Ljubitovica
Ljubitovica falu Horvátországban Split-Dalmácia megyében. Közigazgatásilag Segethez tartozik.

Fekvése
Split központjától légvonalban 27, közúton 43 km-re, Trogir központjától légvonalban 14, közúton 20 km-re, községközpontjától 18 km-re északnyugatra, Dalmácia középső részén, az 58-as számú, Šibenikből Splitbe menő főút mellett fekszik.

Története
A környező hegyeken talált, az ősember által használt kőszerszámok bizonyítják, hogy területe már az őskorban lakott volt. Az i. e. 2800 és 2100 közötti időszakban a danilói kultúra népe lakta területét, melynek cseréptöredékei kerültek itt elő. A települést 1272-ben említik először, amikor IV. László király a trogiri nemesnek Marin Amblažev Crnotinnak adta. A településnek már 1300-ban volt egy Szent Mihály tiszteletére szentelt temploma. 1420-ban a környező területekkel együtt velencei fennhatóság alá került. A török háborúk során lakossága elmenekült. Legnagyobb részük a jól védhető tengerparti városokban és a szigeteken keresett menedéket. A mai lakosság ősei csak a török veszély elmúltával háromszáz évvel ezelőtt vándoroltak be Bosznia és Hercegovina területéről. Ott ugyanis 1696-ban felkelés tört ki a török ellen és a bosszút álló török csapatok közeledtére a Livno, Glamoč, Ráma és Duvna, a mai Tomislavgrad környékén élt lakosság, mintegy ötezer ember a ferences szerzetesek vezetésével az akkor jórészt lakatlan, velencei uralom alatt álló  dalmát Zagora vidékére települt át. A török veszély elmúltával azonban nem tértek már vissza szülőföldjükre, hanem itt maradtak. Templomukat 1740-ben említik először. Ljubitovica, Prapatnica, Lepenica, Boraja, Vrsno, Podine, Taklin és Mravnica egykor egy nagy plébániához tartoztak. 1913-ban Ljubitovicán új plébániaházat építettek, de Boraja, Vrsno és Lepenica hívei nem akarták, hogy az itteni plébános lássa el szolgálatukat és saját plébániát létesítettek. Ezután Boraján felépítették a Rózsafüzér királynője templomot. Végül 1934-ben két új önálló plébánia jött létre, a ljubitovicai és borajai, míg néhány település a környékbeli plébániákhoz, Vrlopoljéhoz, Primorska Dolachoz és Prgomethez csatlakozott. Az első ismert ljubitovicai plébános Luka Tomašević volt, akit 1735-ben neveztek ki erre a tisztségre. 1884-ig a plébánosokat a ferences rend adta. 1797-ben a Velencei Köztársaság megszűnésével a település Habsburg Birodalom része lett. 1806-ban Napóleon csapatai foglalták el és 1813-ig francia uralom alatt állt. Napóleon bukása után ismét Habsburg uralom következett, mely az első világháború végéig tartott. A település első iskolája 1856-ban nyílt meg. 1857-ben 459, 1910-ben 712 lakosa volt. Az I. világháború után rövid ideig az Olasz Királyság, ezután a Szerb-Horvát-Szlovén Királyság, majd Jugoszlávia része lett. A település lakossága 2011-ben 485 fő volt, akik mezőgazdaságból (olíva, szőlő) éltek. A faluban külön hagyományai vannak a fokhagyma termesztésnek, mely a település jelképének számít.

Lakosság

Nevezetességei
Alexandriai Szent Katalin tiszteletére szentelt plébániatemplomát  1740-ben említik először. Egyhajós épület, négyszögletes apszissal, amelyet a 18. században építettek, majd a 19. században bővítették és négy sor kővel megemelték. Ezt követően neobarokk stílusú homlokzatot építettek. Belül a főhajót diadalív választja el a szentélytől. A régebbi templom rozettáját a főoltár aljába építették be. A templom berendezése között említésre méltó egy fából faragott feszület, az Istenanya szobra a gyermekkel, valamint Szent Katalin szobra. Utóbbi kettő tiroli munka. Trigiri Szent János képe, mely a szentet lelkipásztori munkája közben két égő gyertyával ábrázolja A. Lalić festőművész munkája. A templomot utoljára 2007-ben újították fel.

