SMS Magdeburg (1911)
A Magdeburg a Császári Haditengerészet egyik könnyűcirkálója volt. A róla elnevezett hajóosztály további egységei a Stralsund, a Straßburg és a Breslau voltak. A Magdeburg mindjárt az első világháború kezdetén elveszett, mikor 1914. augusztus 26-án nagy ködben zátonyra futott az észt partoknál a Balti-tengeren. A legénysége által részben megsemmisített cirkálóról az orosz haditengerészet megszerezte annak három kódkönyvét. Általánosan úgy tartják, hogy a brit hírszerzés ez alapján képes volt megfejteni a német haditengerészet rádiójeleit, ami nagy jelentőséggel bírt a tengeri háború későbbi menetére.

Technikai adatok 

A hajó gerincét 1910-ben fektették le az AG Weser Kielben a Bussard pótlására. 1911 május 13-án bocsátották vízre és Magdeburg város polgármestere végezte a hajó keresztelését. A Magdeburg volt az AG Weser által gyártott tizedik könnyűcirkáló (kleiner Kreuzer – kiscirkáló), melyet a Császári Haditengerészet számára készített. A szolgálatba állítására 1912. augusztus 20-án került sor. 1912. december 1-jén a Magdeburg torpedótesztelési feladatokat kapott, leváltva ebben a feladatkörben az Augsburgot.
A 4570 tonnás, 138,7 méter hosszú hajó hosszú hátsófedélzetén 120 aknát tudott szállítani. Fegyverzete 12 darab 10,5 cm-es gyorstüzelő ágyúból és két 50 cm-es torpedóvetőcsőből állt. Lőszerkészlete 1800 lövedék volt (150/ágyú), torpedóból ötöt szállított magával. Legénysége 373 fő volt.

A három Bergmann-turbina 29.904 LE teljesítményre volt képes, amivel a hajó 27,6 csomós csúcssebességet tudott elérni. 1200 tonnás szénkészletével 12 csomós sebesség mellett a hatótávolsága 5820 tengeri mérföld volt. A géptermei nagyon szűkösek voltak, ezért a gépek javítását nehezen tudták elvégezni. A 22 csomó elérésekor erős vibráció lépett fel az egész hajótestben, ami a hajó szolgálatban igénybe vett sebességének jelentős korlátokat szabott. A korábbi Kolberg-osztályú hajókhoz hasonlóan a Magdeburg-osztály egységeit is különböző hajtóművekkel látták el. A szintén az AG Wesernél készült és hasonlóan három hajócsavarral rendelkező Stralsund 35.515 LE teljesítmény mellett 28,2 csomós csúcssebességre volt képes. A Stettinben az AG Vulcannál épített, négy hajócsavarral ellátott és szintén 27 csomós csúcssebességűre tervezett Breslau a 33.482 LE összteljesítményű AEG-Vulcan-turbinákkal 27,5 csomós csúcssebességet ért el. A Kaiserliche Werft által Wilhelmshavenben épített és két hajócsavarral ellátott Straßburg turbinái 33.742 LE-sek voltak és 28,2 csomós sebességet tettek lehetővé.

A Magdeburg-osztály cirkálói voltak a Kaiserliche Marine első olyan egységei, melyeket nem láttak el döfőorral. Ehelyett ún. cirkálóhajóorral (Kreuzerbug) rendelkezett, melynek tőkéje a vízvonal felett jóval meredekebb volt, mint az alatt. Emellett ezek voltak az első könnyűcirkálók, melyeket övpáncélzattal láttak el, ami a cirkáló hajótestét hosszának 80%-ában borította. Ezt azonban a fedélzetet borító páncélzat rovására tudták elérni, mely így csak 40 mm vastag volt. A parancsnoki torony 100 mm-es páncélzatot kapott.

Története 
A gépeinél fellépő gondok miatt a Magdeburgot nem lehetett a flotta többi egységével bevetni, ezért torpedó-kísérleti hajóként (Torpedoversuchsschiff) alkalmazták az Augsburgot felváltva ebben a szerepkörben, melyből így tüzérségi kísérleti hajó lett. Ehhez a Magdeburg két elülső lövege helyére torpedócsöveket szereltek. Ezzel a fegyverzettel volt ellátva a hajó egészen az elsüllyedéséig.

