Canterbury régió
A Canterbury régió Új-Zéland legnagyobb területű régiója, azaz az ország két szintes közigazgatási rendszerében a felső szinten elhelyezkedő önkormányzati egység. A Déli-sziget középső-keleti részén terül el. Irányító szervezete a regionális tanács (Canterbury Regional Council, újabb hivatalos nevén Environment Canterbury). Területe  km², lakossága 2015. júniusi hivatalos becslés szerint  fő volt. A régió jelenlegi formájában az 1989-es közigazgatási reform során jött létre, kivéve a Kaikoura kerületet, ami csak 1992-ben csatlakozott hozzá.

A régió fővárosa Christchurch, a Déli-sziget legnagyobb városa és az ország harmadik legnagyobb városi területe, a régió lakosságának 65%-ával. Jelentősebb városok még Timaru, Ashburton, Rangiora és Rolleston.

Története
A hűvösebb Déli-szigetet és különösen annak belső területeit a maorik sokkal kevésbé tartották letelepedésre alkalmasnak, mint az Északi-szigetet. A 19. század elején becslések szerint három-négy ezer bennszülött élhetett ezen a területen. Az ő számuk is tovább csökkent az 1810-1815 közötti belső háborúk idején, majd különösen 1830 és 1832 között, amikor a Déli-szigeten élő Ngāi Tahu törzset megtámadta a Te Rauparaha által vezetett északi Ngāti Toa törzs. Az európaiak letelepedésének kezdetén, 1840 körül mindössze félezer körüli maori élhetett a mai Canterbury régió területén.

Az első európaiak ezen a parton is a bálnavadászok voltak, akik az 1830-as években hoztak létre telepet a Banks-félszigeten. 1836-ban már 11 bálnavadász-hajó állomásozott itt, közülük négy amerikai. George Hempleman kapitány 1837-ben a félsziget Peraki-öblében felépítette az első állandó bálnavadász-telepet, ami így Canterbury tartomány első európai települése lett. Hamarosan meg is „vásárolták” a területet a helyi maori főnöktől lőfegyverekért és más tárgyakért cserébe. A félsziget kitűnő kikötőhelyein gyorsan nőtt a különböző nemzetiségű bálnavadász-hajók száma. 1838-ban már 16 francia hajóból álló flotta jelent meg itt, köztük a Cachalot, Jean Langlois irányításával, aki szintén földet vásárolt a maoriktól és francia gyarmatot akart létrehozni 1940-ben Akaroa körül. A francia konkurencia aktivitása felgyorsította a britek gyarmatalapító törekvéseit, és közvetlenül hozzájárult a waitangi szerződés mielőbbi megkötéséhez. A francia hajók száma egy darabig még tovább növekedett az akaroai francia település létrehozásával, de 1843 után a britek már vámrendeletekkel kiszorították az időközben brit gyarmattá lett Új-Zélandról a „külföldi” hajókat.

1848-ban Edward Gibbon Wakefield brit kalandor és John Robert Godley, angol-ír arisztokrata létrehozták Angliában a Canterbury Association nevű társaságot azzal a céllal, hogy szervezett kivándorlás révén anglikán vallású gyarmati települést hozzanak létre Új-Zéland Déli-szigetén. A társaságnak sikerült jelentős összegeket gyűjtenie és közép- illetve felsőbb osztályokbeli kivándorlókat toboroznia. Egy előkészítő csoport 1850 áprilisában partra szállt a ma Lyttelton Harbour nevű öbölben. A kivándorlók első nagyobb hulláma, 750 telepes, 1850 decemberében érkezett Lytteltonba négy hajóval.

A Canterbury tartományt (Canterbury Province) 1850 decemberében hozták létre a Church of England támogatásával. Eredetileg arra tettek kísérletet, hogy a tartományban csak az anglikánok számára tegyék lehetővé a letelepedést, de aztán erről lemondtak. A kivándorlók első két hajója, a Charlotte Jane és a Randolph 1850. december 16-án érkezett meg, ez a nap lett a tartomány születésnapja.

1853-ban, még az első országos választások előtt, a 21 éven felüli, vagyonnal rendelkező férfi telepesek megválasztották az első tartományi vezetőt (Superintendent), James FitzGerald személyében, majd a 12 tagú tanácsot is. A tartomány gazdasági élete kezdettől fogva a juhtenyésztésen alapult. A táj jellegzetes füves pusztái kiválóan alkalmasak voltak erre, és már az 1850-es évek első felében több mint fél millió juh legelt itt; ez a szám az 1860-as évekre három millióra nőtt. A jól jövedelmező juhtenyésztés lehetővé tette a tartományi központ, Christchurch kiépítését: számos neogótikus épületet emeltek a kor neves építésze, Benjamin Mountfort tervei alapján.

