Szlovákiai kisebbségek
Szlovákiai kisebbségek alatt a mai Szlovákia területén élő nemzeti kisebbségeket értjük. Legnagyobb számban a 2011-es népszámlálás alapján 458 467-en vallották magukat magyarnak (8,5%). Utánuk következtek a cigányok 105 738 (2,0%), ruszinok 33 482 (0,6%), csehek 30 367 (0,6%), ukránok 7430 (0,1%), németek 4690 (0,1%), morvák 3286 (0,1%), lengyelek 3084 (0,1%), oroszok 1997, bolgárok 1051, horvátok 1022, szerbek 698, zsidók 631 és egyéb nemzetiségűek 9825 (1,3%) fővel. Megjegyzendő hogy 382 493 személy nemzetiségét (7%) nem sikerült megállapítani.

Történelem

Szlovákia mai területének csehek általi megszállásáig 1918 telén az államalkotó nemzet a Magyar Királyságban a magyar volt. A közigazgatás és az iskolarendszer is elsősorban a magyar nemzeti érdekeket szolgálta ki. De jure a Trianoni békeszerződéstől beszélhetünk csehszlovákiai kisebbségekről. Az első bécsi döntés után a szlovák–magyar viszony mélypontra került. Később az első szlovák államban is éltek kisebbségi csoportok, melyek jogai a németeket kivéve sok esetben erősen sérültek. A második világháború okozta az itt élő nemzetek számára a legnagyobb megrázkódtatást, mind emberveszteségben mind a szomszédi kapcsolatokban. A második világháború alatt a zsidókat gettókba összpontosították, majd koncentrációs táborokba deportálták a Harmadik Birodalomba. A háború után a németeket és a magyarokat a kassai kormányprogram kollektíve háborús bűnösöknek mondta ki és megtorlások, illetve egyéb visszaélések áldozataivá váltak. A németek többségét kitelepítették Németországba, a magyarságot a Szudétavidékre deportálták, illetve lakosságcserére kényszerítették.

Szlovákiai magyarok

A magyarság részaránya a dualizmus korában (1880–1910-es népszámlálások alapján a mai Szlovákia területére vonatkoztatva) folyamatosan növekedett, ami elsősorban a természetes szaporulatnak, a természetes asszimilációnak és a kor magyarosító törekvéseinek, részben pedig a kivándorlásnak köszönhető. Az egykori népszámlálások hatalmi vagy helyi torzításainak mértéke nem állapítható meg pontosan.

A szlovenszkói magyarság száma ugyan az asszimiláció, a zsidóság külön nemzeti kategóriába sorolása és a népszámlálások során tapasztalható csalások hatására az adatok szerint csökkent, kisebbségi jogaikat tekintve azonban kis mértékben ugyan, de folyamatosan javult a helyzetük, főként a már meglévő törvényi keretek érvényesítésének hatására. A cezúrát a Szlovákiában maradt magyarok számára az első bécsi döntés, ill. a szovjet front áthaladása utáni újbóli csehszlovák hatalomátvétel jelentette.

A magyarság száma (Cseh)Szlovákiában hivatalos abszolút értékben 1980-as évek végétől folyamatosan csökken, míg százalékarányban az 1960-as évektől. Ez elsősorban azzal áll összefüggésben hogy a magyarság, mint kisebbség természetes szaporulata az országban mindmáig alacsonyabb mértékű mint a szlovákoké. Másodsorban a csökkenés oka a generációs nyelv- és nemzetváltás, illetve az elvándorlás nyugatra és Magyarországra. A magyar cigányság magatartása a népszámlálások során is meghatározó lehet az eredmények tekintetében.

1991-ben 567 296-an, 2001-ben 520 528-an vallották magukat magyarnak. A 2011-es népszámlálás során 458 467 személy (közel 62 ezerrel kevesebben, mint 2001-ben) vallotta magát magyarnak, ami Szlovákia lakosságának a 8,5%-át jelenti. A magyart anyanyelvként használók száma azonban ennél némileg magasabb. A magát magyarnak vallók döntő többsége (több mint 90%-a) Dél-Szlovákiának a Magyarországgal határos déli sávjában, mintegy 8400 négyzetkilométernyi összefüggő területen él. Az első Csehszlovák köztársaságtól eltérően, amikor Pozsonytól Ágcsernyőig folyamatos és meglehetősen homogén településterületet alkotott, ma három nagyobb magyar településtömbről beszélhetünk. A legnagyobb magyar tömböt a Délnyugat-Szlovákiában Pozsonytól az Ipoly mentéig élő magyarság alkotja. Ide tartozik a leghomogénebb magyar területnek számító Csallóköz, a Mátyusföld, a Vág és Garam közti területek és az Ipolymente magyarsága. A második nagy magyar településterületet a nógrádi, gömöri és kassai-medencei magyarság alkotja, a harmadik nagy tömböt pedig a Bodrogköz és Ung-vidék magyarsága. A tömbmagyarságon kívül jelentősebb nyelvszigetet alkot a Nyitra-vidéki magyarság.

