Tuiskon Ziller
Tuiskon Ziller (Wasungen, Türingia, 1817. december 22. – Lipcse, 1882.  április 20.) – német pedagógus, egyetemi tanár, a herbartiánus pedagógia  legismertebb és legkövetkezetesebb képviselője.

Élete 
Édesapja a wasungeni városi iskolák rektora volt, de dolgozott Salzmann schnepfenthali intézetében is. – Gimnáziumban Meiningenben (1831–1837), egyetemre Lipcsében járt. Filológiát és filozófiát tanult. 1838-ban apja halála után megszakította egyetemi tanulmányait és oktatással foglalkozott. 1841-től a meiningeni gimnáziumban latint, görögöt és németet tanított. 1848-ban ismét Lipcsébe ment, hogy folytassa egyetemi tanulmányait. Aktívan részt vett az 1848-as német forradalmi eseményekben. Súlyos betegsége miatt is (idegi panaszok, halláskárosodás), csak 1853-ban habilitált a lipcsei egyetemen. 1853–1882-ig a filozófia és pedagógia előadója, majd professzorra a lipcsei egyetemen. 1862-ben alapította Lipcsében a hamarosan széles körben ismertté vált pedagógiai szemináriumot és gyakorlóiskolát (Pädagogischen Universitätsseminars mit Übungsschule).

Munkássága 
Johann Friedrich Herbart pedagógiájának egyik legnagyobb hatású terjesztője és – részben – továbbfejlesztője. Sokat fáradt, hogy kiépítse Herbart elméletét a nevelő oktatásról. Az általánosan művelő iskolától kora polgári társadalmával összhangban álló, megbízható erkölcsi-vallásos jellem kialakítását kívánta meg. Különösen Herbart két gondolatát fűzte tovább.
 
Tantervelméletében az iskolai oktatás anyagának (tananyag) kiválasztását és elrendezését a kultúrhistóriai fokozatok elméletére építette fel. Herbart szerint a gyermeknek – koncentráltan – át kell élnie az emberiség történeti életét. Ziller a tanítási anyag elrendezésénél megkívánta: minden osztály tananyagában legyen egy úgynevezett érzületi középpont, amelyet egyrészt  a gyermek életkorának lelki jellemzője határoz meg, másrészt visszatükrözteti az emberiség fejlődésének megfelelő korszakát. Így, az analógia alapján 8 pszichológiai és 8 kultúrhistóriai fokozatot különböztetett meg, amelyek párhuzamosan haladnak egymással a tananyag-tervezésében, a gyermek iskolai megismerési-folyamatában. Míg Herbart a tantárgyak közötti vonatkozás megteremtését ugyanannak az érdeklődési nemnek különböző tantárgyak keretében való felébresztésével kívánta megvalósítani, addig Ziller a koncentráció elvét csak akkor látta biztosítva, ha bizonyos humanisztikus (az emberiség történetére vonatkozó) tananyag, mint érzületi középpont köré csoportosította az összes tantárgyat.

Az oktatási folyamatoktatás lefolyását hasonlón a formális fokok elméletével jellemezte. Az ismeretszerzés Herbartnál leírt fokait mechanikusan átvitte az tanulásiskolai tanulásra. Herbart első fokát, a „világosság” fokát, kettéosztva öt „formális fokot” (az elnevezés ebben a formában Zillertől származik) különböztetett meg:
analízis: az új anyag (ismeret) megértéséhez szükséges képzetek (előző ismeretek) kiválasztása; a tanuló meglevő képzetanyagának elemzése – (Analyse);
szintézis: az új anyag appercipiálása (megértetése); az új ismeret közlése szemléltetés útján – (Synthese);
asszociáció: a szintézisben rejlő egyetemes (általános) érvényű igazság kiemelése; a rokon elemek társítása – (Assoziation);
rendszer: az asszociációban kiemelt (általános) igazság szaktudományi alakot ölt; az új ismeret beletagolása valamilyen fogalmi rendszerbe – (System);
módszer (funkció): az új ismeret alkalmazása; a gondoskodás (új ismeret) begyakorlásról – (Methode).

A formális fokoknak ezt az egymásutánját a tanítás lehető legkisebb egységeire, így a tanítási órára is, kötelező jelleggel alkalmazni kívánta.
 
Ziller Herbart-interpretációját hatalmas irodalom vetítette rá mindenekelőtt a népiskolákra. A középiskola fokán kevésbé érvényesült.
Eszméi a 19. és 20. századfordulója utáni évekig erősen hatottak az iskolai oktatásban.
 
