisült , a helyén maradt kráterből , illetve a robbanás miatt a környéken szétszóródott romokból és roncsokból nem lehetett a robbanás okaira következtetni . Nem maradtak életben azok a személyek sem , akik a gyártósor mellett dolgoztak az utolsó órákban , így netán információjuk lehetett egy esetleges üzemzavarról vagy szabotázsról . ( A gyártósor mellett dolgozók holttestei nem is kerültek elő , adolgozót egy ideig eltűntként tartották nyilván . ) Az ÉMV ezen létesítménye hadiüzem volt , így az ott lefolyt vizsgálatokról és azok eredményéről a közvélemény nem is értesülhetett . A későbbiekben a közbeszédben az terjedt el a baleset magyarázataként , hogy a balesetet a dolgozók vigyázatlansága eredményezhette : a szárítás alatt túl nagy nyomással fúvattak meleg levegőt az elkészült instabil robbanóanyagra és ez elég volt a detonáció bekövetkezéséhez . A balesetáldozatát később jelképes gyászszertartáson ( üres koporsókkal ) , nagy részvét mellett búcsúztatták . Az ÉMV egykori TNT-gyárának helyén keletkezett krátert feltöltötték és fákkal ültették be . Mementóként a helyszínen hagyták a vegyipari létesítmény egy megrongálódott részletét , egy deformálódott oszlopot , amelyen egy , az eltűnt dolgozók nevét őrző emléktáblát helyeztek el . Hivatkozások Magyarországi ipari balesetek 1979 Sajóbábony