Szlovákia jelenlegi közigazgatási felosztása szerint a szlovákiai magyarok az ország nyolc kerületéből négyben haladják meg a 10%-ot. A Nyitrai kerületben a lakosság 27,6%-át, a Nagyszombati kerületben a 23,7%-át, a Besztercebányai kerületben 11,7%-át, míg a Kassai kerületben 11,2%-át teszik ki. Jelentősebb számú magyar még a Pozsonyi kerületben él (4,6%), a többi kerületben azonban elhanyagolható a magyarok számaránya.

Szlovákiában összesen 523 olyan település van, ahol a magyarok részaránya meghaladja a 10%-ot, ezen belül pedig 435 település, amelyben magyar többség van. Ezeknek a településeknek a nagy része azonban kis lakosságszámú falu, és csupán 14 városban haladja meg a magyarok aránya az 50%-ot. A magyarok 59,3%-a ötezernél kisebb lélekszámú falvakban lakik.

2021-re a tíz évvel korábbi adatokhoz képest egy városi rangú településen (Somorja) csökkent a magyarság számaránya 50% alá, így már csak 12 városban van magyar többség (Naszvad csak 2020-tól lett város). A "legmagyarabb" város továbbra is Bős. Füleken, Nagymegyeren, Párkányban és Tornalján javult a százalékos arány, abszolút értékben azonban csak Füleken javult a magyarság helyzete (a 2. helyen megjelölt nemzeti kötődést nem számolva).

Szlovákiai cigányság 

A cigányság nyelvészeti, néprajzi és társadalmi kutatása viszonylag későn kezdődött el, ennek ellenére már a 18. század végén jelentek meg szórványos munkák a későbbi Szlovákia területén, melyek egyes részkérdesekkel foglalkoztak (például Enessey Györgytől Komáromban).

A szlovákiai cigányság pontos számára csak becslések léteznek, mivel a cigányok egy része a népszámlálások során magát szlovákként, vagy magyarként határozza meg. Sokak anyanyelve is már ezen két nyelv egyike. Szlovákiában a legutóbbi 2011-es népszámlálás alapján 105738 cigány él, ami 2%-ot tesz ki, ennél azonban a számukat minden elemző többre becsüli. Szociológiai kutatások és becslések szerint azonban a cigányok jelentős részét – más országokhoz hasonlóan – a többségi nemzet tagjaiként vették számba. Valóságos létszámuk ezért lényegesen nagyobb a hivatalosan közöltnél, bizonyosan több mint 300 000 főt tesz ki, egyes becslések szerint elérheti az 500 000 főt is, ami az összlakosság 5,7–9,5%-át jelenti.

Szlovákiai németek

A magyarországi németség eredetét korábban ókori és kora középkori korszakokban keresték. Még reneszánsz hagyományok alapján írtak ittmaradt germán törzsekről, melyek átvészelték volna a népvándorlást. A körmöci németséget például kvádokkal hozták kapcsolatba. Később az avarokat "megdöntő" németség töredékeit emlegették, ha másutt nem is, de Pozsony és Nyitra környékén.

A szlovákiai németség legnagyobb része középkori eredetű, őseik mint hospesek érkeztek e területre, főként a bányavidékekre. Germán népcsoportok azonban korábban is lakták e vidéket.

Csehszlovákia kikiáltása után körülbelül 3,5 millió német élt az országban, főként a cseh és morva Szudétavidéken. Szlovákiában több kisebb tömbben éltek, elsősorban a nagyvárosokban, cipszerek a Szepességben, a gründler, a buléner, vagy a mánta dialektust beszélők Alsómecenzéf környékén, krikehájok (Krickerhäuer) Nyugat-Szlovákiában. Egykor a habánok között is voltak német nyelvűek, illetve a zsidóság egy része is német vagy jiddis nyelvű volt. A szepességi szászok száma azonban már a monarchia utolsó évtizedeiben majdnem megfeleződött, s arányaikban is negatív hangsúlyeltolódás történt.