A háború kitörése után a Magdeburgot a Balti-tengeren vetették be. Augusztus 2-án az Augsburggal közösen vett részt a Libau elleni rajtaütésben, melynek során a balti város kikötőjét lőtték, miután az Augsburg aknazárt hozott létre előtte. Ezek voltak az első leadott lövések német hadihajók részéről a háborúban.
Ezt követően a Magdeburg egy egész sor orosz állások elleni tüzérségi támadásban vett részt, az egyik ilyen során augusztus 12-én a Dagerort világítótornyot lőtte. Augusztus 17-én a Magdeburg, az Augsburg, három romboló és a Deutschland aknarakó az orosz Admiral Makarov és a Gromoboj páncélos cirkálókkal találkoztak össze. Az orosz parancsnok a két német könnyűcirkálót a Roon és a Prinz Heinrich páncélos cirkálóknak vélte, ezért nem intézett ellenük támadást és mindkét fél visszavonult.

1914. augusztus 25-én egy kötelék tagjaként a Finn-öböl irányába tört előre, ahol másnap a nagy ködben Odensholm szigetnél, az északi észt partoknál zátonyra futott. A V 26 jelű romboló megpróbálta levontatni onnan, de minden a hajó kiszabadítására tett próbálkozás sikertelen maradt. A közeledő Bogatir és Pallada orosz cirkálók tüzet nyitottak a szerencsétlenül járt német hajóra, mire azt annak legénysége megpróbálta felrobbantani, de csak az orr-részét tudták megrongálni az oroszok beérkeztéig. Legénységéből 15 fő veszítette életét, a túlélőket a V 26 és az Amazone könnyűcirkáló vette fedélzetére. Habenicht korvettkapitány, a hajó kapitánya és az adjutánsa a hajó fedélzetén maradt és az oroszok fogságába estek.

Az oroszok a Magdeburg épen maradt ágyúit leszerelték és négy hajójukat látták el velük. A Chrabry ágyúnaszád hat 10,5 cm-es ágyút kapott, a Jasztreb őrhajó két, a Kopcsik és a Korszuny őrhajók egy-egy löveget kapott. A Magdeburg roncsát később az oroszok illetve a téli jég teljesen elpusztította.

Kódkönyvei 

Az oroszok megtalálták a német haditengerészet titkos kódkönyvének három példányát is. Egyiküket a németek az orosz cirkálók reggeli ködben való felbukkanásakor ólomnehezékkel megterhelve a tengerbe hajították. Orosz búvárok rátalálták és kiemelték a vízből. A két másik könyvet a hajó fedélzetén találták meg. Az oroszok a három könyv egyikét felajánlották a briteknek, melyet azok 1914. október 13-án átvettek. A brit történetírás szerint ez a későbbiek során értékes zsákmánynak bizonyult, mivel ennek segítségével a briteknek sikerült megfejteniük a német haditengerészet rádiójeleit és így a brit haditengerészet rendkívüli stratégiai és taktikai előnyökhöz jutott a tengeri hadviselésben.

A német hatóságok  háború után lefolytatott vizsgálatai evvel szemben arra a megállapításra jutottak, hogy Habenicht korvettkapitány megfelelően gondoskodott a rejtjelkulcsok megsemmisítéséről, a kódkönyvek megszerzése révén pedig az oroszok olyan dokumentumok birtokába jutottak, amivel már a háború előtt is rendelkeztek. Az eset után hamarosan a németek megváltoztatták a kódokat, így a későbbiek során azokat nem lehetett dekódolni olyan módon, mint ahogy azt a britek állították. A német hivatalos álláspont szerint a britek a későbbiekben vagy egyéb hírszerzési módszerek, vagy belső árulás révén szerezték be az információit a német flotta hadmozdulatairól.

Kapitányai

Pótlása 

A Magdeburg pótlására a háború végén a kieli Howaldtswerke kapott megbízást. 1917. november 17-én szintén Magdeburg néven bocsátották vízre, de a háború végéig nem fejezték be. Elkészítése még kilenc hónapot vett volna igénybe. A félbehagyott hajót 1922-ben bontották le.

