Wilhelm Rein
Georg Wilhelm Rein (Eisenach, 1847. augusztus 10. – Jéna, 1929. február 19.) német pedagógus, egyetemi tanár, a herbartiánus pedagógia neves képviselője.

Pályafutása

Édesapja középiskolai tanár volt. Középiskolai tanulmányait szülővárosa gimnáziumában végezte. 1866-ban érettségizett. Ebben az évben kezdte meg tanulmányait a jénai teológiai főiskolán, ahol az egyetemen hallgatta a herbartista Karl Volkmar Stoy pedagógia előadásait is. 1867-ben a heidelbergi egyetemen tanult. Teológiai tanulmányainak befejezése után (1869) Lipcsébe ment, hogy Tuiskon Ziller egyetemi pedagógiai szemináriumában folytassa tanulmányait. A lipcsei egyetemen a szemináriumi munka mellett gyakornokként, majd mint tanár a szakképző iskolában dolgozott. Itt ismerkedett meg Kármán Mórral, akivel élete végéig baráti kapcsolatban maradt. 1871-től gimnáziumi, majd tanítóképző intézeti tanárként, ill. igazgatóként dolgozott. Előbb Barmen-Wupperfeldben , 1872-től Weimarban, majd 1876-tól Eisenachban. Eközben hétkötetes népiskolai módszertani vezérkönyvet adott ki.

Jelentős különbség alakult ki nézetei és Ziller herbartizmusa közt. Értelmezései és magyarázatai szerint vált a herbarti didaktika világszerte ismertté, s lett Németországban is uralkodóvá. Herbartista maradt, de igyekezett a herbarti pedagógia keretébe beépíteni neveléstudomány minden újabb eredményét, amit a 19. század második felében a német nevelés elmélete és gyakorlata elért. Az oktatási folyamat pszichológiai elemzését adta, közérthetővé tette az elméleti alapokat, részletesen foglalkozott a tananyag-elrendezés (tantervelmélet) kérdéseivel, különösen a koncentráció lehetőségeivel, szükségességével. A tanítási folyamatot tágabb időszakként, „methodikai egységként” vizsgálta, nem merevítette be azt egy tanítási óra szükségszerűségébe. Az ő megnevezései szerint váltak közismertté a Herbart–Ziller fokozatok, amelyek egy-egy methodiai egység feldolgozás során valósulnak meg. 
1. előkészítés (Vorbereitung);
2. az új ismeret nyújtása (Darbietung);
3. kapcsolás a régi ismeretekkel (Verknüpfung);
4. összefoglalás (Zusammenfassung);
5. alkalmazás (Anwendung).
Doktori dolgozatát a lipcsei, de a bonni egyetem is elutasította. 1872-en a rostocki egyetemen doktorált.
1885-ben Karl Volkmar Stoy katedráját foglalta el Jénában, ahol 1923-ig, nyugalomba vonulásáig működött. A jénai pedagógiai szemináriuma abban az időben nemzetközi rangú központja volt a neveléstudománynak. A gyakorlóiskolájában alakult ki az a képzési eljárás, amelynek alapsajátosságai még napjainkban is megfigyelhetők a magyarországi intézményes tanító- és tanárképzés gyakorlati képzésében