Érdeme, hogy Herbart elveit a pedagógia gyakorlati vonatkozásaiban igyekezett feltárni. Rendszerének hiányai túlzásaiban rejlenek, amelyek mesterkéltséget eredményeztek. A kultúrhistóriai fokozatok alapgondolata figyelemreméltó, de az elv kidolgozása mesterkélt gondolatsort hozott létre a korszakok önkényes kiválogatásával és azoknak az egész tanítási anyag középpontjába való helyezésével. Mesterkéltség mutatkozik a koncentráció elvének alkalmazásában is: az egész művelődési anyagnak egyetlen középpont köré való csoportosításában az egyes anyagrészek elvesztik sajátos, természetes mivoltukat. A formális fokok érvényesítése az oktatás minden mozzanatában súlyos következményekkel járt. Sematizmusra vezetett, megbénította a tanítók alkotókészségét, csak elégtelen mértékben vette figyelembe a gyermeki és ifjúkori fejlődést, és jószerint kiiktatta az oktatásból a tanulók önálló-öntevékenyét, együtt-munkálkodását.

A Herbart-Ziller-i iskolai oktatás gyakorlatát támadták és már egyes herbartiánusok is jelentősebben átalakították. Így Karl Volkmar Stoy, Wilhelm Rein és Otto Willmann. Eötvös József magyar vallás- és közoktatási miniszter ösztöndíjával Kármán Mór Ziller lipcsei szemináriumában és gyakorlóiskolájában végzett tanulmányokat.Közvetítésével a 19. század második felében Zillernek jelentős szerepe volt a magyarországi általánosan képző középiskolák, a gimnázium tantervének alakulásában (1879-es gimnáziumi tanterv és utasítások) és a korszerű tanárképzés megszervezésében.

Műveiből 
 Einleitung in die allgemeine Pädagogik (1856) – (Letöltés ideje: 2015. december 9.); 
 Die Regierung der Kinder (1857); 
 Grundlegung zur Lehre vom erziehenden Unterricht. Nach ihrer wissenschaftlichen und praktischreformatorischen Seite entwickelt (1865); 
 Allgemeine philosophische Ethik (1866); 
 Das Leipziger Seminarbuch (1874–1886);
 1 Vorlesungen über allgemeine Pädagogik, 2 (1876) – (Letöltés ideje: 2015. december 9.); 
 Philosophische Ethik (1880).

Jegyzetek

Források 
 Pedagógiai lexikon II. rész – szerk: Fináczy Ernő, Kornis Gyula és Kemény Ferenc – Budapest, 1933, 944–946. p.
 Pedagógiai lexikon IV. kötet – főszerk: Nagy Sándor – Akadémiai Kiadó, Budapest, 1979, 489. p.
 Pedagógiai lexikon III. kötet – szerk: Falus Iván – Keraban, Budapest, 1997, 687. p.
 Pukánszky Béla: Herbart követői – in: Mészáros István, Németh András, Pukánszky Béla: Bevezetés a pedagógia és az iskoláztatás történetébe – Osiris Kiadó, Budapest, 2000. –  – Letöltés ideje: 2015. december 8.
 Tuiskon Ziller (1817–1882) – (németül) – Letöltés ideje: 2015. december 8.
 Prof. Dr. phil. Tuiskon Ziller – (németül) – Letöltés ideje: 2015. december 9.
 Wilhelm Rein: Ziller, Tuiskon – (németül) – Letöltés ideje: 2015. december 9.

Irodalom 
 Waldapfel János: A formális fokozatok elméletének története I–III. – Magyar paedagogia, 1892. 449–456., 521–534., 577–602. p.
 Waldapfel János: A magyarnyelvű paedagogiai Herbart-irodalom bibliographiája – Magyar paedagogia, 1896. 506–512. p.
 Krausz Sándor: A Herbart–Ziller–Rein-féle didaktikai elmélet és gyakorlat: tanítók és tanítónövendékek számára – Lampel K., Budapest, 1902. 177 p.
 Fináczy Ernő: Herbart és követői – in: Fináczy Ernő: Neveléselméletek a XIX. században – Magyar Tudományos Akadémia kiadása, Budapest, 1934. 3. könyv, 3. fejezete. – Letöltés ideje: 2015. december 10.
 Brezsnyánszky László: A Herbart-paradigma magyar neveléstani recepciója – Iskolakultúra, 2002. 5. sz. 38–43. p. – Letöltés ideje: 2015. december 10.

