Baćina (Ploče)
Baćina falu Horvátországban, Dubrovnik-Neretva megyében. Közigazgatásilag Pločéhez tartozik.

Fekvése 
Makarskától légvonalban 40, közúton 46 km-re délkeletre, községközpontjától légvonalban 3, közúton 5 km-re északnyugatra, a Baćinai-tavaktól délre fekszik. A település keleti, alacsonyabban fekvő részét, mely a tó mellett található ma Mala és Velika Baćinának nevezik. Felette fekszik Dvorina a régi lakóházak maradványaival, míg a nyugati részt Zavodnak nevezik.

Története 
Baćina vidéke már az ókorban is lakott volt. Ennek bizonyítéka a Sladinac nevű településrészén található 5. századi ókeresztény bazilika maradványa, melyet Szent András apostol tiszteletére szenteltek. A templom mellett valószínűleg egy nagyobb római település állt, melyet többen az ókori Pretoriával, illetve Aroniával azonosítottak. A horvát törzsek a 7. század végén telepedtek le itt, ezután területe a neretvánok kenézségének Paganiának a részét képezte. A középkorból sírkövek és sírkőlapok tanúskodtak arról, hogy itt ebben az időben is folyamatos volt az élet. A neretvánok egyik legnagyobb települése állhatott itt. A középkori temető sajnos 1965-ben az Adria-parti főút építése során nagyrészt megsemmisült. Baćina első írásos említése Alvise Mocenigo velencei dózse egy 1571-ben kibocsátott oklevelében történt, de a mai település nyugati része, melyet ma Zavodnak neveznek már 1434-ben a kreševoi oklevélben is szerepel „Zahod” néven. (A név a horvát „zapad” (nyugat) főnévből származik.)  A baćinai plébánia első említése 1340-ben történt. A török a 15. század második felében szállta meg ezt a vidéket, mely 1690 körül szabadult fel végleg a több mint kétszáz éves uralma alól. A török uralom idején a hívek lelki szolgálatát a zaostrogi ferences atyák látták el. A török uralom után a terület a Velencei Köztársaság része lett. A baćinai plébániát 1746 alapították újra, anyakönyveit is azóta vezetik. A velencei uralomnak 1797-ben vége szakadt és osztrák csapatok vonultak be Dalmáciába. 1806-ban az osztrákokat legyőző franciák uralma alá került, de Napóleon lipcsei veresége után 1813-ban újra az osztrákoké lett. A 19. század közepén még falvak egész sora állt ezen a területen, melyek többsége mára elpusztult. 
Baćinának 1857-ben 451, 1910-ben 499 lakosa volt. 1918-ban az új szerb-horvát-szlovén állam, majd később Jugoszlávia része lett. A második világháború idején a Független Horvát Állam része volt. A településnek 2011-ben 572 lakosa volt.

Népesség 

(1857-ben, 1869-ben, 1921-ben és 1931-ben az adatok Ploče és Peračko Blato lakosságát is tartalmazzák.)