– a gyakorlatokat vezető-tanár, vagy a képzésben részt vevő gyakorló pedagógusjelölt bemutató tanítása;
– a bemutatást követő „konferencia” (bírálat), amelyet a tanítást bemutató önkritikája vezet be, és az előre kijelölt recenzens bírálata követ;
– a bemutatás általános vitája, melyben a bemutatáson részt vevő minden pedagógus és pedagógusjelölt elmondja/elmondhatja véleményét.
A jénai gyakorlóiskola – mint teljesen független intézmény – egyúttal kísérleti iskola is volt. A pedagógusképzésen kívül kezdeményezően lépett fel a pedagógus-továbbképzés területén. Elsőként szervezett nyári nemzetközi pedagógiai tanfolyamokat, amelyek még az I. világháború után is látogatottak voltak. A herbarti pedagógia kevésbé formális magyarázatának és értelmezésének terjesztése céljából létrehozta a Pedagógiai Tudományos Egyesület (Verein für wissenschaftliche Pädagogik). Ebből a szempontból különösen nagy jelentősége volt a szerkesztésében megjelent pedagógiai enciklopédikus kézikönyvnek – Mind egyetemi szemináriumában, mind pedig a tanfolyamokon számos magyar látogató is megfordult.
 „Az 1990. év nyarán a vallás- és közoktatásügyi m. kir. miniszter két állami tanítóképző-intézeti igazgatót és három tanárt, köztük engem is, kiküldött a jénai egyetem pedagógiai szemináriumában rendezett nyári tanfolyamra azon kötelezettséggel, hogy tanulmányainkat és szerzett tapasztalatainkat azután itthon a hazai közoktatás javára gyümölcsöztessük. Mi állami kiküldöttek még az előadás megkezdése előtt megbeszéltük és megállapítottuk Jénában, hogy mindegyikünknek egy előadást különös figyelemmel kell kísérnie.”
Hazánkon kívül jelentős hatása volt a Skandináv országokban és Angliában.

Műveiből 
 Herberts Regierung, Unterricht und Zucht – 1873.
 Theorie und Praxis des Volksschulunterrichts nach Herbartischen Grundsätzen I–VIII. – 1878–1885.
 Pädagogik im Grundriss – 1890.
 Enzyklopädisches Handbuch der Pädagogik I–VII. 1894–1899; I–X. 1903–1911.2
 Pädagogik in systematischer Darstellung I–II – 1902–1906.
 Kunst, Politik, Pädagogik: gesammelte Aufsätze – 1911.
 Deutsche Schulerziehung – 1913.
 Die Herbartische Pädagogik im Lichte der Gegenwart – 1915.
 Zur Neugestaltung unseres Bildungswesens: Rückblicke und Ausblicke – 1917.

Jegyzetek

Források 
 Pedagógiai lexikon II. rész – szerk: Fináczy Ernő, Kornis Gyula és Kemény Ferenc – Budapest, 1933, 587–588. p.
 Pedagógiai lexikon IV. kötet – főszerk: Nagy Sándor – Akadémiai Kiadó, Budapest, 1979, 38. p.
 Pedagógiai lexikon III. kötet – szerk: Falus Iván – Keraban, Budapest, 1997, 206. p.
 Mikonya György: Két Herbart-tanítvány: Karl V. Stoy és Wilhelm Rein szerepe a modern iskolapedagógia megteremtésében. – Iskolakultúra, 12. évfolyam, 2002. 5. szám, 27–37. p.

Irodalom 
 Fináczy Ernő: Herbart és követői – in: Fináczy Ernő: Neveléselméletek a XIX. században – Magyar Tudományos Akadémia kiadása, Budapest, 1934. 3. könyv, 3. fejezete.
 Prohászka Lajos: Az oktatás elmélete – Országos Középiskolai Tanáregyesület, Budapest, 1937. – a könyv III. fejezete: Az oktatás lefolyás (A módszer elmélete).
 Pukánszky Béla: Herbart követői – in: Pukánszky Béla–Németh András: Neveléstörténet – Nemzeti Tankönyvkiadó, Budapest, 1996. VIII. fejezet. – 
 Weszely Ödön: A modern pedagógia útjain – Franklin Társulat, Budapest, 1918.
 Glocker Lajos: Rein szemináriuma Jénában – in: Magyar Paedagogia, 1911. 489–495. p.
 Kornis Gyula: Rein – in: Magyar Középiskola, 1910.
 Krausz Sándor: A Herbart –Ziller–Rein-féle didaktikai elmélet és gyakorlat: tanítók és tanítónövendékek számára – Lampel K., Budapest, 1902. 177 p.
 Krausz Sándor: A Herbart-Ziller-Rein féle didaktikai elmélet és gyakorlat – in: Magyar Paedagogia, 1902, 642–644. p.
 Németh András: Weszely Ödön – Országos Pedagógiai Könyvtár és Múzeum, Budapest, 1990. 98 p. – 
 Pohl, Horst-Erich: Die Pädagogik Wilhelm Reins – Bad Heilbrunn, 1972. 330 p.