Az első szlovák államban széles körű jogokat biztosítottak a németek számára, megmaradtak érdekérvényesítő politikai és kulturális szervezeteik, illetve német nyelvű kiadóik és lapjaik. Iskolahálózatuk a magyar tömbtől távol eső vidékeken (például a Szepességben) a magyar államnyelv helyett szlovák-német nyelvi orientációjúvá vált (lásd például a késmárki líceumot, illetve 1936-ig a lőcsei főreáliskolát). A magyar állameszme azonban még sokáig pozitívan élt sokak, főként az idősebb generáció emlékezetében. A németség egy része nem tette magáévá a nemzetiszocialista eszméket, és elutasításuk jeleként többen a magyar pártra szavaztak.

Német nyelvű népcsoportok több tömbben éltek a mai Szlovákia területén egészen a második világháború végéig, amikor is egy részük önként elmenekült, nagyobb részüket azonban a potsdami konferencia határozatainak értelmében kitelepítették. A németek közül az 1945 májusától augusztusig tartó csehszlovákiai "wilde Vertreibung" (csehül divoky odsun – vad kiűzés) keretében 750 ezer főt, az 1946–1948 közötti marhavagonokba zsúfolt transzfer során pedig 2-2,2 millió németet telepítettek Németország amerikai, brit és szovjet zónáiba. Mára a magukat németnek vallók száma az országban nem éri el az 5000 főt sem.

Ma létező szervezeteik közül kevés fejt ki aktív, de annál fontosabb tevékenységet, például a Szepességben, vagy Dobsinán. A Szlovák Nemzeti Múzeumnak Pozsonyban az ún. Sunyal kúriában létezik Kárpátnémet Múzeuma, amelyet 1997-ben alapítottak. Elődje a SzNM Történeti Múzeumának 1994-ben alapított részlege volt.

Szlovákiai ruszinok

A ruszinok eredetüket tekintve mind a Kárpátokhoz kötődnek: vagy még most is a Kárpátok lejtőin élnek (Kárpátalján, Kelet-Szlovákiában, Délkelet-Lengyelországban), vagy pedig onnan vándoroltak el. Szlovákiában, noha a harmadik legnagyobb nemzeti kisebbség, nyelvi jogaik folyamatosan sérülnek.

Szlovákiai zsidóság

Bár a zsidóságra elsősorban vallási szempontból tekintünk, a zsidók már az első Csehszlovák Köztársaságban mint nemzeti kategória is megjelent. Pontos számukat ekkoriban is csak a vallásgyakorlók száma alapján lehet meghatározni, mivel egy részük a cigánysághoz hasonlóan a szlovák vagy a magyar nemzethez asszimilálódott. A népszámlálások során azonban visszaélések is történtek és a magyar vagy német nyelvű zsidóságot akaratuk ellenére önkényesen a számlálóbiztosok a zsidókhoz sorolták be. 

Bár az antiszemitizmus a zsidókat történelmük során végig sújtotta, Szlovákia területén az őket ért első nagyobb atrocitások az első bécsi döntéskor történtek, elsősorban a nem honos zsidósággal szemben, mindkét érintett ország részéről. Csehszlovákia szétesése után az első Szlovák állam 1941. szeptember 9-én elfogadta az ún. Zsidó kódex-et, mely után tömegesen szöktek a zsidók Magyarországra. Helyzetük azonban csak ideiglenesen oldódott meg, hiszen Magyarország is elfogadta a zsidókat diszkrimináló törvényeket és az 1944-es német megszállás után megindult gettósításuk és többségüket deportálták. Szlovenszkóból még 1942-ben történtek az első deportálások a harmadik birodalom haláltáboraiba. 

A második világháború után egy részük visszatért otthonába, de lefoglalt tulajdonaikat gyakran nem tudták visszaszerezni. Nagytapolcsányban 1945 szeptemberében még pogrom is volt ellenük. Közösségeiket a holokauszt megtörte, s a túlélők többsége külföldre, részben Palesztinába (a mai Izrael területére) emigrált. Ma kb. 6000 személy vállalja zsidó hitét az országban, főként idősek.

Szlovákiai csehek és morvák

Cseh- és morvaországi bevándorlók nagyobb számban a Cseh királyság-beli ellenreformáció erősödését követően érkeztek, elsősorban felekezeti okokból (a vallásszabadság végül politikailag győzedelmeskedett Magyarországon a török időkben, mégha rövid időre is).