Nevezetességek 
Szent György vértanú tiszteletére szentelt plébániatemplomát 1621-ben említik először, valószínűleg nem sokkal ezelőtt építették. Ezt a régi templomot lebontották és a helyére 1872-ben építették a mai plébániatemplomot homlokzatán kőrozettával, felül pedig nyitott harangtoronnyal. A kommunista uralom idején a hatóságok nem engedtek misét tartani benne, sőt még a javítására sem adtak engedélyt, bár nyilvánvaló volt, hogy a tető beomlik. 1958-ban harangját leemelték a harangtoronyból és a Peračko Blato területén fekvő Klokun közelében elásták. 1993-ban a helyiek kiásták és április 23-án Szent György ünnepének előestéjén Jurić érsek vezetésével ünnepélyesen helyezték vissza a régi helyére. Ez volt ez első alkalom 1941 óta, hogy a templomban misét tartottak. Az épület 18 méter hosszú és 6 méter széles. Szent Györgyöt ábrázoló oltárképét Filippo Naldi festette a 18. század második felében. Ebben az időszakban készült a Szeplőtelen Szűzanya szobra is.
Szent Lukács evangélista tiszteletére szentelt temploma a Kruševo-dombon áll, lényegében a Szent György templommal egy időben épült 1621 körül. 1672-ben megújították. Homlokzata felett kis harangtorony látható benne egy haranggal. Boltozata gótikus. A középkorban temető volt körülötte, melynek sírkövei részben fennmaradtak, egyikük a templom alapfalába van befalazva. A templom 10 és fél méter hosszú, 5 és fél méter széles. A kommunista hatóságok itt sem engedtek misét tartani és javítását sem engedték meg, bár a tető beázott és a templom ajtaja is hiányzott. 1943-ban az olasz megszállók harangját leszerelték, ledobták és elásták. Ennek szemtanúi voltak Nikola Katić és Ana nevű felesége, akik titkukat Jadran nevű fiukra bízták. Ő közölte aztán 1993-ban titkát Jozo Ćerlek atyával, így a harang ötven év után visszakerülhetett a harangtoronyba. Még abban az évben a templomot teljesen felújították. Ugyanebben az évben Szent Lukács ünnepén helyezték el a templomban a szent új szobrát, Ivica Krilić helyi lakos ajándékát, melyet Rómából hozott magával.
Szent Illés próféta tiszteletére szentelt kápolnáját 1863-ban építették. A kápolna a plébánia épületével együtt a II. világháború idején kiégett és már nem építették újjá. Az idők folyamán romos állapotba került és ma is rom.
A település legjelentősebb régészeti lelőhelye a Sladinacon az Adria-parti főút mellett található egy olyan domb aljában, amelyen a történelem előtti időben vár állt. A domb alatti települést a rómaiak újjáépítették. Néhány történész szerint ez lehetett az ókori Pretoria, vagy talán Aronia, melyet több késő ókori író is megemlít. Fontosságát az adta, hogy összeköttetést jelentett a Biokovo térsége és a Neretva völgye között, de közel feküdt a Ploča-öbölhöz is, ahol már abban az időben megfelelő kikötő volt. Itt, egy akkor már régóta létező római temető területén építették fel az 5. század végén, vagy a 6. század elején a Szent András templomot. A templom később temetőkápolnaként működött, melyet a körülötte és az épületen belül megtalált sírok is igazolnak. A feltárás során előkerült leletek között cseréptöredékek, pénzérmék, szép kidolgozású, madarat ábrázoló fibula, diadém és ezüst fülbevalók kerültek elő. A templom egyhajós volt félköríves apszissal, melyet kívülről támpillérek esősítettek. A hajó északi és déli oldalához különböző helyiségek csatlakoztak, melyek istentiszteleti és temetkezési célokat szolgáltak. A kora középkorban a 9. század körül a hajó és az apszis falait belülről is támpillérekkel erősítették meg, melyek a boltozatot tartották. Ebből az a következtetés vonható le, hogy az itt állt település a középkori Pagania egyik városa lehetett.
A Zađa nevű helyen, az autópályától körülbelül 200 m-re északkeletre és Podmeđina-Tomaševići falucskától kissé északabbra, egy északról zárt, termékeny mező szélén, a Vlačina- és Gradina-dombok mellett egy római villagazdaság (villa rustica) maradványai találhatók. A lelőhely sajnos megművelt földterületen található, amely miatt az épületmaradványokat nagyrészt lebontották, és főként kőből szárazon rakott telekhatárok építéséhez használták fel. Az egykori épületegyüttesből mára két különálló, egymástól mintegy 150 m-re levő épületrész látható. A száraz kőfalakban látható számos kőtömb mellett az ősi épületek létezését számos felszíni lelet is bizonyítja: főként római tetőcserepek töredékei és cserépedények darabjai, melyek több különálló helyen találhatók.
A település keleti határában található a Baćinai-tó, mely tulajdonképpen hat, összefüggő tóból álló tórendszer. Részei az Oćuša-, a Crniševo-, a Podgora-, a Sladinac-, a Vrbnik-, a Šipak- és a Plitko-tó. Mélysége 3 és 45 méter között váltakozik. Több forrás is táplálja, melyek közül fontos megemlíteni a Klokun területén a Plitko-tó mellett eredő forrást, mely ivóvízzel látja el Ploče városát és környékét is. A tórendszer kriptodepresszió, azaz medencéjének legmélyebb pontja a tengerszint alá ér. 1912-ben csatornával kötötték össze a Ploča-öböllel.

