Turbék
Turbék vagy Turbékpuszta Szigetvár külterületi településrésze, amely a városközponttól északkeletre, néhány kilométer távolságra található. Újkori benépesülése a 18. század második felében, a helyi Mariahilf-kegyhely jelentőségének növekedésével párhuzamosan kezdődött el. A ma zártkertes beépítésű településrész – melynek lakói alapvetően szőlő- és gyümölcstermesztéssel foglalkoznak – népességszáma 1930-ban 17, 1970-ben 50, 2011-ben a szomszédos Szőlőhegy nevű településrésszel együtt 593 fő volt.

Nevének eredete 
A település nevének eredetére vonatkozó, széles körben elterjedt magyarázat szerint, amely Németh Béla Szigetvár-monográfiája nyomán vált népszerűvé, a Turbék névalak a szigeti vár 1566. évi ostromakor elhunyt I. (Nagy) Szulejmán szultán halálának helyén emelt türbe (sírépítmény) török szóból eredeztethető (türbe > Türbék > Turbék). Ezen értelmezés alapján tehát Turbék nevében a szultán hajdanvolt türbéjének emléke őrződött meg.

Reuter Camillo tudományos alapokra helyezett névetimológiai kísérlete szerint ezzel szemben a Turbék szó török névadással keletkezett vagy a Tur („állj”, „maradj meg”, „légy” jelentésű) sorsmeghatározó személynév bek utótaggal történő képzésével (közép-ázsiai párhuzamok: Dursunbek, Dzsanibek települések), vagy a Tur személynév és a bég méltóságnév összevonásával (lásd pl. Hamz(s)a bég > Hamzsabég, a mai Érd régebbi elnevezése) és szóvégi g > k hangváltozással.

A Mária-kegyhely keletkezésének körülményei 
A történeti földrajzi-régészeti kutatások legfrissebb eredményeinek nyilvánosságra kerüléséig, egészen a legutóbbi időkig nem sikerült cáfolni azt – a tudományos szakma részéről is hallgatólagos belenyugvással támogatott –, eredetmondának bizonyuló közvélekedést, amely szerint a kegytemplom a korábban muszlim zarándokhelyként működő és települést maga köré szervező egykori szultáni türbe helyén épült, és amely a szentély búcsújáróhellyé válását az ott elhelyezett, „törökverő” státussal felruházott Segítő Szűzanya-képpel hozta összefüggésbe.

A türbe és a kegytemplom közti építészeti és spirituális folytonosság képzetének kialakulásához a településnévnek a türbe szóból való származtatása mellett hozzájárultak azok a történeti beszámolók is, amelyek a turbéki szakrális épületkomplexum részét alkotó türbe és mecset 1689-ben, közvetlenül Szigetvár visszafoglalását követően keresztény istentiszteleti hellyé történő felszenteléséről tudósítottak.

A kontinuitáselméletet megalapozó Németh Béla szerint a türbe, mint muszlim zarándokhely annak 1693. évi – valóban megtörtént – kifosztását és lerombolását követően keresztény kegyhellyé alakult, miután erre vonatkozóan a Haditanács részéről kormányzati döntés született. Úgy vélekedett, hogy a templom oltárlépcsője helyén (alatt) találhatók Szulejmán szultán földi maradványai. Hasonló álláspontot képviselt Hal Pál paptanár is, aki azt írta, hogy a türbe pusztulása után, annak helyén azonnal felépült a mai templom elődjéül szolgáló ideiglenes, fából készült kápolna. A turbéki kegyhely török múlttal való – a néphagyományban is átörökített – kapcsolatának ellentmondásaira utaló első írásos forrás a szigetvári plébánia 1738. évi kánoni vizitációjának (egyházlátogatásának) jegyzőkönyve. Ebből az derül ki, hogy az akkor még építés alatt álló (átépítésének első szakaszában lévő), de misebemutatásra már alkalmas (oltárral rendelkező) kápolnát a hívek kegyes alapítványaiból „újabban” emelték.