A következő nagyobb hullám Csehszlovákia létrejötte után következett be, amikor is az 1910-es majdnem 8 ezer cseh anyanyelvűről 1930-ra majdnem 121 ezerre növekedett a számuk (bár hivatalosan csehszlovák nemzetiség létezett) Szlovákia területén. Ezek elsősorban katonák, csendőrök, hivatalnokok, tanítók és telepesek stb. voltak, akik elsősorban a munkalehetőségek és a földosztás miatt érkeztek a területre. Helyzetük azonban a szlovák autonómia, majd a függetlenség kikiáltása után gyökeresen megváltozott. Sokukat visszatoloncoltak, s a testvérnemzetből nyíltan (legalábbis politikailag motiváltan) utált és üldözött lett. 1938 végén már csak 77,5 ezren, 1943-ban már csak 31,5 ezren vallották magukat csehországi származásúnak. Újabb betelepülési hullám a második világháború után következett be, majd a különválást követően mára elsősorban a határos megyei és járási városokban összpontosulnak.

Szlovákiai lengyelek

Az első világháborúig a mai Szlovákia területén nem léteztek kulturális-művelődési szervezeteik, mint ahogy iskoláik sem voltak. 1925-ben hozták létre az első ilyen intézményt Lengyel Olvasókör néven Kassán, melyet a lengyel konzulátus munkatársai alapítottak, s könyvtárként szolgált. Emellett létrejött a Lengyel Fiatalok és Barátaik Köre is. 1928-1938 között Pozsonyban is működött Lengyel Kör. 1931-ben szlovákiai felsőfokú intézményeken 2365 lengyel állampolgár tanult. Lengyel Önsegélyező néven diákegylet is létrejött, prágai, brünni és pozsonyi fiókokkal. Pozsonyban a Comenius Egyetem Orvosi Kara mellett működött. 1933-ban megalapították a Lengyel-Csehszlovák Társaságot, 1936-ban pedig létrejött a Szlovák-Lengyel Gazdasági Egyesület Pozsonyban, mely azonban csak egy évig működött. 1945-1991 között semmiféle lengyel szervezet nem működött az országban. 1991 februárjában alakult Turócszentmártonban az Adam Mickiewicz Lengyel Klub. 1994-ben összefogva a pozsonyi és kassai lengyelekkel létrehozták a Lengyel Klub - Lengyelek Egylete és Barátaik Szlovákiában nevű máig működő ernyőszervezetet.

Szlovákiai délszláv eredetű nemzetiségek

Történelmileg horvát eredetű népcsoportok Pozsony és Nagyszombat környékén telepedtek le nagyobb számban, de kisebb közösségek Nyitra vármegye nyugati részéig (Erdőháti-alföld) is eljutottak. Délszláv eredetre utalnak a Horváth/Chorvát illetve az -ics és -ovics végződésű családnevek, ezen kívül például Horvátgurab és Horvátjárfalu települések neve, illetve a középszlovákiai nyelvjárás egyes sajátosságait is erre vezetik vissza. Délszláv bevándorlással elsősorban a török korban számolunk, amikor a horvát és szlávóniai nemesség is próbált új védettebb birtokokat szerezni, illetve családi kapcsolatokat kiépíteni a Magyar királyságon belül. A végvárrendszer működésében is fontos szerepet töltöttek be, lásd például Krusich János. Szerb eredetű csoportok elsősorban a Duna vonalán telepedtek le, elsősorban a naszádos katonaság soraiból. A komáromi (c)sajkások mellett, kereskedők is megtelepedtek, s a (c)sajkások áttelepítése (1751) után is fontos rétegét alkották a városnak az ortodox hitűek. Belgrád 1690-es eleste után is több tízezer személy vándorolt a Magyar királyságba, illetve horvát területekre. A horvátok esetében a nyelvhasználat mára elsősorban csak néhány helyen a templomokba szorult vissza, helyi iskolák nyelvhasználatában már a 18. századtól pozíciókat vesztettek. Legtovább Horvátjárfalun mutatható ki horvát nyelvű oktatás, egészen 1947-ig. A délszláv eredetű családok többsége asszimilálódott a környező népességbe. 2021-ben 2001 (967+1034) személy vallotta magát horvát, 1876 (1084+792) pedig szerb nemzetiségűnek.

Szlovákiában működik Horvát Kultúrszövetség, amely a horvát kulturális szervezetek tevékenységét hivatott összefogni.

