Janik János
Janik János (Kispalugya, 1797. február 18. – Liptószentmiklós, 1881. január 9.) katona, az 1848-1849-es szabadságharc ezredese.

Élete
Iskoláit Szepesszombatban, Rozsnyón és Eperjesen végezte.

A bölcsészeti pályára készült, de 1813 februárjában (16 évesen) katonának állt: hadapródként belépett a 33. sz. magyar gyalogezredbe. Még abban az évben több csatában részt vett és kétszer is megsebesült (egy ízben szuronysebet kapott a nyakán, egyszer pedig puskalövés érte a jobb karját). Hősies viselkedését elöljárója, Pfersmann kapitány írásban is elismerte.

1815-ben Schlettstadt (Elzász) várának megtámadásakor a Corbey őrnagy parancsnoksága alatt álló zászlóaljban a 3. századot ő vezényelte. Az őrnagy elismerte helytállását és - ahogy írta - századát „példás bátorsággal és eszes gondoskodással vezette, mi által az ellenség visszaveretését hathatósan előmozdította.”

1831-ben az Adriai-tengeren katonai küldetés során hajójuk viharba került, zátonyra futottak és csak az ő éberségének és lélekjelenlétének köszönhetően menekültek meg.

Folyamatosan haladt előre a rangfokozatokban: 1838-ban már első osztályú százados volt.

1848-ban tért haza olaszországi harcok után; először Nagyszombatba, majd Komáromba vezényelték. 
Az év őszén azután „követve honfi lelke sugallatát” esküt tett az alkotmányra, és szeptember 27-én őrnagyi rangban kinevezték a 18. sz. honvéd zászlóalj parancsnokává.

1849. január 30-ától mint alezredes és dandárparancsnok lett megbízva a Vág vonalának védelmével. 
Legdicsőbb fegyverténye a június 20-ai nyárasdi ütközet volt, melyben sziklafalként állt ellent az előrenyomuló osztrákokkal szemben és hősies magatartásával megmentette a sereget a veszélytől. Ezt Klapka György tábornok azzal jutalmazta, hogy még a csatatéren ezredessé nevezte ki.
1849. május 12-én a Csallóközben megsebesült (egy gránátdarab súrolta a fejét), így egy időre harcképtelenné vált, de júniustól ismét a részt vett a harcokban.

A fegyverletétel után megyéjébe vonult vissza és 1858-ig sanyarú viszonyok közt élt, amikor aztán csekély kegydíjban részesült.
 
A kiegyezés után buzgó tevékenységet fejtett ki a megyei közélet terén - a honvéd segélyező egylet elnöke, a megye bizottmányának tagja, és több választmány elnöke volt - s érdemeinek elismeréséül 1872 nyarán magyar nemesi rangot kapott.

Források

Dudás Ödön: Még két veterán. In: Vasárnapi Ujság 1877. 553-554. old.
Majláth Béla: Janik János. In: Vasárnapi Ujság 1880. 661. old.

További információk
 Bona Gábor: Tábornokok és törzstisztek a szabadságharcban 1848-49. 2. jav., bőv. kiad. Bp., Zrínyi Katonai Kiadó, 1987.

Liptószentmiklósiak
Az 1848–49-es szabadságharc katonái
1797-ben született személyek
1881-ben elhunyt személyek
Janik János ( Kispalugya , február – Liptószentmiklós , január ) katona , azes szabadságharc ezredese . Élete Iskoláit Szepesszombatban , Rozsnyón és Eperjesen végezte . A bölcsészeti pályára készült , defebruárjábanévesen ) katonának állt : hadapródként belépett a sz. magyar gyalogezredbe . Még abban az évben több csatában részt vett és kétszer is megsebesült ( egy ízben szuronysebet kapott a nyakán , egyszer pedig puskalövés érte a jobb karját ) . Hősies viselkedését elöljárója , Pfersmann kapitány írásban is elismerte . 1815-ben Schlettstadt ( Elzász ) várának megtámadásakor a Corbey őrnagy parancsnoksága alatt álló zászlóaljban a századot ő vezényelte . Az őrnagy elismerte helytállását és - ahogy írta - századát „ példás bátorsággal és eszes gondoskodással vezette , mi által az ellenség visszaveretését hathatósan előmozdította.” 1831-ben az Adriai-tengeren katonai küldetés során hajójuk viharba került , zátonyra futottak és csak az ő éberségének és lélekjelenlétének köszönhetően menekültek meg . Folyamatosan haladt előre a rangfokozatokban : ban már első osztályú százados volt . 1848-ban tért haza olaszországi harcok után ; először Nagyszombatba , majd Komáromba vezényelték . Az év őszén azután „ követve honfi lelke sugallatát” esküt tett az alkotmányra , és szeptemberén őrnagyi rangban kinevezték a sz . honvéd zászlóalj parancsnokává . 1849. januárától mint alezredes és dandárparancsnok lett megbízva a Vág vonalának védelmével . Legdicsőbb fegyverténye a júniusai nyárasdi ütközet volt , melyben sziklafalként állt ellent az előrenyomuló osztrákokkal szemben és hősies magatartásával megmentette a sereget a veszélytől . Ezt Klapka György tábornok azzal jutalmazta , hogy még a csatatéren ezredessé nevezte ki . 1849. májusén a Csallóközben megsebesült ( egy gránátdarab súrolta a fejét ) , így egy időre harcképtelenné vált , de júniustól ismét a részt vett a harcokban . A fegyverletétel után megyéjébe vonult vissza ésig sanyarú viszonyok közt élt , amikor aztán csekély kegydíjban részesült . A kiegyezés után buzgó tevékenységet fejtett ki a megyei közélet terén - a honvéd segélyező egylet elnöke , a megye bizottmányának tagja , és több választmány elnöke volt - s érdemeinek elismeréséülnyarán magyar nemesi rangot kapott . Források Dudás Ödön : Még két veterán . In : Vasárnapi Ujság old . Majláth Béla : Janik János . In : Vasárnapi Ujság old . További információk Bona Gábor : Tábornokok és törzstisztek a szabadságharcban jav . , bőv. kiad . Bp. , Zrínyi Katonai Kiadó , Liptószentmiklósiak Az49-es szabadságharc katonái 1797-ben született személyek 1881-ben elhunyt személyek