A búcsújáróhely szakrális legitimációját biztosító Segítő Boldogasszony (Mariahilf)-kegykép szerepének közelmúltbeli átértékelődése nyomán valószínűsíthető, hogy annak kultuszában a töröktől megszabadító, oltalmazó jelleg, valamint a kereszt és Mária muszlimok fölötti diadalának hirdetése helyett (mellett) egyéb tényezők lehetnek dominánsak.

A turbéki kegytemplomban 1741-ben oltárra helyezett, a gyermek Jézust magához ölelő Segítő Máriát (Maria Auxiliatrix) ábrázoló kép az 1620-as években létrejött passaui kegyhely (kápolna) oltárképének Wolff Karl Hauer által készített másolata. A sajátos ikonográfiai típust képviselő, a szükséghelyzetben a hozzá fohászkodó embert megsegítő Mária tisztelete a magyarországi törökellenes felszabadító háborúk végeztével, a 18. századtól kezdve új szellemi dimenzióba helyeződött. Az Ormánság és a Zselic (református-katolikus) felekezeti és (magyar-német) etnikai határvonala mentén fekvő Szigetváron egyrészt a német nemzeti tudatot is erősítő rekatolizációs törekvések, másrészt pedig az 1838-as utolsó nagy hazai pestisjárvány pusztítása idején megjelenő – betegségelhárító, gyógyító ereje iránti – lelki igény kielégítésének szolgálatába lépett.

I. Szulejmán szultán türbéjének helye 

A turbéki búcsújáróhely török jelenléttel való direkt fizikai és lelki kapcsolatának vélelmét alapjaiban ingatta meg az a közelmúltban bejelentett tudományos hír, amely Szulejmán szultán türbéje maradványainak – a Segítő Szűz Mária-templomtól távolabb, a turbéki-zsibóti szőlőhegyen 2015 őszén történt – felfedezéséről számolt be.

A 2013-ban, több tudományterület vizsgálati módszereinek felhasználásával kezdődő intenzív kutatómunka során előbb – a táj egykori felszíni viszonyainak, domborzati jellemzőinek rekonstrukcióját követően – a lehetséges helyszínek közül kizárták a kegytemplomot és az Almás-patak mentén elhelyezkedő Magyar–Török Barátság Park területét, majd a feltételezések szerint a szultán itt eltemetett belső szervei fölé emelt síremlék elhelyezkedésére vonatkozó írásos utalásokból és a régészeti előkészítő munkálatok eredményeiből kiindulva sikerült pontosan behatárolni a türbe helyét. Az ásatás során előkerült, hármas osztatú előcsarnokból és négyzetes központi helyiségből álló épületmaradványt, amelynek az alapfalain kívül egyéb, a szultánnak az isztambuli Szulejmán-mecsetkomplexum területén található mauzóleuma homlokzatdíszítésével rokonítható építészeti részletei is előkerültek, az egykori turbéki türbével azonosították.

A türbe nem önmagában álló építmény volt, hanem, amint azt korabeli iratok és térképi ábrázolások is jelzik, egy, a 16. század második felében, Szigetvár 1566-os török kézre kerülését követően létrejött, a szultáni sírhely, mint szakrális fókusz köré szerveződő, a forrásokban „Török Sánc” néven emlegetett település része. A Szulejmán szultán fia és utóda, II. Szelim vallási alapítványának köszönhetően a türbe mellett – a kiegészítő régészeti-geofizikai vizsgálatok által lokalizált – mecset, és a hamarosan kialakuló, zarándokok tömegeit vonzó Szulejmán-kultusz ápolását, a sírhely szellemi gondozását végző szúfi szerzetesek elhelyezésére szolgáló derviskolostor (tekke) is épült. E központi – erődfalakkal övezett – épületegyüttes körül, de még az ún. „Sáncon” belül török, illetve bosnyák muszlim népesség, a sáncon kívül pedig magyar és horvát keresztény lakosság telepedett meg.