A Déli-sziget nyugati partján kialakult aranyláz (West Coast Gold Rush) idején a Déli-Alpok vízválasztójától nyugatra fekvő, nehezen megközelíthető területeket leválasztották a tartományról, és 1867-ben létrejött a Westland tartomány, a mai West Coast régió elődje. Az országos egyetem, a University of New Zealand 1870-es létrehozása után annak központja egy ideig Canterbury tartomány fővárosában, Christchurchben volt.

Földrajza
A Canterbury régió területe a Déli-Alpokból a sziget keleti oldalán lefutó folyók vízgyűjtő területeire terjed ki, északon a Clarence folyó vízgyűjtőjétől a déli Waitaka folyóéig. A régió nyugati határát alkotó vízválasztótól, a Déli-Alpoktól keletre nagy és aktív geológiai törésvonal, az Ausztrál-Indiai-lemez és a Csendes-óceáni-lemez találkozása húzódik. A nyugatra fekvő Csendes-óceániai lemez geológiai mércével mérve gyorsan, évi átlag 35 mm-es sebességgel mozog dél-délnyugati irányban az itt alábukó Ausztrál-Indiai-lemezhez képest, valamint évi 10 mm-es sebességgel tolja fel a Déli-Alpok hegyeit. Ez a geológiai aktivitás rendszeresen nagy földrengéseket okoz a térségben.

A gleccserek, a víz és a szinte állandó erős nyugati szél által koptatott Déli-Alpok hegyeiből nagy mennyiségű hordalék érkezik a Canterbury-síkságra, amelyen helyenként 15 méter vastagságú löszréteg keletkezett. A csendes-óceáni parton fekvő Banks-félszigetet két nagy, miocén-kori vulkánkitörés hozta létre.

Lakossága
A régió lakossága az új-zélandi statisztikai hivatal 2015. júniusi becslése szerint  fő volt, az ország egész lakosságának 13%-a.  Canterbury a második legnépesebb régió Auckland után. A lakosság átlagéletkora 39,9 év volt, két évvel az országos átlag felett. 100 nőre 97,5 férfi jutott. A 65 év felettiek aránya 15,5%, a 15 év alattiaké 18,7% volt.

Kultúra és identitás

A 2013. évi népszámlálás során a régió lakosságának 86,9%-a európai származásúnak vallotta magát, 8,1% maorinak, 6,9% ázsiainak, 2,5% csendes-óceáninak, 0,8% közel-keletinek, latin-amerikainak vagy afrikainak, és 2,0% egyébnek (főleg „új-zélandinak”).

A lakosság csaknem 20%-a külföldön született (az országos átlag 25%). A bevándorlók eredete szerint továbbra is a brit szigetek a legnagyobb forrás 36,5%-kal. 2013-as adatok szerint érkezésük ideje szerint egynegyedük akkor kevesebb, mint öt éve érkezett, 11%-uk pedig kevesebb, mint két éve, azaz már a 2011-es katasztrofális földrengés után.

Canterbury lakosainak 49,75-a vallja magát kereszténynek, 3,3%-uk más vallás követője, 44,55-uk pedig vallástalan. A legnagyobb felekezetek az anglikán, 14,8%-kal, és a katolikus, 12,7%-kal.

Gazdaság

A régió a hagyományos mezőgazdaság, halászat, erdőgazdaság mellett már jelentős iparral is rendelkezik. A mezőgazdaságban a kezdeti szinte kizárólagos juhtenyésztés mellett a felfejlődött a tejtermelés, a szántóföldi gazdálkodás, a kertészet és különösen a bortermelés. A kitűnő természeti adottságokat kihasználva Canterbury ma Új-Zéland gabonatermelésének nagyobb részét adja: 2002-ben az országos búzatermelés 60,7%-a, az árpa 51,1%-a és a zab 43,7%-a itt termett.

A régió szőlőtermesztését az Akaroa környékén letelepedett francia bevándorlók alapozták meg. A fehér borok közül a legnépszerűbbek a rajnai rizling, a sauvignon blanc, a chardonnay, a tramini, valamint a szürkebarát. A pinot noir termesztése Waipara környékén sikeres.

A feldolgozóipar a régió második legnagyobb gazdasági ágazata, ezen belül a fejlett agrárszektorhoz jól kapcsolódik a mezőgazdasági gépek gyártása. Az építőiparnak sajnálatos módon a 2011-es nagy földrengés adott lökést. 2015-ös adatok szerint 2000 helyi feldolgozóipari vállalkozás  főt alkalmazott, és mintegy 2,2 milliárd új-zélandi dollárral (NZD) járult hozzá a nemzeti jövedelemhez. A régió GDP-je a nemzeti GDP 12%-át tette ki 2003-ban.