Fordítás

Forrás 
  (A Magdeburgot érintő részek a 101. oldalig, elvesztése 80-101. o.)
 Gerhard Koop/Klaus-Peter Schmolke: Kleine Kreuzer 1903-1918, Bremen bis Cöln-Klasse, Band 12, Schiffsklassen und Schiffstypen der deutschen Marine, Bernard & Graefe Verlag München, 2004, 
 Matti E.Mäkelä: Das Geheimnis der "Magdeburg":, Die Geschichte des Kleinen Kreuzers und die Bedeutung seiner Signalbücher im Ersten Weltkrieg, Bernard & Graefe Verlag Koblenz, 1984,

Jegyzetek 

M
M
A Magdeburg a Császári Haditengerészet egyik könnyűcirkálója volt . A róla elnevezett hajóosztály további egységei a Stralsund , a Straßburg és a Breslau voltak . A Magdeburg mindjárt az első világháború kezdetén elveszett , mikor augusztusán nagy ködben zátonyra futott az észt partoknál a Balti-tengeren . A legénysége által részben megsemmisített cirkálóról az orosz haditengerészet megszerezte annak három kódkönyvét . Általánosan úgy tartják , hogy a brit hírszerzés ez alapján képes volt megfejteni a német haditengerészet rádiójeleit , ami nagy jelentőséggel bírt a tengeri háború későbbi menetére . Technikai adatok A hajó gerincétben fektették le az AG Weser Kielben a Bussard pótlására.májusán bocsátották vízre és Magdeburg város polgármestere végezte a hajó keresztelését . A Magdeburg volt az AG Weser által gyártott tizedik könnyűcirkáló ( kleiner Kreuzer – kiscirkáló ) , melyet a Császári Haditengerészet számára készített . A szolgálatba állítására augusztusán került sor. decemberjén a Magdeburg torpedótesztelési feladatokat kapott , leváltva ebben a feladatkörben az Augsburgot . Atonnás,7 méter hosszú hajó hosszú hátsófedélzeténaknát tudott szállítani . Fegyverzetedarab5 cm-es gyorstüzelő ágyúból és kétcm-es torpedóvetőcsőből állt . Lőszerkészletelövedék voltágyú ) , torpedóból ötöt szállított magával . Legénységefő volt . A három Bergmann-turbina904 LE teljesítményre volt képes , amivel a hajó6 csomós csúcssebességet tudott elérni.tonnás szénkészletévelcsomós sebesség mellett a hatótávolságatengeri mérföld volt . A géptermei nagyon szűkösek voltak , ezért a gépek javítását nehezen tudták elvégezni . Acsomó elérésekor erős vibráció lépett fel az egész hajótestben , ami a hajó szolgálatban igénybe vett sebességének jelentős korlátokat szabott . A korábbi Kolberg-osztályú hajókhoz hasonlóan a Magdeburg-osztály egységeit is különböző hajtóművekkel látták el . A szintén az AG Wesernél készült és hasonlóan három hajócsavarral rendelkező Stralsund515 LE teljesítmény mellett2 csomós csúcssebességre volt képes . A Stettinben az AG Vulcannál épített , négy hajócsavarral ellátott és szinténcsomós csúcssebességűre tervezett Breslau a482 LE összteljesítményű AEG-Vulcan-turbinákkal5 csomós csúcssebességet ért el . A Kaiserliche Werft által Wilhelmshavenben épített és két hajócsavarral ellátott Straßburg turbinái742 LE-sek voltak és2 csomós sebességet tettek lehetővé . A Magdeburg-osztály cirkálói voltak a Kaiserliche Marine első olyan egységei , melyeket nem láttak el döfőorral . Ehelyett ún. cirkálóhajóorral ( Kreuzerbug ) rendelkezett , melynek tőkéje a vízvonal felett jóval meredekebb volt , mint az alatt . Emellett ezek voltak az első könnyűcirkálók , melyeket övpáncélzattal láttak el , ami a cirkáló hajótestét hosszának-ában borította . Ezt azonban a fedélzetet borító páncélzat rovására tudták elérni , mely így csakmm vastag volt . A parancsnoki toronymm-es páncélzatot kapott . Története A gépeinél fellépő gondok miatt a Magdeburgot nem lehetett a flotta többi egységével bevetni , ezért torpedó-kísérleti hajóként ( Torpedoversuchsschiff ) alkalmazták az Augsburgot felváltva ebben a szerepkörben , melyből így tüzérségi kísérleti hajó lett . Ehhez a Magdeburg két elülső lövege helyére torpedócsöveket szereltek . Ezzel a fegyverzettel volt ellátva a hajó egészen az elsüllyedéséig . A háború kitörése után a Magdeburgot a Balti-tengeren