A turbéki kegytemplom épülete 
Szigetvár városközpontjától mintegy három kilométerre északkeletre található a vár és a város töröktől való visszavételét követően kialakult búcsújáróhely Segítő Boldogasszonynak szentelt temploma. Az első, e helyütt álló, még a 18. század elején fából és sárból épült kis kápolnát jelenlegi ismereteink szerint két szakaszban építették át: a szentélye 1756-ra, a hajója pedig 1770-re készült el. Ekkor létesítették a kegyhely gondozását végző szerzetesek hajlékául szolgáló, a kápolna mögött található, napjainkban elhagyatott ferences remetelakot is. Nevezetes főoltárképét, a passaui kegykép másolatát – egy, feltételezhetően korábbi Segítő Mária-ábrázolás helyére – a kápolnabővítés során, 1741-ben helyezték el. Az épület bizonyíthatóan török vonatkozású elemei közé tartozik a hódoltsági időszakból származó, a muszlim ima előtti rituális mosakodás célját szolgáló medencéből kialakított szenteltvíztartó, illetve néhány török fogas vésővel megmunkált, lépcsőként beépített faragott kő. Orgonája a pécsi Angster-műhelyben készült.

A templom lényegében a maival egyező, végleges alakját az 1910-es évek elején elvégzett átalakítás-felújítás eredményeként nyerte el, a homlokzatán ekkor a török és magyar állam a Szulejmán szultánra és – a korábbi ismeretek szerint hajdan e helyen állt – sírépítményére emlékező, kétnyelvű táblát helyezett el. Az 1939-ben felavatott másik tábláján olvasható szöveg az 1664. évi téli hadjárat kapcsán Turbék elfoglalására, valamint a szultáni türbe Segítő Boldogasszony tiszteletére történt 1689. évi felszentelésének aktusára hívja fel a látogató figyelmét. Az egykor híres zarándokhely népszerűsége, mely a Mária mennybemenetele és születése napján, augusztus 15-én és szeptember 8-án tartott búcsúalkalmakkor a környékbeli magyar, cigány, horvát és német hívek tömegeit vonzotta, napjainkra erősen megkopott.

Jegyzetek

Források 
 Fodor Pál – Pap Norbert – Kitanics Máté: Szulejmán szultán elveszett zarándokvárosa. In: Rubicon, 2016/5-6.
 Gárdonyi Máté: A turbéki kegyhely és a Segítő Szűzanya tisztelete. In: Mediterrán és Balkán Fórum 9. évf. (2015) II. szám. http://epa.oszk.hu/02000/02090/00023/pdf/EPA02090_mediterran_2015_02_34-44.pdf (Hozzáférés: 2016. 06. 25.)
 Hal Pál: Szigetvár 1688 és 1689-ben. Szigetvár török uralom alól való felszabadulásának 250. évfordulója alkalmából. Szigetvár, 1939. (Különnyomat a Szigetvári Állami Polgári Iskola Értesítőjéből)
 Kitanics Máté: Szigetvár-Turbék: a szultán temetkezési helye a 17-18. századi magyar, német és latin források tükrében. In: Szülejmán szultán emlékezete Szigetváron. Mediterrán és Balkán Fórum. Különszám, 2014. 
 Kováts Valéria: Szigetvári történeti néphagyományok II. Janus Pannonius Múzeum Évkönyve 7, 1962.
 Németh Béla: Szigetvár története. Pécsi Irodalmi és Könyvnyomdai Rt., Pécs, 1903.

