Mártogatás süllőre
A mártogatás sūllőre horgásztechnika: botvégről variált függőleges keresés süllő után. A tapogatással szemben, melynek során a horgász a mederrel párhuzamosan fésüli át a süllő vélt tartózkodási helyeit, a mártogatásnál botvégről, függőlegesen vagy közel függőlegesen,  mozzanatról mozzanatra horgássza le a süllőket, kősüllőket rejtő bedőlt fákat, roncsokat, egyéb akadókat, mederszakadásokat. Az emeljük, visszaengedjük módszerrel fentről lefelé haladva mártogat a horgász, de fenékről felfelé indulva is irányulhat a folyamat. 

Mind az álló-, mint a folyóvízi mártogatás nappali horgászat. A ködös, borult, esős, enyhén szeles időjárás növeli a mártogató horgász esélyeit.

Mártogató terepek 
A mártogatás elsősorban állóvízi horgászat, de akadhatnak a folyókon is ezt a módszert lehetővé tevő vízalakulatok.

Állóvízi mártogató terepek 
Vízbe dőlt, a vízben álló vagy elfekvő fa, tuskó, roncs adja a természetes állóvízi tartásokat, ebben a fontossági sorrendben. Ezeket veszik mintául a legkülönfélébb anyagokból összeeszkábált mesterséges haltanyák is, például a faágakból összedrótozott, kövekkel nehezített máglyarakás, a kibelezett autóroncs, a leengedett kútgyűrű. A  süllő horgászata szempontjából igen hasznos mesterséges tartás megengedett, feltéve hogy létesítése nem akadályozza a hajózást, és nem ütközik víz- és környezetvédelmi szabályokba. 

Fontos természetes természetes mártogató terepek az állóvízi mederalakzatok és a vízi növényzet szélei. Haltanyákat ad az atkás meder, a homok, a természetes gödör, a marás, a nádfal széle is.

Folyóvízi mártogató terepek 

A folyóvízi mártogató horgász a csendesülő, lötyögő vízalakulatokat, az úgynevezett langókat keresi. A langók természetes agyag-, illetve homokfokokon megtörő szabdalt medrű mély vizek, ahol a rézsűn maradt ágas bogas fák és tuskók védelmében megbúvó halakra vadásznak a ragadozók, így a süllő is. A feszített vízfelszín árulkodik a jelentős mélységről, de csak horgászat közben lehet a kutyrokat kiismerni.

A folyó pezsdülése fokozza a süllő étvágyát, ám a kapásai ilyenkor ideges kaffantások, sok az otthagyásos rávágás. Hosszú távon inkább a lassú apadás, a víz megállapodása kedvező.

A felszerelés 
A partról alámerülő fát vagy a szakadást a 6-7 méter hosszú bolonyai botok valamelyikével lehet megfelelő helyzetben tunkolni, cincálni. 4-5 méter körüli bottal jól mártogathatóak a leggorombább terepek is. A mártogatáshoz a kiegyensúlyozott és könnyű bot a legmegfelelőbb. A mártogató horgászok a bothoz 40-es peremorsót használnak, alaposan feltöltve 0,22-0,25 mm-es zsinórral. Nagyon nehéz terepen is csak akkor alkalmaznak erősebb 0,30-0,35mm zsinórt, ha az akadóban erősebb, esetleg kapitális süllőket sejtenek.

A mártogató végszerelékek  
Az egyszerű, kevés alkatrészből gyorsan összeállítható végszerelékek elemei: 2-es, 1-es, 1/0-s hosszúszárú horgok, huzal-, gömb-, csepp-, ólom nehezékek. A 4-5 méternél nem mélyebb vizekben célszerű a testesebb, fixen rögzíthető vagy csúszó úszó. További elemek az 5-7 mm-es szelepgumi ütközők.

Csalizás, csalik 

A mártogatáshoz leggyakrabban eleven csalihalat tűznek horogra, a csali halfajánál és méreténél a süllő természetes táplálékhalait véve mintául. Ezek nappal a fenékjáró küllők, bodorkák, naphalak, durbincsok. A süllő sötétedéstől világosodásig vízközt kapja el a halfajok széles választékát. Amikor fent rabol, akkor a víztetőről szürcsöli le áldozatait, így ezek zöme küsz, vörösszárnyú és az ivadékok serege. A hálóval vagy kispecával könnyen megfogható küszök, vörösszárnyú keszegek adják a csalit általában. Az apró jászkeszeg, küsz, bodorka, szivárványos ökle már ínyencfalatnak tekinthető.  