vetették be . Augusztusán az Augsburggal közösen vett részt a Libau elleni rajtaütésben , melynek során a balti város kikötőjét lőtték , miután az Augsburg aknazárt hozott létre előtte . Ezek voltak az első leadott lövések német hadihajók részéről a háborúban . Ezt követően a Magdeburg egy egész sor orosz állások elleni tüzérségi támadásban vett részt , az egyik ilyen során augusztusén a Dagerort világítótornyot lőtte . Augusztusén a Magdeburg , az Augsburg , három romboló és a Deutschland aknarakó az orosz Admiral Makarov és a Gromoboj páncélos cirkálókkal találkoztak össze . Az orosz parancsnok a két német könnyűcirkálót a Roon és a Prinz Heinrich páncélos cirkálóknak vélte , ezért nem intézett ellenük támadást és mindkét fél visszavonult . 1914. augusztusén egy kötelék tagjaként a Finn-öböl irányába tört előre , ahol másnap a nagy ködben Odensholm szigetnél , az északi észt partoknál zátonyra futott . A Vjelű romboló megpróbálta levontatni onnan , de minden a hajó kiszabadítására tett próbálkozás sikertelen maradt . A közeledő Bogatir és Pallada orosz cirkálók tüzet nyitottak a szerencsétlenül járt német hajóra , mire azt annak legénysége megpróbálta felrobbantani , de csak az orr-részét tudták megrongálni az oroszok beérkeztéig . Legénységébőlfő veszítette életét , a túlélőket a Vés az Amazone könnyűcirkáló vette fedélzetére . Habenicht korvettkapitány , a hajó kapitánya és az adjutánsa a hajó fedélzetén maradt és az oroszok fogságába estek . Az oroszok a Magdeburg épen maradt ágyúit leszerelték és négy hajójukat látták el velük . A Chrabry ágyúnaszád hat5 cm-es ágyút kapott , a Jasztreb őrhajó két , a Kopcsik és a Korszuny őrhajók egy-egy löveget kapott . A Magdeburg roncsát később az oroszok illetve a téli jég teljesen elpusztította . Kódkönyvei Az oroszok megtalálták a német haditengerészet titkos kódkönyvének három példányát is . Egyiküket a németek az orosz cirkálók reggeli ködben való felbukkanásakor ólomnehezékkel megterhelve a tengerbe hajították . Orosz búvárok rátalálták és kiemelték a vízből . A két másik könyvet a hajó fedélzetén találták meg . Az oroszok a három könyv egyikét felajánlották a briteknek , melyet azok októberán átvettek . A brit történetírás szerint ez a későbbiek során értékes zsákmánynak bizonyult , mivel ennek segítségével a briteknek sikerült megfejteniük a német haditengerészet rádiójeleit és így a brit haditengerészet rendkívüli stratégiai és taktikai előnyökhöz jutott a tengeri hadviselésben . A német hatóságok háború után lefolytatott vizsgálatai evvel szemben arra a megállapításra jutottak , hogy Habenicht korvettkapitány megfelelően gondoskodott a rejtjelkulcsok megsemmisítéséről , a kódkönyvek megszerzése révén pedig az oroszok olyan dokumentumok birtokába jutottak , amivel már a háború előtt is rendelkeztek . Az eset után hamarosan a németek megváltoztatták a kódokat , így a későbbiek során azokat nem lehetett dekódolni olyan módon , mint ahogy azt a britek állították . A német hivatalos álláspont szerint a britek a későbbiekben vagy egyéb hírszerzési módszerek , vagy belső árulás révén szerezték be az információit a német flotta hadmozdulatairól . Kapitányai Pótlása A Magdeburg pótlására a háború végén a kieli Howaldtswerke kapott megbízást. novemberén szintén Magdeburg néven bocsátották vízre , de a háború végéig nem fejezték be . Elkészítése még kilenc hónapot vett volna igénybe . A félbehagyott hajótben bontották le . Fordítás Forrás ( A Magdeburgot érintő részek a oldalig , elvesztése o . ) Gerhard Koop/Klaus-Peter Schmolke : Kleine Kreuzer Bremen bis Cöln-Klasse, Band Schiffsklassen und Schiffstypen der deutschen Marine, Bernard & Graefe Verlag München , Matti E.Mäkelä : Das Geheimnis der " Magdeburg " : , Die Geschichte des Kleinen Kreuzers und die Bedeutung seiner Signalbücher im Ersten Weltkrieg , Bernard & Graefe Verlag Koblenz , Jegyzetek M M