Jegyzetek

Források 
Ploče város hivatalos oldala 
A split-makarskai érsekség honlapja 
Baćina település leírása

További információk 
Ploče információs portálja 

Dubrovnik-Neretva megye települései
Baćina falu Horvátországban , Dubrovnik-Neretva megyében . Közigazgatásilag Pločéhez tartozik . Fekvése Makarskától légvonalban közútonkm-re délkeletre , községközpontjától légvonalban közútonkm-re északnyugatra , a Baćinai-tavaktól délre fekszik . A település keleti , alacsonyabban fekvő részét , mely a tó mellett található ma Mala és Velika Baćinának nevezik . Felette fekszik Dvorina a régi lakóházak maradványaival , míg a nyugati részt Zavodnak nevezik . Története Baćina vidéke már az ókorban is lakott volt . Ennek bizonyítéka a Sladinac nevű településrészén található századi ókeresztény bazilika maradványa , melyet Szent András apostol tiszteletére szenteltek . A templom mellett valószínűleg egy nagyobb római település állt , melyet többen az ókori Pretoriával , illetve Aroniával azonosítottak . A horvát törzsek a század végén telepedtek le itt , ezután területe a neretvánok kenézségének Paganiának a részét képezte . A középkorból sírkövek és sírkőlapok tanúskodtak arról , hogy itt ebben az időben is folyamatos volt az élet . A neretvánok egyik legnagyobb települése állhatott itt . A középkori temető sajnosben az Adria-parti főút építése során nagyrészt megsemmisült . Baćina első írásos említése Alvise Mocenigo velencei dózse egyben kibocsátott oklevelében történt , de a mai település nyugati része , melyet ma Zavodnak neveznek márben a kreševoi oklevélben is szerepel „ Zahod” néven . ( A név a horvát „ zapad” ( nyugat ) főnévből származik . ) A baćinai plébánia első említéseben történt . A török a század második felében szállta meg ezt a vidéket , melykörül szabadult fel végleg a több mint kétszáz éves uralma alól . A török uralom idején a hívek lelki szolgálatát a zaostrogi ferences atyák látták el . A török uralom után a terület a Velencei Köztársaság része lett . A baćinai plébániátalapították újra , anyakönyveit is azóta vezetik . A velencei uralomnakben vége szakadt és osztrák csapatok vonultak be Dalmáciába.ban az osztrákokat legyőző franciák uralma alá került , de Napóleon lipcsei veresége utánban újra az osztrákoké lett . A század közepén még falvak egész sora állt ezen a területen , melyek többsége mára elpusztult . Baćinánakbenbenlakosa volt.ban az új szerb-horvát-szlovén állam , majd később Jugoszlávia része lett . A második világháború idején a Független Horvát Állam része volt . A településnekbenlakosa volt . Népesség ( 1857-ben ,ben,ben ésben az adatok Ploče és Peračko Blato lakosságát is tartalmazzák . ) Nevezetességek Szent György vértanú tiszteletére szentelt plébániatemplomátben említik először , valószínűleg nem sokkal ezelőtt építették . Ezt a régi templomot lebontották és a helyéreben építették a mai plébániatemplomot homlokzatán kőrozettával , felül pedig nyitott harangtoronnyal . A kommunista uralom idején a hatóságok nem engedtek misét tartani benne , sőt még a javítására sem adtak engedélyt , bár nyilvánvaló volt , hogy a tető beomlik.ban harangját leemelték a harangtoronyból és a Peračko Blato területén fekvő Klokun közelében elásták.ban a helyiek kiásták és áprilisán Szent György ünnepének előestéjén Jurić érsek vezetésével ünnepélyesen helyezték vissza a régi helyére . Ez volt ez első alkalomóta , hogy a templomban misét tartottak . Az épületméter hosszú ésméter széles . Szent Györgyöt ábrázoló oltárképét Filippo Naldi festette a század második felében . Ebben az időszakban készült a Szeplőtelen Szűzanya szobra is . Szent Lukács evangélista tiszteletére szentelt temploma a Kruševo-dombon áll , lényegében a Szent György templommal egy időben épültkörül.ben megújították . Homlokzata felett kis harangtorony látható benne egy haranggal . Boltozata gótikus . A középkorban temető volt körülötte , melynek