1817-ben született személyek
1882-ben elhunyt személyek
Német egyetemi, főiskolai oktatók
Német pedagógusok
Tuiskon Ziller ( Wasungen , Türingia , december – Lipcse , április ) – német pedagógus , egyetemi tanár , a herbartiánus pedagógia legismertebb és legkövetkezetesebb képviselője . Élete Édesapja a wasungeni városi iskolák rektora volt , de dolgozott Salzmann schnepfenthali intézetében is. – Gimnáziumban Meiningenben1837 ) , egyetemre Lipcsében járt . Filológiát és filozófiát tanult.ban apja halála után megszakította egyetemi tanulmányait és oktatással foglalkozott.től a meiningeni gimnáziumban latint , görögöt és németet tanított.ban ismét Lipcsébe ment , hogy folytassa egyetemi tanulmányait . Aktívan részt vett azas német forradalmi eseményekben . Súlyos betegsége miatt is ( idegi panaszok , halláskárosodás ) , csakban habilitált a lipcsei egyetemen.1882-ig a filozófia és pedagógia előadója , majd professzorra a lipcsei egyetemen.ben alapította Lipcsében a hamarosan széles körben ismertté vált pedagógiai szemináriumot és gyakorlóiskolát ( Pädagogischen Universitätsseminars mit Übungsschule ) . Munkássága Johann Friedrich Herbart pedagógiájának egyik legnagyobb hatású terjesztője és – részben – továbbfejlesztője . Sokat fáradt , hogy kiépítse Herbart elméletét a nevelő oktatásról . Az általánosan művelő iskolától kora polgári társadalmával összhangban álló , megbízható erkölcsi-vallásos jellem kialakítását kívánta meg . Különösen Herbart két gondolatát fűzte tovább . Tantervelméletében az iskolai oktatás anyagának ( tananyag ) kiválasztását és elrendezését a kultúrhistóriai fokozatok elméletére építette fel . Herbart szerint a gyermeknek – koncentráltan – át kell élnie az emberiség történeti életét . Ziller a tanítási anyag elrendezésénél megkívánta : minden osztály tananyagában legyen egy úgynevezett érzületi középpont , amelyet egyrészt a gyermek életkorának lelki jellemzője határoz meg , másrészt visszatükrözteti az emberiség fejlődésének megfelelő korszakát . Így , az analógia alapjánpszichológiai éskultúrhistóriai fokozatot különböztetett meg , amelyek párhuzamosan haladnak egymással a tananyag-tervezésében , a gyermek iskolai megismerési-folyamatában . Míg Herbart a tantárgyak közötti vonatkozás megteremtését ugyanannak az érdeklődési nemnek különböző tantárgyak keretében való felébresztésével kívánta megvalósítani , addig Ziller a koncentráció elvét csak akkor látta biztosítva , ha bizonyos humanisztikus ( az emberiség történetére vonatkozó ) tananyag , mint érzületi középpont köré csoportosította az összes tantárgyat . Az oktatási folyamatoktatás lefolyását hasonlón a formális fokok elméletével jellemezte . Az ismeretszerzés Herbartnál leírt fokait mechanikusan átvitte az tanulásiskolai tanulásra . Herbart első fokát , a „ világosság” fokát , kettéosztva öt „ formális fokot” ( az elnevezés ebben a formában Zillertől származik ) különböztetett meg : analízis : az új anyag ( ismeret ) megértéséhez szükséges képzetek ( előző ismeretek ) kiválasztása ; a tanuló meglevő képzetanyagának elemzése – ( Analyse ) ; szintézis : az új anyag appercipiálása ( megértetése ) ; az új ismeret közlése szemléltetés útján – ( Synthese ) ; asszociáció : a szintézisben rejlő egyetemes ( általános ) érvényű igazság kiemelése ; a rokon elemek társítása – ( Assoziation ) ; rendszer : az asszociációban kiemelt ( általános ) igazság szaktudományi alakot ölt ; az új ismeret beletagolása valamilyen fogalmi rendszerbe – ( System ) ; módszer ( funkció ) : az új ismeret alkalmazása ; a gondoskodás ( új ismeret ) begyakorlásról – ( Methode ) . A formális fokoknak ezt az egymásutánját a tanítás lehető legkisebb egységeire , így a tanítási órára is , kötelező jelleggel alkalmazni kívánta . Ziller Herbart-interpretációját hatalmas irodalom vetítette rá mindenekelőtt a népiskolákra . A középiskola fokán kevésbé érvényesült . Eszméi a és századfordulója utáni évekig erősen hatottak az iskolai oktatásban . Érdeme , hogy Herbart elveit a pedagógia gyakorlati vonatkozásaiban igyekezett feltárni . Rendszerének hiányai túlzásaiban rejlenek , amelyek mesterkéltséget eredményeztek . A kultúrhistóriai fokozatok alapgondolata figyelemreméltó , de az elv kidolgozása mesterkélt gondolatsort hozott létre a korszakok önkényes kiválogatásával és azoknak az egész tanítási anyag középpontjába való helyezésével . Mesterkéltség mutatkozik a koncentráció elvének alkalmazásában is : az egész művelődési anyagnak egyetlen középpont köré való csoportosításában az egyes anyagrészek elvesztik sajátos , természetes mivoltukat . A formális fokok érvényesítése az oktatás minden mozzanatában súlyos következményekkel járt . Sematizmusra vezetett , megbénította a tanítók alkotókészségét , csak elégtelen mértékben vette figyelembe a gyermeki és ifjúkori fejlődést , és jószerint kiiktatta az oktatásból a tanulók önálló-öntevékenyét , együtt-munkálkodását . A Herbart-Ziller-i iskolai oktatás gyakorlatát támadták és már egyes herbartiánusok is jelentősebben átalakították . Így Karl Volkmar Stoy , Wilhelm Rein és Otto Willmann . Eötvös József magyar vallás- és közoktatási miniszter ösztöndíjával Kármán Mór Ziller lipcsei szemináriumában és gyakorlóiskolájában végzett tanulmányokat.Közvetítésével a század második felében Zillernek jelentős szerepe volt a magyarországi általánosan képző középiskolák , a gimnázium tantervének alakulásábanes gimnáziumi tanterv és utasítások ) és a korszerű tanárképzés megszervezésében . Műveiből Einleitung in die allgemeine Pädagogik– ( Letöltés ideje : december ) ; Die Regierung der Kinder Grundlegung zur Lehre vom erziehenden Unterricht . Nach ihrer wissenschaftlichen und praktischreformatorischen Seite entwickelt Allgemeine philosophische Ethik Das Leipziger Seminarbuch1886 ) ; Vorlesungen über allgemeine Pädagogik,( 1876 ) – ( Letöltés ideje : december ) ; Philosophische Ethik Jegyzetek Források Pedagógiai lexikon II. rész – szerk : Fináczy Ernő , Kornis Gyula és Kemény Ferenc – Budapest,946. p. Pedagógiai lexikon IV. kötet – főszerk : Nagy Sándor – Akadémiai Kiadó, Budapest , p. Pedagógiai lexikon III. kötet – szerk : Falus Iván – Keraban , Budapest , p. Pukánszky Béla : Herbart követői – in : Mészáros István , Németh András , Pukánszky Béla: Bevezetés a pedagógia és az iskoláztatás történetébe – Osiris Kiadó, Budapest , – – Letöltés ideje : december Tuiskon Ziller1882 ) – ( németül ) – Letöltés ideje : december Prof . Dr . phil . Tuiskon Ziller – ( németül ) – Letöltés ideje : december Wilhelm Rein : Ziller , Tuiskon – ( németül ) – Letöltés ideje : december Irodalom Waldapfel János : A formális fokozatok elméletének története I–III. – Magyar paedagogia,456.,534.,602. p. Waldapfel János : A magyarnyelvű paedagogiai Herbart-irodalom bibliographiája – Magyar paedagogia,512. p. Krausz Sándor : A Herbart–Ziller–Rein-féle didaktikai elmélet és gyakorlat : tanítók és tanítónövendékek számára – Lampel K., Budapest,p . Fináczy Ernő : Herbart és követői – in : Fináczy Ernő : Neveléselméletek a XIX. században – Magyar Tudományos Akadémia kiadása, Budapest , könyv , fejezete. – Letöltés ideje : december Brezsnyánszky László : A Herbart-paradigma magyar neveléstani recepciója – Iskolakultúra , sz.43. p. – Letöltés ideje : december 1817-ben született személyek 1882-ben elhunyt személyek Német egyetemi , főiskolai oktatók Német pedagógusok