Kapcsolódó szócikkek 
 Szigetvár
 I. Szulejmán szultán
 Szigetvár ostroma
 Szűz Mária
 Türbe
 Zarándokhely

További információk 
 Kincsvadászok Szulejmán szigetvári temetkezési helyén, origo.hu
 Fodor Pál: Turbék. Szulejmán szultán szigetvári Türbevárosa a 16-17. századi oszmán-török forrásokban; közrem. Dorogi Ilona; BTK, Budapest, 2020 (Szigetvár-könyvek)
 Turbék. Szulejmán szultán zarándokvárosa; szerk. Pap Norbert; BTK–PTE, Budapest–Pécs, 2020 (Szigetvár-könyvek)

Szigetvár
Mária-kegyhelyek
Turbék vagy Turbékpuszta Szigetvár külterületi településrésze , amely a városközponttól északkeletre , néhány kilométer távolságra található . Újkori benépesülése a század második felében , a helyi Mariahilf-kegyhely jelentőségének növekedésével párhuzamosan kezdődött el . A ma zártkertes beépítésű településrész – melynek lakói alapvetően szőlő- és gyümölcstermesztéssel foglalkoznak – népességszámabanbenben a szomszédos Szőlőhegy nevű településrésszel együttfő volt . Nevének eredete A település nevének eredetére vonatkozó , széles körben elterjedt magyarázat szerint , amely Németh Béla Szigetvár-monográfiája nyomán vált népszerűvé , a Turbék névalak a szigeti vár évi ostromakor elhunyt I. ( Nagy ) Szulejmán szultán halálának helyén emelt türbe ( sírépítmény ) török szóból eredeztethető ( türbe > Türbék > Turbék ) . Ezen értelmezés alapján tehát Turbék nevében a szultán hajdanvolt türbéjének emléke őrződött meg . Reuter Camillo tudományos alapokra helyezett névetimológiai kísérlete szerint ezzel szemben a Turbék szó török névadással keletkezett vagy a Tur ( „ állj” , „ maradj meg” , „ légy” jelentésű ) sorsmeghatározó személynév bek utótaggal történő képzésével ( közép-ázsiai párhuzamok : Dursunbek , Dzsanibek települések ) , vagy a Tur személynév és a bég méltóságnév összevonásával ( lásd pl . Hamz( s) a bég > Hamzsabég , a mai Érd régebbi elnevezése ) és szóvégi g > k hangváltozással . A Mária-kegyhely keletkezésének körülményei A történeti földrajzi-régészeti kutatások legfrissebb eredményeinek nyilvánosságra kerüléséig , egészen a legutóbbi időkig nem sikerült cáfolni azt – a tudományos szakma részéről is hallgatólagos belenyugvással támogatott – , eredetmondának bizonyuló közvélekedést , amely szerint a kegytemplom a korábban muszlim zarándokhelyként működő és települést maga köré szervező egykori szultáni türbe helyén épült , és amely a szentély búcsújáróhellyé válását az ott elhelyezett , „ törökverő” státussal felruházott Segítő Szűzanya-képpel hozta összefüggésbe . A türbe és a kegytemplom közti építészeti és spirituális folytonosság képzetének kialakulásához a településnévnek a türbe szóból való származtatása mellett hozzájárultak azok a történeti beszámolók is , amelyek a turbéki szakrális épületkomplexum részét alkotó türbe és mecsetben , közvetlenül Szigetvár visszafoglalását követően keresztény istentiszteleti hellyé történő felszenteléséről tudósítottak . A kontinuitáselméletet megalapozó Németh Béla szerint a türbe , mint muszlim zarándokhely annak évi – valóban megtörtént – kifosztását és lerombolását követően keresztény kegyhellyé alakult , miután erre vonatkozóan a Haditanács részéről kormányzati döntés született . Úgy vélekedett , hogy a templom oltárlépcsője helyén ( alatt ) találhatók Szulejmán szultán földi maradványai . Hasonló álláspontot képviselt Hal Pál paptanár is , aki azt írta , hogy a türbe pusztulása után , annak helyén azonnal felépült a mai templom elődjéül szolgáló ideiglenes , fából készült kápolna . A turbéki kegyhely török