1847-ben született személyek
1929-ben elhunyt személyek
Német egyetemi, főiskolai oktatók
Szakírók
Georg Wilhelm Rein ( Eisenach , augusztus – Jéna , február ) német pedagógus , egyetemi tanár , a herbartiánus pedagógia neves képviselője . Pályafutása Édesapja középiskolai tanár volt . Középiskolai tanulmányait szülővárosa gimnáziumában végezte.ban érettségizett . Ebben az évben kezdte meg tanulmányait a jénai teológiai főiskolán , ahol az egyetemen hallgatta a herbartista Karl Volkmar Stoy pedagógia előadásait is.ben a heidelbergi egyetemen tanult . Teológiai tanulmányainak befejezése utánLipcsébe ment , hogy Tuiskon Ziller egyetemi pedagógiai szemináriumában folytassa tanulmányait . A lipcsei egyetemen a szemináriumi munka mellett gyakornokként , majd mint tanár a szakképző iskolában dolgozott . Itt ismerkedett meg Kármán Mórral , akivel élete végéig baráti kapcsolatban maradt.től gimnáziumi , majd tanítóképző intézeti tanárként , ill. igazgatóként dolgozott . Előbb Barmen-Wupperfeldben,től Weimarban , majdtól Eisenachban . Eközben hétkötetes népiskolai módszertani vezérkönyvet adott ki . Jelentős különbség alakult ki nézetei és Ziller herbartizmusa közt . Értelmezései és magyarázatai szerint vált a herbarti didaktika világszerte ismertté , s lett Németországban is uralkodóvá . Herbartista maradt , de igyekezett a herbarti pedagógia keretébe beépíteni neveléstudomány minden újabb eredményét , amit a század második felében a német nevelés elmélete és gyakorlata elért . Az oktatási folyamat pszichológiai elemzését adta , közérthetővé tette az elméleti alapokat , részletesen foglalkozott a tananyag-elrendezés ( tantervelmélet ) kérdéseivel , különösen a koncentráció lehetőségeivel , szükségességével . A tanítási folyamatot tágabb időszakként , „ methodikai egységként” vizsgálta , nem merevítette be azt egy tanítási óra szükségszerűségébe . Az ő megnevezései szerint váltak közismertté a Herbart–Ziller fokozatok , amelyek egy-egy methodiai egység feldolgozás során valósulnak meg . 1. előkészítés ( Vorbereitung ) ; 2. az új ismeret nyújtása ( Darbietung ) ; 3. kapcsolás a régi ismeretekkel ( Verknüpfung ) ; 4. összefoglalás ( Zusammenfassung ) ; 5. alkalmazás ( Anwendung ) . Doktori dolgozatát a lipcsei , de a bonni egyetem is elutasította.en a rostocki egyetemen doktorált . 1885-ben Karl Volkmar Stoy katedráját foglalta el Jénában , aholig , nyugalomba vonulásáig működött . A jénai pedagógiai szemináriuma abban az időben nemzetközi rangú központja volt a neveléstudománynak . A gyakorlóiskolájában alakult ki az a képzési eljárás , amelynek alapsajátosságai még napjainkban is megfigyelhetők a magyarországi intézményes tanító- és tanárképzés gyakorlati képzésében – a gyakorlatokat vezető-tanár , vagy a képzésben részt vevő gyakorló pedagógusjelölt bemutató tanítása ; – a bemutatást követő „ konferencia” ( bírálat ) , amelyet a tanítást bemutató önkritikája vezet be , és az előre kijelölt recenzens bírálata követ ; – a bemutatás általános vitája , melyben a bemutatáson részt vevő minden pedagógus és pedagógusjelölt elmondja/ elmondhatja véleményét . A jénai gyakorlóiskola – mint teljesen független intézmény – egyúttal kísérleti iskola is volt . A pedagógusképzésen kívül kezdeményezően lépett fel a