Jegyzetek

Irodalom
Ján Doruľa 2014: O slovensko-nemeckom spolunažívaní v 16.-18. storočí. Bratislava
Baki Attila 2014: Bars és Hont Közigazgatásilag Egyelőre Egyesített vármegyék zsidóinak története és holocaustja – 1938–1944 (1945). ELTE Budapest
Miriam Mlyneková 2021: A zsidó kisebbség helyzete az 1. Csehszlovák Köztársaság szlovákiai területén. Fórum Társadalomtudományi Szemle 2021/3

Szlovákia
Szlovákiai kisebbségek alatt a mai Szlovákia területén élő nemzeti kisebbségeket értjük . Legnagyobb számban aes népszámlálás alapján467-en vallották magukat magyarnak5 % ) . Utánuk következtek a cigányok7380 % ) , ruszinok4826 % ) , csehek3676 % ) , ukránok( 0,1 % ) , németek( 0,1 % ) , morvák( 0,1 % ) , lengyelek( 0,1 % ) , oroszok bolgárok horvátok szerbek zsidókés egyéb nemzetiségűek( 1,3 % ) fővel . Megjegyzendő hogy493 személy nemzetiségét ) nem sikerült megállapítani . Történelem Szlovákia mai területének csehek általi megszállásáigtelén az államalkotó nemzet a Magyar Királyságban a magyar volt . A közigazgatás és az iskolarendszer is elsősorban a magyar nemzeti érdekeket szolgálta ki . De jure a Trianoni békeszerződéstől beszélhetünk csehszlovákiai kisebbségekről . Az első bécsi döntés után a szlovák–magyar viszony mélypontra került . Később az első szlovák államban is éltek kisebbségi csoportok , melyek jogai a németeket kivéve sok esetben erősen sérültek . A második világháború okozta az itt élő nemzetek számára a legnagyobb megrázkódtatást , mind emberveszteségben mind a szomszédi kapcsolatokban . A második világháború alatt a zsidókat gettókba összpontosították , majd koncentrációs táborokba deportálták a Harmadik Birodalomba . A háború után a németeket és a magyarokat a kassai kormányprogram kollektíve háborús bűnösöknek mondta ki és megtorlások , illetve egyéb visszaélések áldozataivá váltak . A németek többségét kitelepítették Németországba , a magyarságot a Szudétavidékre deportálták , illetve lakosságcserére kényszerítették . Szlovákiai magyarok A magyarság részaránya a dualizmus korában1910-es népszámlálások alapján a mai Szlovákia területére vonatkoztatva ) folyamatosan növekedett , ami elsősorban a természetes szaporulatnak , a természetes asszimilációnak és a kor magyarosító törekvéseinek , részben pedig a kivándorlásnak köszönhető . Az egykori népszámlálások hatalmi vagy helyi torzításainak mértéke nem állapítható meg pontosan . A szlovenszkói magyarság száma ugyan az asszimiláció , a zsidóság külön nemzeti kategóriába sorolása és a népszámlálások során tapasztalható csalások hatására az adatok szerint csökkent , kisebbségi jogaikat tekintve azonban kis mértékben ugyan , de folyamatosan javult a helyzetük , főként a már meglévő törvényi keretek érvényesítésének hatására . A cezúrát a Szlovákiában maradt magyarok számára az első bécsi döntés , ill. a szovjet front áthaladása utáni újbóli csehszlovák hatalomátvétel jelentette . A magyarság száma ( Cseh) Szlovákiában hivatalos abszolút értékbenas évek végétől folyamatosan csökken , míg százalékarányban azas évektől . Ez elsősorban azzal áll összefüggésben hogy a magyarság , mint kisebbség természetes szaporulata az országban mindmáig alacsonyabb mértékű mint a szlovákoké . Másodsorban a csökkenés oka a generációs nyelv- és nemzetváltás , illetve az elvándorlás nyugatra és Magyarországra . A magyar cigányság magatartása a népszámlálások során is meghatározó lehet az eredmények tekintetében . 