múlttal való – a néphagyományban is átörökített – kapcsolatának ellentmondásaira utaló első írásos forrás a szigetvári plébánia évi kánoni vizitációjának ( egyházlátogatásának ) jegyzőkönyve . Ebből az derül ki , hogy az akkor még építés alatt álló ( átépítésének első szakaszában lévő ) , de misebemutatásra már alkalmas ( oltárral rendelkező ) kápolnát a hívek kegyes alapítványaiból „ újabban” emelték . A búcsújáróhely szakrális legitimációját biztosító Segítő Boldogasszony ( Mariahilf)-kegykép szerepének közelmúltbeli átértékelődése nyomán valószínűsíthető , hogy annak kultuszában a töröktől megszabadító , oltalmazó jelleg , valamint a kereszt és Mária muszlimok fölötti diadalának hirdetése helyett ( mellett ) egyéb tényezők lehetnek dominánsak . A turbéki kegytemplombanben oltárra helyezett , a gyermek Jézust magához ölelő Segítő Máriát ( Maria Auxiliatrix ) ábrázoló kép azas években létrejött passaui kegyhely ( kápolna ) oltárképének Wolff Karl Hauer által készített másolata . A sajátos ikonográfiai típust képviselő , a szükséghelyzetben a hozzá fohászkodó embert megsegítő Mária tisztelete a magyarországi törökellenes felszabadító háborúk végeztével , a századtól kezdve új szellemi dimenzióba helyeződött . Az Ormánság és a Zselic ( református-katolikus ) felekezeti és ( magyar-német ) etnikai határvonala mentén fekvő Szigetváron egyrészt a német nemzeti tudatot is erősítő rekatolizációs törekvések , másrészt pedig azas utolsó nagy hazai pestisjárvány pusztítása idején megjelenő – betegségelhárító , gyógyító ereje iránti – lelki igény kielégítésének szolgálatába lépett . I. Szulejmán szultán türbéjének helye A turbéki búcsújáróhely török jelenléttel való direkt fizikai és lelki kapcsolatának vélelmét alapjaiban ingatta meg az a közelmúltban bejelentett tudományos hír , amely Szulejmán szultán türbéje maradványainak – a Segítő Szűz Mária-templomtól távolabb , a turbéki-zsibóti szőlőhegyenőszén történt – felfedezéséről számolt be . Aban , több tudományterület vizsgálati módszereinek felhasználásával kezdődő intenzív kutatómunka során előbb – a táj egykori felszíni viszonyainak , domborzati jellemzőinek rekonstrukcióját követően – a lehetséges helyszínek közül kizárták a kegytemplomot és az Almás-patak mentén elhelyezkedő Magyar–Török Barátság Park területét , majd a feltételezések szerint a szultán itt eltemetett belső szervei fölé emelt síremlék elhelyezkedésére vonatkozó írásos utalásokból és a régészeti előkészítő munkálatok eredményeiből kiindulva sikerült pontosan behatárolni a türbe helyét . Az ásatás során előkerült , hármas osztatú előcsarnokból és négyzetes központi helyiségből álló épületmaradványt , amelynek az alapfalain kívül egyéb , a szultánnak az isztambuli Szulejmán-mecsetkomplexum területén található mauzóleuma homlokzatdíszítésével rokonítható építészeti részletei is előkerültek , az egykori turbéki türbével azonosították . A türbe nem önmagában álló építmény volt , hanem , amint azt korabeli iratok és térképi ábrázolások is jelzik , egy , a század második felében , Szigetváros török kézre kerülését követően létrejött , a szultáni sírhely , mint szakrális fókusz köré szerveződő , a forrásokban „ Török Sánc” néven emlegetett település része . A Szulejmán szultán fia és utóda , II. Szelim vallási alapítványának köszönhetően a türbe mellett – a kiegészítő régészeti-geofizikai vizsgálatok által lokalizált – mecset , és a hamarosan kialakuló , zarándokok tömegeit vonzó Szulejmán-kultusz ápolását , a sírhely szellemi gondozását végző