Oregoni boróka
Az oregoni boróka (Juniperus scopulorum) a ciprusfélék családjába tartozó növényfaj. Kertekben szerte a világon gyakran ültetik.

Előfordulása 

Észak-Amerika nyugati felén (a pacifikus–észak-amerikai flóraterületen), 1500–2500 m magasság között honos. A tengerparti esős régióban (Nagymedve esőerdő) egészen a tengerszintig lehúzódik. Brit Columbia és Washington államok partmenti vidékein (és partközeli szigetein) Juniperus maritima (R.P. Adams) néven ismert.

Megjelenése 

Örökzöld bokor vagy kisebb fa (legfeljebb 20 m magas). Az alapváltozat koronája szabálytalan kerekded; a kertészeti változatok között rendkívül karcsúak is akadnak.

Ágai lapos síkokban állnak, finom hajtásait szürkéskék, 1–3 mm hosszú, átellenesen álló, tompa végű pikkelylevelek borítják.

Érett bogyója gömbös vagy karéjos, élénkkék, átmérője 5–10 mm, bevonata kékes-hamvas, viaszos.

Életmódja, termőhelye 

Kétlaki növény. Kék tobozbogyói egy év alatt beérnek, és ez a termős példányokat igen látványossá teszi.

Szinte bármilyen talajon megél; a telet és a szárazságot egyaránt jól tűri, de igazán szépre csak szélvédett, napos, de párás helyen fejlődik.

Alfajok, változatok 

 J. scopulorum 'Skyrocket' — valószínűleg a legkarcsúbb fenyőféle: 6–8 méter magasra nő, de átmérője még ekkor sem több fél méternél, mert fölfelé törő ágai a törzshöz simulnak.

Felhasználása 

Főleg oszlopos termetű változatait ültetik dísznövénynek — az alapfajt gyakorlatilag nem.

Források 

 
 Czáka Sarolta, Rácz István: Fenyők és örökzöldek, p. 38. Szépia Könyvkiadó. 
 Nyugat-magyarországi Egyetem, Botanikus kert

Borókák
Cserjék
Növényfajok
Az Amerikai Egyesült Államok növényvilága
Kanada növényvilága
Pacifikus–észak-amerikai flóraterület
Az oregoni boróka ( Juniperus scopulorum ) a ciprusfélék családjába tartozó növényfaj. Kertekben szerte a világon gyakran ültetik . Előfordulása Észak-Amerika nyugati felén ( a pacifikus–észak-amerikai flóraterületen ) ,2500 m magasság között honos . A tengerparti esős régióban ( Nagymedve esőerdő ) egészen a tengerszintig lehúzódik . Brit Columbia és Washington államok partmenti vidékein ( és partközeli szigetein ) Juniperus maritima ( R.P . Adams ) néven ismert . Megjelenése Örökzöld bokor vagy kisebb fa ( legfeljebbm magas ) . Az alapváltozat koronája szabálytalan kerekded ; a kertészeti változatok között rendkívül karcsúak is akadnak . Ágai lapos síkokban állnak , finom hajtásait szürkéskék,3 mm hosszú , átellenesen álló , tompa végű pikkelylevelek borítják . Érett bogyója gömbös vagy karéjos , élénkkék , átmérője10 mm , bevonata kékes-hamvas , viaszos . Életmódja , termőhelye Kétlaki növény . Kék tobozbogyói egy év alatt beérnek , és ez a termős példányokat igen látványossá teszi . Szinte bármilyen talajon megél ; a telet és a szárazságot egyaránt jól tűri , de igazán szépre csak szélvédett , napos , de párás helyen fejlődik . Alfajok , változatok J. scopulorum 'Skyrocket' — valószínűleg a legkarcsúbb fenyőféle:8 méter magasra nő , de átmérője még ekkor sem több fél méternél , mert fölfelé törő ágai a törzshöz simulnak . Felhasználása Főleg oszlopos termetű változatait ültetik dísznövénynek — az alapfajt gyakorlatilag nem . Források Czáka Sarolta , Rácz István : Fenyők és örökzöldek , p. 38. Szépia Könyvkiadó . Nyugat-magyarországi Egyetem , Botanikus kert Borókák Cserjék Növényfajok Az Amerikai Egyesült Államok növényvilága Kanada növényvilága Pacifikus–észak-amerikai flóraterület