Bodajbo
Bodajbo () város Kelet-Szibériában, Oroszország Irkutszki területén, a Bodajbói járás székhelye. A gazdaságilag fejlett területektől és a fő közlekedési útvonalaktól távol eső város a Léna–Vityim vidéki aranybányászat történelmi központja.

Lakossága:  fő (a 2010. évi népszámláláskor).

Elhelyezkedése 
Az Irkutszki terület keleti részén, Irkutszktól 1095 km-re északkeletre, a Vityim jobb partján, mellékfolyója, a Bodajbo torkolatánál fekszik. Területe 56 km², tengerszint feletti magassága 280 m.  Az Észak-Bajkál-felföld és a Kropotkin-hegység nyúlványai veszik körül. A tajga közepén, a folyó mentén 6 km hosszan terül el.

Távolsága Irkutszktól gépkocsival Takszimo–Szeverobajkalszk–Zsigalovo településeken át 1444 km (zömmel elhanyagolt, nehezen járható földúton). A legközelebbi vasútállomás (kb. 220 km) a Bajkál–Amur-vasútvonalon, Takszimóban van.

Éghajlata 
Éghajlata szélsőségesen kontinentális, zord és hosszú téllel, rövid és viszonylag meleg nyárral. A levegő évi középhőmérséklete: –5,6 °C. A januári középhőmérséklet –31,8 °C, (a minimum –55 °C), a júliusi 17,9 °C (a maximum 39 °C). A csapadék mennyisége éves átlagban 500 mm. Az első fagyok szeptember közepén kezdődnek; a fagymentes napok száma évi 78 és 125 között váltakozik. A hőmérséklet október 22. és március 24. (átlag) között nem emelkedik fagypont fölé.

Története 
A kis Bodajbo folyó (hossza 90 km) medencéje több mint másfél évszázada aranylelőhelyeiről híres. A település a 19. század közepén kezdődött aranyláz idején, 1864-ben keletkezett. Egy évvel korábban Mihail Szibirjakov tehetős irkutszki vállalkozó egyik kutatócsoportja a folyó völgyében gazdag aranylelőhelyekre bukkant. 1864-ben a torkolatánál kisebb telepet létesítettek, mely a környékre érkező aranyásók raktárbázisa, átrakodóállomása lett. Abból alakult ki a város. A „Bodajbói rezidenciá”-t 1903-ban Bodajbo várossá nyilvánították.

1896-ban részvénytársaságot alapítottak (Lenzoloto), és hamarosan a részvények többsége külföldi befektetők kezébe került. A termelést modernizálták – a körzetben épült meg pl. Oroszország történetének második vízerőműve (300 kW teljesítménnyel) –, az aranybányászatot és a közlekedést pedig monopolizálták. Itt zajlott le a 270 halálos áldozattal végződött ún. „lénai sortűz”: a követeléseikkel felvonuló munkásokat a katonaság sortüze fogadta.

A részvénytársaságot és bányáit 1921-ben államosították, majd 1925-ben a területet egy angol társaságnak 30 évre koncesszióba adták, mely ismét fellendítette a kitermelést. Az ún. NEP-korszak végén azonban elkezdődött a külföldi tőke kiszorítása az országból. Az aranybányászatot az 1932-ben alapított (szintén Lenzoloto nevű) állami tröszt folytatta. 
1947-től 1954 végéig itt is Gulag tábor működött, a foglyok száma 3000 és 7000 fő között mozgott.

Az 1960-as évektől a termelést gépesítették, nagy aranymosó gépmonstrumokat helyeztek üzembe. 1967-ben azonban megszüntették a várost és az aranymosó telepeket 1895 óta összekötő keskenyvágányú vasútvonalat. 

Bodajbo a 20. század közepéig szinte kizárólag faházakból állt. A központilag szervezett nagyobb lakásépítkezés az 1970-es években indult meg. A villamosenergiát a közeli Mamakan folyó torkolatánál, az állandóan fagyott talajon épített és 1961-ben üzembe helyezett kisebb vízerőmű szolgáltatja. Teljesítménye erősen ingadozik, mert télen a Mamakan vízhozama alacsony. A folyón feljebb tervezett nagyobb teljesítményű és nagyobb víztározóval is rendelkező vízerőmű pedig – mely éves szinten a vízhozamot is szabályozhatta volna –, nem épült meg.

1990 után 
Az 1990-es évek válsága a bányászatot és az iparágtól függő várost is erősen sújtotta. Az állandó lakók száma egyre csökkent, különösen a fiatalok elköltözése volt jelentős. 

Még az 1980-as évek közepén tervbe vették egy nagy kombinát létesítését a legnagyobb aranylelőhely mellett (Szuhoj Log), ami a város életébe is nagy változást hozott volna. Az évtized végén megkezdték a Vityimen átívelő híd építését, a pillérek el is készültek, de a Szovjetunió felbomlását követően az építkezést abbahagyták. Jelenleg nyáron kompon, télen a folyó vastag jegén lehet átjutni a túlsó parton végződő Takszimo–Bodajbo útra. 

Ez a 2007-ben átadott, kb. 220 km hosszú földút az egyetlen szárazföldi útvonal, amely Bodajbót nyáron a „külvilággal”, illetve a vasútvonallal összeköti. A hajózási idényben a legfontosabb szállítási útvonal a Léna és mellékfolyója, a Vityim alkotta vízi út: Uszty-Kut kikötőjétől Bodajbóig 1100 km. A város és Irkutszk közötti légiközlekedést a betonburkolat nélküli helyi repülőtér biztosítja.