Az eleven csalihal méretétől sok függ, úgymond kis csali = kis süllő, nagy csali = nagy süllő. Ez a mondás hasonlóan találó, mint az, hogy  ismerni kell az öreg útonállók tartózkodási helyét, és nagy-nagy kitartással horgászni rájuk. 

Mivel a süllő toroknyílása viszonylag szűk, csak a karcsúbb vagy a kisebb falatok férnek le rajta könnyedén, ezért nem érdemes nagyobb dévérekkel próbálkozni.

Kiváló süllő csali a halszelet, a darabhal és a halfilé is.

A horgász a nagyobb csalihalat hátúszója mögött, a kisebbeket orrlyukán átfűzve tűzi horogra úgy, hogy a horog vége egy kicsit kilátszódjon, hiszen ez a bevágáskor előnyös.

Terepfüggő sajátos technikák

Mártogatás bedőlt vagy vízből kiálló, netán ismert helyzetű víz alatti fában 
Még ha a fa helyzete ismert is, célszerű előbb horog alakúra meghajlított pálcaólommal megkeresni a szóba jöhető tereplyukakat. Ezután a horgász a bot végéről óvatosan leengedi a végszereléket, és amikor érezi, hogy a szerelék a fenéken koppan, akkor lassan emeli, majd picit visszaengedi. Ezt ismétli mndaddig, amíg nem érezi,  hogy valami hirtelen rávág.

Mártogatás szakadásban  
Álló- és folyóvízen egyaránt előfordul, hogy a meder meredek rézsűvel, vagy falszerű töréssel szakad alá. Ezek kiváló mártogató terepek. Horgászatuk ritka kivételtől eltekintve csakis csónakból lehetséges. A horgászás ilyen helyen mindig a fenekén kezdődik, és acsökök helyzetének kitapogatása után következik az alapos körülmártogatás. A horgász a fal mentén emelget, vagy végszerelékével  „megmászatja” a rézsű fokait.

A süllőket oltalmazó gyökerekből nehéz kiakasztani a horgot. A kitámadó, rákaffantó süllőt bátrabban nyeltetheti a horgász mint a fában, roncsban, így megakasztásuk is biztosabb.

Források 
 Dr. Hunyady Attila: A süllőhorgászat módszerei. Budapest. 50–69. p. (2000)
 
 Élő halas mártogatás (energofish.hu)
 A mártogatás (Dunai Horgászok)
 Pergetés és mártogatás süllőre (Csuka a horgon)