Jegyzetek

További információk
A település weboldala 
Seget község hivatalos oldala 
Seget turisztikai irodájának honlapja 
A ljuboticai plébánia története 

Split-Dalmácia megye települései
Ljubitovica falu Horvátországban Split-Dalmácia megyében . Közigazgatásilag Segethez tartozik . Fekvése Split központjától légvonalban közútonkm-re , Trogir központjától légvonalban közútonkm-re , községközpontjátólkm-re északnyugatra , Dalmácia középső részén , azas számú , Šibenikből Splitbe menő főút mellett fekszik . Története A környező hegyeken talált , az ősember által használt kőszerszámok bizonyítják , hogy területe már az őskorban lakott volt . Az i. e.ésközötti időszakban a danilói kultúra népe lakta területét , melynek cseréptöredékei kerültek itt elő . A településtben említik először , amikor IV . László király a trogiri nemesnek Marin Amblažev Crnotinnak adta . A településnek márban volt egy Szent Mihály tiszteletére szentelt temploma.ban a környező területekkel együtt velencei fennhatóság alá került . A török háborúk során lakossága elmenekült . Legnagyobb részük a jól védhető tengerparti városokban és a szigeteken keresett menedéket . A mai lakosság ősei csak a török veszély elmúltával háromszáz évvel ezelőtt vándoroltak be Bosznia és Hercegovina területéről . Ott ugyanisban felkelés tört ki a török ellen és a bosszút álló török csapatok közeledtére a Livno , Glamoč , Ráma és Duvna , a mai Tomislavgrad környékén élt lakosság , mintegy ötezer ember a ferences szerzetesek vezetésével az akkor jórészt lakatlan , velencei uralom alatt álló dalmát Zagora vidékére települt át . A török veszély elmúltával azonban nem tértek már vissza szülőföldjükre , hanem itt maradtak . Templomukatben említik először . Ljubitovica , Prapatnica , Lepenica, Boraja , Vrsno , Podine , Taklin és Mravnica egykor egy nagy plébániához tartoztak.ban Ljubitovicán új plébániaházat építettek , de Boraja , Vrsno és Lepenica hívei nem akarták , hogy az itteni plébános lássa el szolgálatukat és saját plébániát létesítettek . Ezután Boraján felépítették a Rózsafüzér királynője templomot . Végülben két új önálló plébánia jött létre , a ljubitovicai és borajai , míg néhány település a környékbeli plébániákhoz , Vrlopoljéhoz , Primorska Dolachoz és Prgomethez csatlakozott . Az első ismert ljubitovicai plébános Luka Tomašević volt , akitben neveztek ki erre a tisztségre.ig a plébánosokat a ferences rend adta.ben a Velencei Köztársaság megszűnésével a település Habsburg Birodalom része lett.ban Napóleon csapatai foglalták el ésig francia uralom alatt állt . Napóleon bukása után ismét Habsburg uralom következett , mely az első világháború végéig tartott . A település első iskolájaban nyílt meg.benbenlakosa volt . Az I. világháború után rövid ideig az Olasz Királyság , ezután a Szerb-Horvát-Szlovén Királyság , majd Jugoszlávia része lett . A település lakosságabenfő volt , akik mezőgazdaságból ( olíva , szőlő ) éltek . A faluban külön hagyományai vannak a fokhagyma termesztésnek , mely a település jelképének számít . Lakosság Nevezetességei Alexandriai Szent Katalin tiszteletére szentelt plébániatemplomát ben említik először . Egyhajós épület , négyszögletes apszissal , amelyet a században építettek , majd a században bővítették és négy sor kővel megemelték . Ezt követően neobarokk stílusú homlokzatot építettek . Belül a főhajót diadalív választja el a szentélytől . A régebbi templom rozettáját a főoltár aljába építették be . A templom berendezése között említésre méltó egy fából faragott feszület , az Istenanya szobra a gyermekkel , valamint Szent Katalin szobra . Utóbbi kettő tiroli munka . Trigiri Szent János képe , mely a szentet lelkipásztori munkája közben két égő gyertyával ábrázolja A . Lalić festőművész munkája . A templomot utoljáraben újították fel . Jegyzetek További információk A település weboldala Seget község hivatalos oldala Seget turisztikai irodájának honlapja A ljuboticai plébánia története Split-Dalmácia megye települései