sírkövei részben fennmaradtak , egyikük a templom alapfalába van befalazva . A templomés fél méter hosszú,és fél méter széles . A kommunista hatóságok itt sem engedtek misét tartani és javítását sem engedték meg , bár a tető beázott és a templom ajtaja is hiányzott.ban az olasz megszállók harangját leszerelték , ledobták és elásták . Ennek szemtanúi voltak Nikola Katić és Ana nevű felesége , akik titkukat Jadran nevű fiukra bízták . Ő közölte aztánban titkát Jozo Ćerlek atyával , így a harang ötven év után visszakerülhetett a harangtoronyba . Még abban az évben a templomot teljesen felújították . Ugyanebben az évben Szent Lukács ünnepén helyezték el a templomban a szent új szobrát , Ivica Krilić helyi lakos ajándékát , melyet Rómából hozott magával . Szent Illés próféta tiszteletére szentelt kápolnájátban építették . A kápolna a plébánia épületével együtt a II. világháború idején kiégett és már nem építették újjá . Az idők folyamán romos állapotba került és ma is rom . A település legjelentősebb régészeti lelőhelye a Sladinacon az Adria-parti főút mellett található egy olyan domb aljában , amelyen a történelem előtti időben vár állt . A domb alatti települést a rómaiak újjáépítették . Néhány történész szerint ez lehetett az ókori Pretoria , vagy talán Aronia , melyet több késő ókori író is megemlít . Fontosságát az adta , hogy összeköttetést jelentett a Biokovo térsége és a Neretva völgye között , de közel feküdt a Ploča-öbölhöz is , ahol már abban az időben megfelelő kikötő volt . Itt , egy akkor már régóta létező római temető területén építették fel az század végén , vagy a század elején a Szent András templomot . A templom később temetőkápolnaként működött , melyet a körülötte és az épületen belül megtalált sírok is igazolnak . A feltárás során előkerült leletek között cseréptöredékek , pénzérmék , szép kidolgozású , madarat ábrázoló fibula , diadém és ezüst fülbevalók kerültek elő . A templom egyhajós volt félköríves apszissal , melyet kívülről támpillérek esősítettek . A hajó északi és déli oldalához különböző helyiségek csatlakoztak , melyek istentiszteleti és temetkezési célokat szolgáltak . A kora középkorban a század körül a hajó és az apszis falait belülről is támpillérekkel erősítették meg , melyek a boltozatot tartották . Ebből az a következtetés vonható le , hogy az itt állt település a középkori Pagania egyik városa lehetett . A Zađa nevű helyen , az autópályától körülbelülm-re északkeletre és Podmeđina-Tomaševići falucskától kissé északabbra , egy északról zárt , termékeny mező szélén , a Vlačina- és Gradina-dombok mellett egy római villagazdaság ( villa rustica ) maradványai találhatók . A lelőhely sajnos megművelt földterületen található , amely miatt az épületmaradványokat nagyrészt lebontották , és főként kőből szárazon rakott telekhatárok építéséhez használták fel . Az egykori épületegyüttesből mára két különálló , egymástól mintegym-re levő épületrész látható . A száraz kőfalakban látható számos kőtömb mellett az ősi épületek létezését számos felszíni lelet is bizonyítja : főként római tetőcserepek töredékei és cserépedények darabjai , melyek több különálló helyen találhatók . A település keleti határában található a Baćinai-tó , mely tulajdonképpen hat , összefüggő tóból álló tórendszer . Részei az Oćuša- , a Crniševo- , a Podgora- , a Sladinac- , a Vrbnik- , a Šipak- és a Plitko-tó . Mélységeésméter között váltakozik . Több forrás is táplálja , melyek közül fontos megemlíteni a Klokun területén a Plitko-tó mellett eredő forrást , mely ivóvízzel látja el Ploče városát és környékét is . A tórendszer kriptodepresszió , azaz medencéjének legmélyebb pontja a tengerszint alá ér.ben csatornával kötötték össze a Ploča-öböllel . Jegyzetek Források Ploče város hivatalos oldala A split-makarskai érsekség honlapja Baćina település leírása További információk Ploče információs portálja Dubrovnik-Neretva megye települései