1991-ben296-an , ben528-an vallották magukat magyarnak . Aes népszámlálás során467 személy ( közelezerrel kevesebben , mintben ) vallotta magát magyarnak , ami Szlovákia lakosságának a5%-át jelenti . A magyart anyanyelvként használók száma azonban ennél némileg magasabb . A magát magyarnak vallók döntő többsége ( több mint-a ) Dél-Szlovákiának a Magyarországgal határos déli sávjában , mintegynégyzetkilométernyi összefüggő területen él . Az első Csehszlovák köztársaságtól eltérően , amikor Pozsonytól Ágcsernyőig folyamatos és meglehetősen homogén településterületet alkotott , ma három nagyobb magyar településtömbről beszélhetünk . A legnagyobb magyar tömböt a Délnyugat-Szlovákiában Pozsonytól az Ipoly mentéig élő magyarság alkotja . Ide tartozik a leghomogénebb magyar területnek számító Csallóköz , a Mátyusföld , a Vág és Garam közti területek és az Ipolymente magyarsága . A második nagy magyar településterületet a nógrádi , gömöri és kassai-medencei magyarság alkotja , a harmadik nagy tömböt pedig a Bodrogköz és Ung-vidék magyarsága . A tömbmagyarságon kívül jelentősebb nyelvszigetet alkot a Nyitra-vidéki magyarság . Szlovákia jelenlegi közigazgatási felosztása szerint a szlovákiai magyarok az ország nyolc kerületéből négyben haladják meg a-ot . A Nyitrai kerületben a lakosság6%-át , a Nagyszombati kerületben a7%-át , a Besztercebányai kerületben7%-át , míg a Kassai kerületben2%-át teszik ki . Jelentősebb számú magyar még a Pozsonyi kerületben él6 % ) , a többi kerületben azonban elhanyagolható a magyarok számaránya . Szlovákiában összesenolyan település van , ahol a magyarok részaránya meghaladja a-ot , ezen belül pedigtelepülés , amelyben magyar többség van . Ezeknek a településeknek a nagy része azonban kis lakosságszámú falu , és csupánvárosban haladja meg a magyarok aránya az-ot . A magyarok3%-a ötezernél kisebb lélekszámú falvakban lakik . 2021-re a tíz évvel korábbi adatokhoz képest egy városi rangú településen ( Somorja ) csökkent a magyarság számaránya alá , így már csakvárosban van magyar többség ( Naszvad csaktól lett város ) . A " legmagyarabb " város továbbra is Bős . Füleken , Nagymegyeren , Párkányban és Tornalján javult a százalékos arány , abszolút értékben azonban csak Füleken javult a magyarság helyzete ( a helyen megjelölt nemzeti kötődést nem számolva ) . Szlovákiai cigányság A cigányság nyelvészeti , néprajzi és társadalmi kutatása viszonylag későn kezdődött el , ennek ellenére már a század végén jelentek meg szórványos munkák a későbbi Szlovákia területén , melyek egyes részkérdesekkel foglalkoztak ( például Enessey Györgytől Komáromban ) . A szlovákiai cigányság pontos számára csak becslések léteznek , mivel a cigányok egy része a népszámlálások során magát szlovákként , vagy magyarként határozza meg . Sokak anyanyelve is már ezen két nyelv egyike . Szlovákiában a legutóbbies népszámlálás alapjáncigány él , ami-ot tesz ki , ennél azonban a számukat minden elemző többre becsüli . Szociológiai kutatások és becslések szerint azonban a cigányok jelentős részét – más országokhoz hasonlóan – a többségi nemzet tagjaiként vették számba . Valóságos létszámuk ezért lényegesen nagyobb a hivatalosan közöltnél , bizonyosan több mint000 főt tesz ki , egyes becslések szerint elérheti az000 főt is , ami az összlakosság7–9,5%-át jelenti . Szlovákiai németek A magyarországi németség eredetét korábban ókori és kora középkori korszakokban keresték . Még reneszánsz hagyományok alapján írtak ittmaradt germán törzsekről , melyek átvészelték volna a népvándorlást . A körmöci németséget például kvádokkal hozták kapcsolatba . Később az avarokat " megdöntő " németség töredékeit emlegették , ha másutt nem is , de Pozsony és Nyitra környékén . A szlovákiai németség legnagyobb része középkori eredetű , őseik mint hospesek érkeztek e területre , főként a bányavidékekre . Germán népcsoportok azonban korábban is lakták e vidéket . Csehszlovákia kikiáltása után körülbelül5 millió német élt az országban , főként a cseh és morva Szudétavidéken . Szlovákiában több kisebb tömbben éltek , elsősorban a nagyvárosokban , cipszerek a Szepességben , a gründler , a buléner , vagy a mánta dialektust beszélők Alsómecenzéf környékén , krikehájok ( Krickerhäuer ) Nyugat-Szlovákiában . Egykor a habánok között is voltak német nyelvűek , illetve a zsidóság egy része is német vagy jiddis nyelvű volt . A szepességi szászok száma azonban már a monarchia utolsó évtizedeiben