Jegyzetek

Források

További információk 
 Archivált cikkek a városról (orosz nyelven)
 Fotók az Irkutszk–Bodajbo közötti útvonalról 

Az Irkutszki terület települései
Bodajbo ( ) város Kelet-Szibériában , Oroszország Irkutszki területén , a Bodajbói járás székhelye . A gazdaságilag fejlett területektől és a fő közlekedési útvonalaktól távol eső város a Léna–Vityim vidéki aranybányászat történelmi központja . Lakossága : fő ( a évi népszámláláskor ) . Elhelyezkedése Az Irkutszki terület keleti részén , Irkutszktólkm-re északkeletre , a Vityim jobb partján , mellékfolyója , a Bodajbo torkolatánál fekszik . Területekm² , tengerszint feletti magasságam . Az Észak-Bajkál-felföld és a Kropotkin-hegység nyúlványai veszik körül . A tajga közepén , a folyó menténkm hosszan terül el . Távolsága Irkutszktól gépkocsival Takszimo–Szeverobajkalszk–Zsigalovo településeken átkm ( zömmel elhanyagolt , nehezen járható földúton ) . A legközelebbi vasútállomás ( kb.km ) a Bajkál–Amur-vasútvonalon , Takszimóban van . Éghajlata Éghajlata szélsőségesen kontinentális , zord és hosszú téllel , rövid és viszonylag meleg nyárral . A levegő évi középhőmérséklete : –5,6 °C. A januári középhőmérséklet –31,8 °C , ( a minimum –55 °C ) , a júliusi9 °C ( a maximum°C ) . A csapadék mennyisége éves átlagbanmm . Az első fagyok szeptember közepén kezdődnek ; a fagymentes napok száma éviésközött váltakozik . A hőmérséklet október és március ( átlag ) között nem emelkedik fagypont fölé . Története A kis Bodajbo folyó ( hosszakm ) medencéje több mint másfél évszázada aranylelőhelyeiről híres . A település a század közepén kezdődött aranyláz idején, ben keletkezett . Egy évvel korábban Mihail Szibirjakov tehetős irkutszki vállalkozó egyik kutatócsoportja a folyó völgyében gazdag aranylelőhelyekre bukkant.ben a torkolatánál kisebb telepet létesítettek , mely a környékre érkező aranyásók raktárbázisa , átrakodóállomása lett . Abból alakult ki a város . A „ Bodajbói rezidenciá”-tban Bodajbo várossá nyilvánították . 1896-ban részvénytársaságot alapítottak ( Lenzoloto ) , és hamarosan a részvények többsége külföldi befektetők kezébe került . A termelést modernizálták – a körzetben épült meg pl . Oroszország történetének második vízerőművekW teljesítménnyel ) – , az aranybányászatot és a közlekedést pedig monopolizálták . Itt zajlott le ahalálos áldozattal végződött ún. „ lénai sortűz” : a követeléseikkel felvonuló munkásokat a katonaság sortüze fogadta . A részvénytársaságot és bányáitben államosították , majdben a területet egy angol társaságnakévre koncesszióba adták , mely ismét fellendítette a kitermelést . Az ún . NEP-korszak végén azonban elkezdődött a külföldi tőke kiszorítása az országból . Az aranybányászatot azben alapított ( szintén Lenzoloto nevű ) állami tröszt folytatta . 1947-tőlvégéig itt is Gulag tábor működött , a foglyok számaésfő között mozgott . Azas évektől a termelést gépesítették , nagy aranymosó gépmonstrumokat helyeztek üzembe.ben azonban megszüntették a várost és az aranymosó telepeketóta összekötő keskenyvágányú vasútvonalat . Bodajbo a század közepéig szinte kizárólag faházakból állt . A központilag szervezett nagyobb lakásépítkezés azes években indult meg . A villamosenergiát a közeli Mamakan folyó torkolatánál , az állandóan fagyott talajon épített ésben üzembe helyezett kisebb vízerőmű szolgáltatja . Teljesítménye erősen ingadozik , mert télen a Mamakan vízhozama alacsony . A folyón feljebb tervezett nagyobb teljesítményű és nagyobb víztározóval is rendelkező vízerőmű pedig – mely éves szinten a vízhozamot is szabályozhatta volna – , nem épült meg . 1990 után Azes évek válsága a bányászatot és az iparágtól függő várost is erősen sújtotta . Az állandó lakók száma egyre csökkent , különösen a fiatalok elköltözése volt jelentős . Még azas évek közepén tervbe vették egy nagy kombinát létesítését a legnagyobb aranylelőhely mellett ( Szuhoj Log ) , ami a város életébe is nagy változást hozott volna . Az évtized végén megkezdték a Vityimen átívelő híd építését , a pillérek el is készültek , de a Szovjetunió felbomlását követően az építkezést abbahagyták . Jelenleg nyáron kompon , télen a folyó vastag jegén lehet átjutni a túlsó parton végződő Takszimo–Bodajbo útra . Ez aben átadott , kb.km hosszú földút az egyetlen szárazföldi útvonal , amely Bodajbót nyáron a „ külvilággal” , illetve a vasútvonallal összeköti . A hajózási idényben a legfontosabb szállítási útvonal a Léna és mellékfolyója , a Vityim alkotta vízi út : Uszty-Kut kikötőjétől Bodajbóigkm . A város és Irkutszk közötti légiközlekedést a betonburkolat nélküli helyi repülőtér biztosítja . Jegyzetek Források További információk Archivált cikkek a városról ( orosz nyelven ) Fotók az Irkutszk–Bodajbo közötti útvonalról Az Irkutszki terület települései