szúfi szerzetesek elhelyezésére szolgáló derviskolostor ( tekke ) is épült . E központi – erődfalakkal övezett – épületegyüttes körül , de még az ún . „ Sáncon” belül török , illetve bosnyák muszlim népesség , a sáncon kívül pedig magyar és horvát keresztény lakosság telepedett meg . A turbéki kegytemplom épülete Szigetvár városközpontjától mintegy három kilométerre északkeletre található a vár és a város töröktől való visszavételét követően kialakult búcsújáróhely Segítő Boldogasszonynak szentelt temploma . Az első , e helyütt álló , még a század elején fából és sárból épült kis kápolnát jelenlegi ismereteink szerint két szakaszban építették át : a szentélyera , a hajója pedigre készült el . Ekkor létesítették a kegyhely gondozását végző szerzetesek hajlékául szolgáló , a kápolna mögött található , napjainkban elhagyatott ferences remetelakot is . Nevezetes főoltárképét , a passaui kegykép másolatát – egy , feltételezhetően korábbi Segítő Mária-ábrázolás helyére – a kápolnabővítés során, ben helyezték el . Az épület bizonyíthatóan török vonatkozású elemei közé tartozik a hódoltsági időszakból származó , a muszlim ima előtti rituális mosakodás célját szolgáló medencéből kialakított szenteltvíztartó , illetve néhány török fogas vésővel megmunkált , lépcsőként beépített faragott kő . Orgonája a pécsi Angster-műhelyben készült . A templom lényegében a maival egyező , végleges alakját azes évek elején elvégzett átalakítás-felújítás eredményeként nyerte el , a homlokzatán ekkor a török és magyar állam a Szulejmán szultánra és – a korábbi ismeretek szerint hajdan e helyen állt – sírépítményére emlékező , kétnyelvű táblát helyezett el . Azben felavatott másik tábláján olvasható szöveg az évi téli hadjárat kapcsán Turbék elfoglalására , valamint a szultáni türbe Segítő Boldogasszony tiszteletére történt évi felszentelésének aktusára hívja fel a látogató figyelmét . Az egykor híres zarándokhely népszerűsége , mely a Mária mennybemenetele és születése napján , augusztusén és szeptemberán tartott búcsúalkalmakkor a környékbeli magyar , cigány , horvát és német hívek tömegeit vonzotta , napjainkra erősen megkopott . Jegyzetek Források Fodor Pál – Pap Norbert – Kitanics Máté : Szulejmán szultán elveszett zarándokvárosa . In : Rubicon,5-6 . Gárdonyi Máté : A turbéki kegyhely és a Segítő Szűzanya tisztelete . In : Mediterrán és Balkán Fórum évf.II. szám . http://epa.oszk.hu/02000/02090/00023/pdf/EPA02090_mediterran_2015_02_34-44.pdf ( Hozzáférés : ) Hal Pál : Szigetvárésben . Szigetvár török uralom alól való felszabadulásának évfordulója alkalmából . Szigetvár , ( Különnyomat a Szigetvári Állami Polgári Iskola Értesítőjéből ) Kitanics Máté : Szigetvár-Turbék : a szultán temetkezési helye a századi magyar , német és latin források tükrében . In : Szülejmán szultán emlékezete Szigetváron . Mediterrán és Balkán Fórum . Különszám , Kováts Valéria : Szigetvári történeti néphagyományok II. Janus Pannonius Múzeum Évkönyve Németh Béla : Szigetvár története . Pécsi Irodalmi és Könyvnyomdai Rt. , Pécs , Kapcsolódó szócikkek Szigetvár I. Szulejmán szultán Szigetvár ostroma Szűz Mária Türbe Zarándokhely További információk Kincsvadászok Szulejmán szigetvári temetkezési helyén , origo.hu Fodor Pál : Turbék . Szulejmán szultán szigetvári Türbevárosa a századi oszmán-török forrásokban ; közrem . Dorogi Ilona; BTK, Budapest,( Szigetvár-könyvek ) Turbék . Szulejmán szultán zarándokvárosa ; szerk . Pap Norbert ; BTK–PTE, Budapest–Pécs,( Szigetvár-könyvek ) Szigetvár Mária-kegyhelyek