majdnem megfeleződött , s arányaikban is negatív hangsúlyeltolódás történt . Az első szlovák államban széles körű jogokat biztosítottak a németek számára , megmaradtak érdekérvényesítő politikai és kulturális szervezeteik , illetve német nyelvű kiadóik és lapjaik . Iskolahálózatuk a magyar tömbtől távol eső vidékeken ( például a Szepességben ) a magyar államnyelv helyett szlovák-német nyelvi orientációjúvá vált ( lásd például a késmárki líceumot , illetveig a lőcsei főreáliskolát ) . A magyar állameszme azonban még sokáig pozitívan élt sokak , főként az idősebb generáció emlékezetében . A németség egy része nem tette magáévá a nemzetiszocialista eszméket , és elutasításuk jeleként többen a magyar pártra szavaztak . Német nyelvű népcsoportok több tömbben éltek a mai Szlovákia területén egészen a második világháború végéig , amikor is egy részük önként elmenekült , nagyobb részüket azonban a potsdami konferencia határozatainak értelmében kitelepítették . A németek közül azmájusától augusztusig tartó csehszlovákiai " wilde Vertreibung " ( csehül divoky odsun – vad kiűzés ) keretébenezer főt , az1948 közötti marhavagonokba zsúfolt transzfer során pedig2 millió németet telepítettek Németország amerikai , brit és szovjet zónáiba . Mára a magukat németnek vallók száma az országban nem éri el azfőt sem . Ma létező szervezeteik közül kevés fejt ki aktív , de annál fontosabb tevékenységet , például a Szepességben , vagy Dobsinán . A Szlovák Nemzeti Múzeumnak Pozsonyban az ún . Sunyal kúriában létezik Kárpátnémet Múzeuma , amelyetben alapítottak . Elődje a SzNM Történeti Múzeumánakben alapított részlege volt . Szlovákiai ruszinok A ruszinok eredetüket tekintve mind a Kárpátokhoz kötődnek : vagy még most is a Kárpátok lejtőin élnek ( Kárpátalján , Kelet-Szlovákiában , Délkelet-Lengyelországban ) , vagy pedig onnan vándoroltak el . Szlovákiában , noha a harmadik legnagyobb nemzeti kisebbség , nyelvi jogaik folyamatosan sérülnek . Szlovákiai zsidóság Bár a zsidóságra elsősorban vallási szempontból tekintünk , a zsidók már az első Csehszlovák Köztársaságban mint nemzeti kategória is megjelent . Pontos számukat ekkoriban is csak a vallásgyakorlók száma alapján lehet meghatározni , mivel egy részük a cigánysághoz hasonlóan a szlovák vagy a magyar nemzethez asszimilálódott . A népszámlálások során azonban visszaélések is történtek és a magyar vagy német nyelvű zsidóságot akaratuk ellenére önkényesen a számlálóbiztosok a zsidókhoz sorolták be . Bár az antiszemitizmus a zsidókat történelmük során végig sújtotta , Szlovákia területén az őket ért első nagyobb atrocitások az első bécsi döntéskor történtek , elsősorban a nem honos zsidósággal szemben , mindkét érintett ország részéről . Csehszlovákia szétesése után az első Szlovák állam szeptemberén elfogadta az ún . Zsidó kódex-et , mely után tömegesen szöktek a zsidók Magyarországra . Helyzetük azonban csak ideiglenesen oldódott meg , hiszen Magyarország is elfogadta a zsidókat diszkrimináló törvényeket és azes német megszállás után megindult gettósításuk és többségüket deportálták . Szlovenszkóból mégben történtek az első deportálások a harmadik birodalom haláltáboraiba . A második világháború után egy részük visszatért otthonába , de lefoglalt tulajdonaikat gyakran nem tudták visszaszerezni . Nagytapolcsánybanszeptemberében még pogrom is volt ellenük . Közösségeiket a holokauszt megtörte , s a túlélők többsége külföldre , részben Palesztinába ( a mai Izrael területére ) emigrált . Ma kb.szem ély vállalja zsidó hitét az országban , főként idősek . Szlovákiai csehek és morvák Cseh- és morvaországi bevándorlók nagyobb számban a Cseh királyság-beli ellenreformáció erősödését követően érkeztek , elsősorban felekezeti okokból ( a vallásszabadság végül politikailag győzedelmeskedett Magyarországon a török időkben , mégha rövid időre is ) . A következő nagyobb hullám Csehszlovákia létrejötte után következett be , amikor is