Jegyzetek

Fordítás

Források

Kapcsolódó szócikkek 
Helyi önkormányzatok Új-Zélandon
Canterbury Museum
Otago régió

Új-Zéland régiói
A Canterbury régió Új-Zéland legnagyobb területű régiója , azaz az ország két szintes közigazgatási rendszerében a felső szinten elhelyezkedő önkormányzati egység . A Déli-sziget középső-keleti részén terül el . Irányító szervezete a regionális tanács ( Canterbury Regional Council , újabb hivatalos nevén Environment Canterbury ) . Területe km² , lakossága júniusi hivatalos becslés szerint fő volt . A régió jelenlegi formájában azes közigazgatási reform során jött létre , kivéve a Kaikoura kerületet , ami csakben csatlakozott hozzá . A régió fővárosa Christchurch , a Déli-sziget legnagyobb városa és az ország harmadik legnagyobb városi területe , a régió lakosságának-ával . Jelentősebb városok még Timaru , Ashburton , Rangiora és Rolleston . Története A hűvösebb Déli-szigetet és különösen annak belső területeit a maorik sokkal kevésbé tartották letelepedésre alkalmasnak , mint az Északi-szigetet . A század elején becslések szerint három-négy ezer bennszülött élhetett ezen a területen . Az ő számuk is tovább csökkent azközötti belső háborúk idején , majd különösenésközött , amikor a Déli-szigeten élő Ngāi Tahu törzset megtámadta a Te Rauparaha által vezetett északi Ngāti Toa törzs . Az európaiak letelepedésének kezdetén,körül mindössze félezer körüli maori élhetett a mai Canterbury régió területén . Az első európaiak ezen a parton is a bálnavadászok voltak , akik azas években hoztak létre telepet a Banks-félszigeten.ban márbálnavadász-hajó állomásozott itt , közülük négy amerikai . George Hempleman kapitányben a félsziget Peraki-öblében felépítette az első állandó bálnavadász-telepet , ami így Canterbury tartomány első európai települése lett . Hamarosan meg is „ vásárolták” a területet a helyi maori főnöktől lőfegyverekért és más tárgyakért cserébe . A félsziget kitűnő kikötőhelyein gyorsan nőtt a különböző nemzetiségű bálnavadász-hajók száma.ban márfrancia hajóból álló flotta jelent meg itt , köztük a Cachalot , Jean Langlois irányításával , aki szintén földet vásárolt a maoriktól és francia gyarmatot akart létrehozniben Akaroa körül . A francia konkurencia aktivitása felgyorsította a britek gyarmatalapító törekvéseit , és közvetlenül hozzájárult a waitangi szerződés mielőbbi megkötéséhez . A francia hajók száma egy darabig még tovább növekedett az akaroai francia település létrehozásával , deután a britek már vámrendeletekkel kiszorították az időközben brit gyarmattá lett Új-Zélandról a „ külföldi” hajókat . 1848-ban Edward Gibbon Wakefield brit kalandor és John Robert Godley , angol-ír arisztokrata létrehozták Angliában a Canterbury Association nevű társaságot azzal a céllal , hogy szervezett kivándorlás révén anglikán vallású gyarmati települést hozzanak létre Új-Zéland Déli-szigetén . A társaságnak sikerült jelentős összegeket gyűjtenie és közép- illetve felsőbb osztályokbeli kivándorlókat toboroznia . Egy előkészítő csoportáprilisában partra szállt a ma Lyttelton Harbour nevű öbölben . A kivándorlók első nagyobb hulláma, telepes, decemberében érkezett Lytteltonba négy hajóval . A Canterbury tartományt ( Canterbury Province) decemberében hozták létre a Church of England támogatásával . Eredetileg arra tettek kísérletet , hogy a tartományban csak az anglikánok számára tegyék lehetővé a letelepedést , de aztán erről lemondtak . A kivándorlók első két hajója , a Charlotte Jane és a Randolph decemberán érkezett meg , ez a nap lett a tartomány születésnapja . 