Új-zélandi füves puszták
Az új-zélandi füves puszták (Tussock grasslands) az ország jellegzetes növénytársulásai, amelyek alapvetően meghatározzák a Déli-sziget nagy részének, valamint kisebb mértékben az Északi-sziget középső részének a tájképét. Ezeknek a száraz, hullámzó dombvidékeken és síkságokon kialakult fűtársulásoknak a növényei jellegzetes halmokban, nagyobb csomókban csoportosulnak és általában a sás, chionochloa, csenkesz, és poa nemzetségekbe tartoznak. A legnagyobb fűhalmok elérhetik a 2 méteres magasságot, koruk több száz év is lehet.

Jellegzetességei
Az ország füves területeinek fő jellegzetessége a növények halmokban, csomókban történő csoportosulása. Ez a forma a túlélést segíti elő. Az ilyen fűcsomók sokkal ellenállóbbak a tüzekkel szemben, mint például a fás növények. Az országban mintegy 190 őshonos fűfajta él, ezek a chionochloa, poa és festuca (csenkesz) nemzetségekhez tartoznak. A chionochloa nemzetség 24 fajának nagy többsége a jellegzetes csomókban tenyészik, csakúgy, mint a másik két nemzetség fajainak legfontosabbjai. Ezeken a füves pusztákon növényevő emlősök nem éltek, a füveket és termésüket csak madarak és rovarok fogyasztották.

Történetük
Az emberek érkezése előtti  évben, a holocén idején, az új-zélandi füves, valamint a bozótos és erdős területek nagysága, aránya az éghajlat és a természetes tűzvészek gyakoriságának függvényében alakult. A füves területek a szárazabb és hűvösebb vidékekre terjedtek ki. Kis részük – 2% körül – alacsony növésű, szőnyeg-szerű, nem csomós fűvel benőtt terület volt.

A maorik letelepedésük után sokfelé tűzzel irtották az erdőket, ezért a füves puszták aránya az 1800-as évek elejére érte el a maximumát, az összes szárazföldi terület mintegy 31%-át ( km²).

Az európai telepesek aztán a helyi csomós füveket gyakran nagy területeken felégették és importált fűfajtákkal helyettesítették a hatékonyabb legeltetés érdekében, más területeket pedig intenzív mezőgazdasági művelés alá vontak. Ma azonban az eredeti növényzetet már nagyra értékelik és igyekeznek óvni. Jelentős méretű természetvédelmi területeket is kialakítottak a védelmükre. Ezeknek a fűfajtáknak egy része kerti növényként is népszerűvé vált.

Jegyzetek

Források 
 Grasslands in Te Ara - the Encyclopedia of New Zealand

További információk 
 NZ Grass Key – key to the grasses of New Zealand  - Allan Herbarium, Christchurch, New Zealand
 Mark, Alan F., and others. ‘Tussock grasslands and associated mountain lands.’ In The natural history of southern New Zealand, edited by John Darby and others. Dunedin: University of Otago Press, 2003.
 Stupples, Polly. ‘Fields of gold.’ New Zealand Geographic 66 (November–December 2003): 22–48.
 Wardle, Peter. Vegetation of New Zealand. Cambridge: Cambridge University Press, 1991.
 

Füves puszták
Növényföldrajz
Az új-zélandi füves puszták ( Tussock grasslands ) az ország jellegzetes növénytársulásai , amelyek alapvetően meghatározzák a Déli-sziget nagy részének , valamint kisebb mértékben az Északi-sziget középső részének a tájképét . Ezeknek a száraz , hullámzó dombvidékeken és síkságokon kialakult fűtársulásoknak a növényei jellegzetes halmokban , nagyobb csomókban csoportosulnak és általában a sás , chionochloa , csenkesz , és poa nemzetségekbe tartoznak . A legnagyobb fűhalmok elérhetik améteres magasságot , koruk több száz év is lehet . Jellegzetességei Az ország füves területeinek fő jellegzetessége a növények halmokban , csomókban történő csoportosulása . Ez a forma a túlélést segíti elő . Az ilyen fűcsomók sokkal ellenállóbbak a tüzekkel szemben , mint például a fás növények . Az országban mintegyőshonos fűfajta él , ezek a chionochloa , poa és festuca ( csenkesz ) nemzetségekhez tartoznak . A chionochloa nemzetségfajának nagy többsége a jellegzetes csomókban tenyészik , csakúgy , mint a másik két nemzetség fajainak legfontosabbjai . Ezeken a füves pusztákon növényevő emlősök nem éltek , a füveket és termésüket csak madarak és rovarok fogyasztották . Történetük Az emberek érkezése előtti évben , a holocén idején , az új-zélandi füves , valamint a bozótos és erdős területek nagysága , aránya az éghajlat és a természetes tűzvészek gyakoriságának függvényében alakult . A füves területek a szárazabb és hűvösebb vidékekre terjedtek ki . Kis részük – körül – alacsony növésű , szőnyeg-szerű , nem csomós fűvel benőtt terület volt . A maorik letelepedésük után sokfelé tűzzel irtották az erdőket , ezért a füves puszták aránya azas évek elejére érte el a maximumát , az összes szárazföldi terület mintegy-át ( km² ) . Az európai telepesek aztán a helyi csomós füveket gyakran nagy területeken felégették és importált fűfajtákkal helyettesítették a hatékonyabb legeltetés érdekében , más területeket pedig intenzív mezőgazdasági művelés alá vontak . Ma azonban az eredeti növényzetet már nagyra értékelik és igyekeznek óvni . Jelentős méretű természetvédelmi területeket is kialakítottak a védelmükre . Ezeknek a fűfajtáknak egy része kerti növényként is népszerűvé vált . Jegyzetek Források Grasslands in Te Ara - the Encyclopedia of New Zealand További információk NZ Grass Key – key to the grasses of New Zealand - Allan Herbarium , Christchurch , New Zealand Mark , Alan F. , and others . ‘Tussock grasslands and associated mountain lands.’ In The natural history of southern New Zealand , edited by John Darby and others . Dunedin : University of Otago Press , Stupples , Polly . ‘Fields of gold.’ New Zealand Geographic ( November–December48. Wardle , Peter . Vegetation of New Zealand . Cambridge : Cambridge University Press , Füves puszták Növényföldrajz