azes majdnemezer cseh anyanyelvűrőlra majdnemezerre növekedett a számuk ( bár hivatalosan csehszlovák nemzetiség létezett ) Szlovákia területén . Ezek elsősorban katonák , csendőrök , hivatalnokok , tanítók és telepesek stb. voltak , akik elsősorban a munkalehetőségek és a földosztás miatt érkeztek a területre . Helyzetük azonban a szlovák autonómia , majd a függetlenség kikiáltása után gyökeresen megváltozott . Sokukat visszatoloncoltak , s a testvérnemzetből nyíltan ( legalábbis politikailag motiváltan ) utált és üldözött lett.végén már csak5 ezren, ban már csak5 ezren vallották magukat csehországi származásúnak . Újabb betelepülési hullám a második világháború után következett be , majd a különválást követően mára elsősorban a határos megyei és járási városokban összpontosulnak . Szlovákiai lengyelek Az első világháborúig a mai Szlovákia területén nem léteztek kulturális-művelődési szervezeteik , mint ahogy iskoláik sem voltak.ben hozták létre az első ilyen intézményt Lengyel Olvasókör néven Kassán , melyet a lengyel konzulátus munkatársai alapítottak , s könyvtárként szolgált . Emellett létrejött a Lengyel Fiatalok és Barátaik Köre is.között Pozsonyban is működött Lengyel Kör.ben szlovákiai felsőfokú intézményekenlengyel állampolgár tanult . Lengyel Önsegélyező néven diákegylet is létrejött , prágai , brünni és pozsonyi fiókokkal . Pozsonyban a Comenius Egyetem Orvosi Kara mellett működött.ban megalapították a Lengyel-Csehszlovák Társaságot, ban pedig létrejött a Szlovák-Lengyel Gazdasági Egyesület Pozsonyban , mely azonban csak egy évig működött.között semmiféle lengyel szervezet nem működött az országban. februárjában alakult Turócszentmártonban az Adam Mickiewicz Lengyel Klub.ben összefogva a pozsonyi és kassai lengyelekkel létrehozták a Lengyel Klub - Lengyelek Egylete és Barátaik Szlovákiában nevű máig működő ernyőszervezetet . Szlovákiai délszláv eredetű nemzetiségek Történelmileg horvát eredetű népcsoportok Pozsony és Nagyszombat környékén telepedtek le nagyobb számban , de kisebb közösségek Nyitra vármegye nyugati részéig ( Erdőháti-alföld ) is eljutottak . Délszláv eredetre utalnak a Horváth/Chorvát illetve az -ics és -ovics végződésű családnevek , ezen kívül például Horvátgurab és Horvátjárfalu települések neve , illetve a középszlovákiai nyelvjárás egyes sajátosságait is erre vezetik vissza . Délszláv bevándorlással elsősorban a török korban számolunk , amikor a horvát és szlávóniai nemesség is próbált új védettebb birtokokat szerezni , illetve családi kapcsolatokat kiépíteni a Magyar királyságon belül . A végvárrendszer működésében is fontos szerepet töltöttek be , lásd például Krusich János . Szerb eredetű csoportok elsősorban a Duna vonalán telepedtek le , elsősorban a naszádos katonaság soraiból . A komáromi ( c) sajkások mellett , kereskedők is megtelepedtek , s a ( c) sajkások áttelepítéseután is fontos rétegét alkották a városnak az ortodox hitűek . Belgrádes eleste után is több tízezer személy vándorolt a Magyar királyságba , illetve horvát területekre . A horvátok esetében a nyelvhasználat mára elsősorban csak néhány helyen a templomokba szorult vissza , helyi iskolák nyelvhasználatában már a századtól pozíciókat vesztettek . Legtovább Horvátjárfalun mutatható ki horvát nyelvű oktatás , egészenig . A délszláv eredetű családok többsége asszimilálódott a környező népességbe.ben( 967+1034 ) személy vallotta magát horvát,( 1084+792 ) pedig szerb nemzetiségűnek . Szlovákiában működik Horvát Kultúrszövetség , amely a horvát kulturális szervezetek tevékenységét hivatott összefogni . Jegyzetek Irodalom Ján Doruľa O slovensko-nemeckom spolunažívaní v-18. storočí . Bratislava Baki Attila Bars és Hont Közigazgatásilag Egyelőre Egyesített vármegyék zsidóinak története és holocaustja –1944 ELTE Budapest Miriam Mlyneková A zsidó kisebbség helyzete az Csehszlovák Köztársaság szlovákiai területén . Fórum Társadalomtudományi Szemle3 Szlovákia