Arturo Ripstein
Arturo Ripstein y Rosen (Mexikóváros, 1943. december 13. –) mexikói filmrendező, forgatókönyvíró és filmproducer.Luis Buñuel után ő a második olyan filmrendező, aki Nemzeti Tudományos és Művészeti Díjat kapott munkásságáért Mexikóban.

Pályafutás 
Apja, Alfredo Ripstein Jr. mexikói filmproducer volt, így Arturo Ripstein nagyon korán otthonos lett a filmcsinálás gyakorlatában. 1958-ban, tizenöt éves korában részt vett a Nazarín című film forgatásán és összeismerkedett a film rendezőjével, Luis Buñuellel. Kettőjük között szoros mester–tanítvány kapcsolat jött létre, ami egészen Buñuel haláláig tartott.

Látva Ripstein elkötelezettségét Buñuel beleegyezett, hogy rendezőasszisztensként dolgozzon az Az öldöklő angyal forgatásán. Ezzel és két kamaszkorában forgatott dokumentumfilmmel mutatkozott be 21 éves korában mint filmrendező. Ezután apja megszerezte a Carlos Fuentes és Gabriel García Márquez  által írt El charro forgatókönyvét és megbízta, hogy forgasson belőle westernt, ami abban az időben nagyon népszerű volt. Így jött létre 1965-ben az El tiempo de morir című film olyan tapasztalt művészek közreműködésével, mint Alex Phillips operatőr, Carlos Savage szerkesztő és Marga López színésznő.

Ripstein korai debütálása szokatlan volt abban a korszakban, tekintettel arra, hogy a mexikói filmeseket tömörítő szervezet, az STPC (Sindicato de Trabajadores de la Producción Cinematográfica) merev felépítése akadályokat gördített a fiatal rendezők útjába. Közvetett módon két tényező segítette Ripsteint. Az egyik, hogy a Mexikói Autonóm Nemzeti Egyetemen megalakult Latin-Amerika első cinematográfiai iskolája, a CUEC (Centro Universitario de Estudios Cinematográficos), ahol Ripstein is tanult. A másik pedig, hogy az STCP egyik szekciója (Sección de Técnicos y Manuales) 1965-ben és 1967-ben experimentális filmversenyt rendezett. Ripstein ugyan nem vett részt ezeken a versenyken és még nem fejezte be tanulmányait a CUEC-en, ezek a körülmények mégis nagyban hozzájárultak sikeres bemutatkozásához.

Az 1970-es években José López Portillo elnöksége idején a filmkészítésre szánt anyagi források beszűkültek. Ripstein viszont már jelentős rendezőnek számított, így folytathatta munkáját. Ebben az időszakban készült két nagyon sikeres filmje, ami már külföldön is felkeltette az érdeklődést: a La viuda negra (1977) és az El lugar sin límites (1977). Az utóbbi forgatókönyve José Donoso chilei író regényéből készült, a könyv magyarul is megjelent Határtalan vidék címmel Székács Vera fordításában.

1985-ben az A szerencse birodalma (El imperio de la fortuna) forgatása során megismerkedik Paz Alicia Garciadiego írónővel, akit később feleségül vesz. Hosszú és gyümölcsöző együttműködésük egyik kiemelkedő alkotása az 1996-ban bemutatott és számos díjjal kitüntetett Vérvörös (Profundo carmesí)).
A New York Times kritikusa által „barna komédiának” nevezett film egy túlsúlyos ápolónő és egy kisstílű szélhámos történetét meséli el, akik magányos nőket fosztanak ki és sorozatgyilkosokká válnak.

Stílus 
Ripstein hősei rendszerint zárkózott, magányos emberek, akik képtelenek változtatni saját természetükön. Gyakran önsorsrontóak, saját bűneik és szenvedéseik foglyai vagy pedig  a működésképtelenné vált család áldozatai. Filmjeire jellemzőek a hosszú, többszereplős beállítások, a színvilág visszafogott sötétes tónusú, a terek gyakran nyomasztóak.

Nem követi a hagyományos mexikói vagy hollywoodi filmkészítési módszereket. Ő a latin-amerikai film egyik legvitatottabb figurája, aki szembeszáll a hagyományos, idealizált családképpel, a mácsósággal, a homofóbiával és az intolerancia egyéb formáival. A melodráma eszközeit használva közönségét olyan dolgokkal szembesíti, amikről nem szokás beszélni.

André Bretont követve az a hitvallása, hogy a „művészet legyen felforgató”.

Rendezések

Mozifilmek

Tévéfilmek 
1982 - Aprendamos juntos
1988 - Dulce desafío
1989 - Simplemente María
1992 - Triángulo
1992 - La sonrisa del diablo
1997 - Mujer, casos de la vida real
2005 - Un día en la vida de dos restaurantes

Díjak és nevezések 
Arturo Ripstein 35 különböző filmdíjat nyert és 17 további esetben pedig jelölték.

Abu-Dzabi Filmfesztivál

ACE-díj

Ariel-díj 

Cannes-i Filmfesztivál

Gramado  Filmfesztivál

Guadalajarai Nemzetközi Filmfesztivál

Havannai Filmfesztivál

Jeonju Nemzetközi Filmfesztivál

Moszkvai Nemzetközi Filmfesztivál

Nantes - Három Kontinens Fesztivál

Rio de Janeiró-i Nemzetközi Filmfesztivál

San Diegó-i Nemzetközi Filfesztivál

San Franciscó-i Nemzetközi Filfesztivál 

San Sebastián-i Nemzetközi Filmfesztivál

Sundance Filmfesztivál

Turia-díj

Velencei Nemzetközi Filmfesztivál

Jegyzetek

További információk 

 Yahoo Biography.