1853-ban , még az első országos választások előtt , aéven felüli , vagyonnal rendelkező férfi telepesek megválasztották az első tartományi vezetőt ( Superintendent ) , James FitzGerald személyében , majd atagú tanácsot is . A tartomány gazdasági élete kezdettől fogva a juhtenyésztésen alapult . A táj jellegzetes füves pusztái kiválóan alkalmasak voltak erre , és már azes évek első felében több mint fél millió juh legelt itt ; ez a szám azas évekre három millióra nőtt . A jól jövedelmező juhtenyésztés lehetővé tette a tartományi központ , Christchurch kiépítését : számos neogótikus épületet emeltek a kor neves építésze , Benjamin Mountfort tervei alapján . A Déli-sziget nyugati partján kialakult aranyláz ( West Coast Gold Rush ) idején a Déli-Alpok vízválasztójától nyugatra fekvő , nehezen megközelíthető területeket leválasztották a tartományról , ésben létrejött a Westland tartomány , a mai West Coast régió elődje . Az országos egyetem , a University of New Zealandes létrehozása után annak központja egy ideig Canterbury tartomány fővárosában , Christchurchben volt . Földrajza A Canterbury régió területe a Déli-Alpokból a sziget keleti oldalán lefutó folyók vízgyűjtő területeire terjed ki , északon a Clarence folyó vízgyűjtőjétől a déli Waitaka folyóéig . A régió nyugati határát alkotó vízválasztótól , a Déli-Alpoktól keletre nagy és aktív geológiai törésvonal , az Ausztrál-Indiai-lemez és a Csendes-óceáni-lemez találkozása húzódik . A nyugatra fekvő Csendes-óceániai lemez geológiai mércével mérve gyorsan , évi átlagmm-es sebességgel mozog dél-délnyugati irányban az itt alábukó Ausztrál-Indiai-lemezhez képest , valamint évimm-es sebességgel tolja fel a Déli-Alpok hegyeit . Ez a geológiai aktivitás rendszeresen nagy földrengéseket okoz a térségben . A gleccserek , a víz és a szinte állandó erős nyugati szél által koptatott Déli-Alpok hegyeiből nagy mennyiségű hordalék érkezik a Canterbury-síkságra , amelyen helyenkéntméter vastagságú löszréteg keletkezett . A csendes-óceáni parton fekvő Banks-félszigetet két nagy , miocén-kori vulkánkitörés hozta létre . Lakossága A régió lakossága az új-zélandi statisztikai hivatal júniusi becslése szerint fő volt , az ország egész lakosságának-a . Canterbury a második legnépesebb régió Auckland után . A lakosság átlagéletkora9 év volt , két évvel az országos átlag felett.nőre5 férfi jutott . Aév felettiek aránya5 % , aév alattiaké7 % volt . Kultúra és identitás A évi népszámlálás során a régió lakosságának9%-a európai származásúnak vallotta magát,1 % maorinak,9 % ázsiainak,5 % csendes-óceáninak,8 % közel-keletinek , latin-amerikainak vagy afrikainak , és0 % egyébnek ( főleg „ új-zélandinak” ) . A lakosság csaknem-a külföldön született ( az országos átlag ) . A bevándorlók eredete szerint továbbra is a brit szigetek a legnagyobb forrás5%-kal. as adatok szerint érkezésük ideje szerint egynegyedük akkor kevesebb , mint öt éve érkezett,-uk pedig kevesebb , mint két éve , azaz már aes katasztrofális földrengés után . Canterbury lakosainak75-a vallja magát kereszténynek,3%-uk más vallás követője,55-uk pedig vallástalan . A legnagyobb felekezetek az anglikán,8%-kal , és a katolikus,7%-kal . Gazdaság A régió a hagyományos mezőgazdaság , halászat , erdőgazdaság mellett már jelentős iparral is rendelkezik . A mezőgazdaságban a kezdeti szinte kizárólagos juhtenyésztés mellett a felfejlődött a tejtermelés , a szántóföldi gazdálkodás , a kertészet és különösen a bortermelés . A kitűnő természeti adottságokat kihasználva Canterbury ma Új-Zéland gabonatermelésének nagyobb részét adja: ben az országos búzatermelés7%-a , az árpa1%-a és a zab7%-a itt termett . A régió szőlőtermesztését az Akaroa környékén letelepedett francia bevándorlók alapozták meg . A fehér borok közül a legnépszerűbbek a rajnai rizling , a sauvignon blanc , a chardonnay , a tramini , valamint a szürkebarát . A pinot noir termesztése Waipara környékén sikeres . A feldolgozóipar a régió második legnagyobb gazdasági ágazata , ezen belül a fejlett agrárszektorhoz jól kapcsolódik a mezőgazdasági gépek gyártása . Az építőiparnak sajnálatos módon aes nagy földrengés adott lökést. ös adatok szerinthelyi feldolgozóipari vállalkozás főt alkalmazott , és mintegy2 milliárd új-zélandi dollárral ( NZD ) járult hozzá a nemzeti jövedelemhez . A régió GDP-je a nemzeti GDP-át tette kiban . Jegyzetek Fordítás Források Kapcsolódó szócikkek Helyi önkormányzatok Új-Zélandon Canterbury Museum Otago régió Új-Zéland régiói