pedagógus-továbbképzés területén . Elsőként szervezett nyári nemzetközi pedagógiai tanfolyamokat , amelyek még az I. világháború után is látogatottak voltak . A herbarti pedagógia kevésbé formális magyarázatának és értelmezésének terjesztése céljából létrehozta a Pedagógiai Tudományos Egyesület ( Verein für wissenschaftliche Pädagogik ) . Ebből a szempontból különösen nagy jelentősége volt a szerkesztésében megjelent pedagógiai enciklopédikus kézikönyvnek – Mind egyetemi szemináriumában , mind pedig a tanfolyamokon számos magyar látogató is megfordult . „ Az év nyarán a vallás- és közoktatásügyi m. kir. miniszter két állami tanítóképző-intézeti igazgatót és három tanárt , köztük engem is , kiküldött a jénai egyetem pedagógiai szemináriumában rendezett nyári tanfolyamra azon kötelezettséggel , hogy tanulmányainkat és szerzett tapasztalatainkat azután itthon a hazai közoktatás javára gyümölcsöztessük . Mi állami kiküldöttek még az előadás megkezdése előtt megbeszéltük és megállapítottuk Jénában , hogy mindegyikünknek egy előadást különös figyelemmel kell kísérnie.” Hazánkon kívül jelentős hatása volt a Skandináv országokban és Angliában . Műveiből Herberts Regierung , Unterricht und Zucht – Theorie und Praxis des Volksschulunterrichts nach Herbartischen Grundsätzen I–VIII. –1885. Pädagogik im Grundriss – Enzyklopädisches Handbuch der Pädagogik I–VII.1899 ; I–X.1911.2 Pädagogik in systematischer Darstellung I–II –1906 . Kunst , Politik , Pädagogik : gesammelte Aufsätze – Deutsche Schulerziehung – Die Herbartische Pädagogik im Lichte der Gegenwart – Zur Neugestaltung unseres Bildungswesens : Rückblicke und Ausblicke – Jegyzetek Források Pedagógiai lexikon II. rész – szerk : Fináczy Ernő , Kornis Gyula és Kemény Ferenc – Budapest,588. p. Pedagógiai lexikon IV. kötet – főszerk : Nagy Sándor – Akadémiai Kiadó, Budapest , p. Pedagógiai lexikon III. kötet – szerk : Falus Iván – Keraban , Budapest , p. Mikonya György : Két Herbart-tanítvány : Karl V . Stoy és Wilhelm Rein szerepe a modern iskolapedagógia megteremtésében. – Iskolakultúra , évfolyam , szám,37. p. Irodalom Fináczy Ernő : Herbart és követői – in : Fináczy Ernő : Neveléselméletek a XIX. században – Magyar Tudományos Akadémia kiadása, Budapest , könyv , fejezete . Prohászka Lajos : Az oktatás elmélete – Országos Középiskolai Tanáregyesület , Budapest , – a könyv III. fejezete : Az oktatás lefolyás ( A módszer elmélete ) . Pukánszky Béla : Herbart követői – in : Pukánszky Béla–Németh András : Neveléstörténet – Nemzeti Tankönyvkiadó , Budapest , VIII. fejezet. – Weszely Ödön : A modern pedagógia útjain – Franklin Társulat , Budapest , Glocker Lajos : Rein szemináriuma Jénában – in : Magyar Paedagogia,495. p. Kornis Gyula : Rein – in : Magyar Középiskola , Krausz Sándor : A Herbart –Ziller–Rein-féle didaktikai elmélet és gyakorlat : tanítók és tanítónövendékek számára – Lampel K., Budapest,p . Krausz Sándor : A Herbart-Ziller-Rein féle didaktikai elmélet és gyakorlat – in : Magyar Paedagogia,644. p. Németh András : Weszely Ödön – Országos Pedagógiai Könyvtár és Múzeum , Budapest,p. – Pohl , Horst-Erich : Die Pädagogik Wilhelm Reins – Bad Heilbrunn,p . 1847-ben született személyek 1929-ben elhunyt személyek Német egyetemi , főiskolai oktatók Szakírók