Fordítás 
 

Mexikói filmrendezők
1943-ban született személyek
Élő személyek
Ariel-díjasok
Arturo Ripstein y Rosen ( Mexikóváros , december – ) mexikói filmrendező , forgatókönyvíró és filmproducer.Luis Buñuel után ő a második olyan filmrendező , aki Nemzeti Tudományos és Művészeti Díjat kapott munkásságáért Mexikóban . Pályafutás Apja , Alfredo Ripstein Jr. mexikói filmproducer volt , így Arturo Ripstein nagyon korán otthonos lett a filmcsinálás gyakorlatában.ban , tizenöt éves korában részt vett a Nazarín című film forgatásán és összeismerkedett a film rendezőjével , Luis Buñuellel . Kettőjük között szoros mester–tanítvány kapcsolat jött létre , ami egészen Buñuel haláláig tartott . Látva Ripstein elkötelezettségét Buñuel beleegyezett , hogy rendezőasszisztensként dolgozzon az Az öldöklő angyal forgatásán . Ezzel és két kamaszkorában forgatott dokumentumfilmmel mutatkozott beéves korában mint filmrendező . Ezután apja megszerezte a Carlos Fuentes és Gabriel García Márquez által írt El charro forgatókönyvét és megbízta , hogy forgasson belőle westernt , ami abban az időben nagyon népszerű volt . Így jött létreben az El tiempo de morir című film olyan tapasztalt művészek közreműködésével , mint Alex Phillips operatőr , Carlos Savage szerkesztő és Marga López színésznő . Ripstein korai debütálása szokatlan volt abban a korszakban , tekintettel arra , hogy a mexikói filmeseket tömörítő szervezet , az STPC ( Sindicato de Trabajadores de la Producción Cinematográfica ) merev felépítése akadályokat gördített a fiatal rendezők útjába . Közvetett módon két tényező segítette Ripsteint . Az egyik , hogy a Mexikói Autonóm Nemzeti Egyetemen megalakult Latin-Amerika első cinematográfiai iskolája , a CUEC ( Centro Universitario de Estudios Cinematográficos ) , ahol Ripstein is tanult . A másik pedig , hogy az STCP egyik szekciója ( Sección de Técnicos y Manuales) ben ésben experimentális filmversenyt rendezett . Ripstein ugyan nem vett részt ezeken a versenyken és még nem fejezte be tanulmányait a CUEC-en , ezek a körülmények mégis nagyban hozzájárultak sikeres bemutatkozásához . Azes években José López Portillo elnöksége idején a filmkészítésre szánt anyagi források beszűkültek . Ripstein viszont már jelentős rendezőnek számított , így folytathatta munkáját . Ebben az időszakban készült két nagyon sikeres filmje , ami már külföldön is felkeltette az érdeklődést : a La viuda negraés az El lugar sin límites Az utóbbi forgatókönyve José Donoso chilei író regényéből készült , a könyv magyarul is megjelent Határtalan vidék címmel Székács Vera fordításában . 1985-ben az A szerencse birodalma ( El imperio de la fortuna ) forgatása során megismerkedik Paz Alicia Garciadiego írónővel , akit később feleségül vesz . Hosszú és gyümölcsöző együttműködésük egyik kiemelkedő alkotása azban bemutatott és számos díjjal kitüntetett Vérvörös ( Profundo carmesí ) ) . A New York Times kritikusa által „ barna komédiának” nevezett film egy túlsúlyos ápolónő és egy kisstílű szélhámos történetét meséli el , akik magányos nőket fosztanak ki és sorozatgyilkosokká válnak . Stílus Ripstein hősei rendszerint zárkózott , magányos emberek , akik képtelenek változtatni saját természetükön . Gyakran önsorsrontóak , saját bűneik és szenvedéseik foglyai vagy pedig a működésképtelenné vált család áldozatai . Filmjeire jellemzőek a hosszú , többszereplős beállítások , a színvilág visszafogott sötétes tónusú , a terek gyakran nyomasztóak . Nem követi a hagyományos mexikói vagy hollywoodi filmkészítési módszereket . Ő a latin-amerikai film egyik legvitatottabb figurája , aki szembeszáll a hagyományos , idealizált családképpel , a mácsósággal , a homofóbiával és az intolerancia egyéb formáival . A melodráma eszközeit használva közönségét olyan dolgokkal szembesíti , amikről nem szokás beszélni . André Bretont követve az a hitvallása , hogy a „ művészet legyen felforgató” . Rendezések Mozifilmek Tévéfilmek 1982 - Aprendamos juntos 1988 - Dulce desafío 1989 - Simplemente María 1992 - Triángulo 1992 - La sonrisa del diablo 1997 - Mujer , casos de la vida real 2005 - Un día en la vida de dos restaurantes Díjak és nevezések Arturo Ripsteinkülönböző filmdíjat nyert éstovábbi esetben pedig jelölték . Abu-Dzabi Filmfesztivál ACE-díj Ariel-díj Cannes-i Filmfesztivál Gramado Filmfesztivál Guadalajarai Nemzetközi Filmfesztivál Havannai Filmfesztivál Jeonju Nemzetközi Filmfesztivál Moszkvai Nemzetközi Filmfesztivál Nantes - Három Kontinens Fesztivál Rio de Janeiró-i Nemzetközi Filmfesztivál San Diegó-i Nemzetközi Filfesztivál San Franciscó-i Nemzetközi Filfesztivál San Sebastián-i Nemzetközi Filmfesztivál Sundance Filmfesztivál Turia-díj Velencei Nemzetközi Filmfesztivál Jegyzetek További információk Yahoo Biography . Fordítás Mexikói filmrendezők 1943-ban született személyek Élő személyek Ariel-díjasok