Horgászat
A mártogatás sūllőre horgásztechnika : botvégről variált függőleges keresés süllő után . A tapogatással szemben , melynek során a horgász a mederrel párhuzamosan fésüli át a süllő vélt tartózkodási helyeit , a mártogatásnál botvégről , függőlegesen vagy közel függőlegesen , mozzanatról mozzanatra horgássza le a süllőket , kősüllőket rejtő bedőlt fákat , roncsokat , egyéb akadókat , mederszakadásokat . Az emeljük , visszaengedjük módszerrel fentről lefelé haladva mártogat a horgász , de fenékről felfelé indulva is irányulhat a folyamat . Mind az álló- , mint a folyóvízi mártogatás nappali horgászat . A ködös , borult , esős , enyhén szeles időjárás növeli a mártogató horgász esélyeit . Mártogató terepek A mártogatás elsősorban állóvízi horgászat , de akadhatnak a folyókon is ezt a módszert lehetővé tevő vízalakulatok . Állóvízi mártogató terepek Vízbe dőlt , a vízben álló vagy elfekvő fa , tuskó , roncs adja a természetes állóvízi tartásokat , ebben a fontossági sorrendben . Ezeket veszik mintául a legkülönfélébb anyagokból összeeszkábált mesterséges haltanyák is , például a faágakból összedrótozott , kövekkel nehezített máglyarakás , a kibelezett autóroncs , a leengedett kútgyűrű . A süllő horgászata szempontjából igen hasznos mesterséges tartás megengedett , feltéve hogy létesítése nem akadályozza a hajózást , és nem ütközik víz- és környezetvédelmi szabályokba . Fontos természetes természetes mártogató terepek az állóvízi mederalakzatok és a vízi növényzet szélei . Haltanyákat ad az atkás meder , a homok , a természetes gödör , a marás , a nádfal széle is . Folyóvízi mártogató terepek A folyóvízi mártogató horgász a csendesülő , lötyögő vízalakulatokat , az úgynevezett langókat keresi . A langók természetes agyag- , illetve homokfokokon megtörő szabdalt medrű mély vizek , ahol a rézsűn maradt ágas bogas fák és tuskók védelmében megbúvó halakra vadásznak a ragadozók , így a süllő is . A feszített vízfelszín árulkodik a jelentős mélységről , de csak horgászat közben lehet a kutyrokat kiismerni . A folyó pezsdülése fokozza a süllő étvágyát , ám a kapásai ilyenkor ideges kaffantások , sok az otthagyásos rávágás . Hosszú távon inkább a lassú apadás , a víz megállapodása kedvező . A felszerelés A partról alámerülő fát vagy a szakadást améter hosszú bolonyai botok valamelyikével lehet megfelelő helyzetben tunkolni , cincálni.méter körüli bottal jól mártogathatóak a leggorombább terepek is . A mártogatáshoz a kiegyensúlyozott és könnyű bot a legmegfelelőbb . A mártogató horgászok a bothozes peremorsót használnak , alaposan feltöltve22-0,25 mm-es zsinórral . Nagyon nehéz terepen is csak akkor alkalmaznak erősebb30-0,35mm zsinórt , ha az akadóban erősebb , esetleg kapitális süllőket sejtenek . A mártogató végszerelékek Az egyszerű , kevés alkatrészből gyorsan összeállítható végszerelékek elemei : es, es,0-s hosszúszárú horgok , huzal- , gömb- , csepp- , ólom nehezékek . Améternél nem mélyebb vizekben célszerű a testesebb , fixen rögzíthető vagy csúszó úszó . További elemek azmm-es szelepgumi ütközők . Csalizás , csalik A mártogatáshoz leggyakrabban eleven csalihalat tűznek horogra , a csali halfajánál és méreténél a süllő természetes táplálékhalait véve mintául . Ezek nappal a fenékjáró küllők , bodorkák , naphalak , durbincsok . A süllő sötétedéstől világosodásig vízközt kapja el a halfajok széles választékát . Amikor fent rabol , akkor a víztetőről szürcsöli le áldozatait , így ezek zöme küsz , vörösszárnyú és az ivadékok serege . A hálóval vagy kispecával könnyen megfogható küszök , vörösszárnyú keszegek adják a csalit általában . Az apró jászkeszeg , küsz , bodorka , szivárványos ökle már ínyencfalatnak tekinthető . Az eleven csalihal méretétől sok függ , úgymond kis csali = kis süllő , nagy csali = nagy süllő . Ez a mondás hasonlóan találó , mint az , hogy ismerni kell az öreg útonállók tartózkodási helyét , és nagy-nagy kitartással horgászni rájuk . Mivel a süllő toroknyílása viszonylag szűk , csak a karcsúbb vagy a kisebb falatok férnek le rajta könnyedén , ezért nem érdemes nagyobb dévérekkel próbálkozni . Kiváló süllő csali a halszelet , a darabhal és a halfilé is . A horgász a nagyobb csalihalat hátúszója mögött , a kisebbeket orrlyukán átfűzve tűzi horogra úgy , hogy a horog vége egy kicsit kilátszódjon , hiszen ez a bevágáskor előnyös . Terepfüggő sajátos technikák Mártogatás bedőlt vagy vízből kiálló , netán ismert helyzetű víz alatti fában Még ha a fa helyzete ismert is , célszerű előbb horog alakúra meghajlított pálcaólommal megkeresni a szóba jöhető tereplyukakat . Ezután a horgász a bot végéről óvatosan leengedi a végszereléket , és amikor érezi , hogy a szerelék a fenéken koppan , akkor lassan emeli , majd picit visszaengedi . Ezt ismétli mndaddig , amíg nem érezi , hogy valami hirtelen rávág . Mártogatás szakadásban Álló- és folyóvízen egyaránt előfordul , hogy a meder meredek rézsűvel , vagy falszerű töréssel szakad alá . Ezek kiváló mártogató terepek . Horgászatuk ritka kivételtől eltekintve csakis csónakból lehetséges . A horgászás ilyen helyen mindig a fenekén kezdődik , és acsökök helyzetének kitapogatása után következik az alapos körülmártogatás . A horgász a fal mentén emelget , vagy végszerelékével „ megmászatja” a rézsű fokait . A süllőket oltalmazó gyökerekből nehéz kiakasztani a horgot . A kitámadó , rákaffantó süllőt bátrabban nyeltetheti a horgász mint a fában , roncsban , így megakasztásuk is biztosabb . Források Dr . Hunyady Attila : A süllőhorgászat módszerei . Budapest.69. p. Élő halas mártogatás ( energofish.hu ) A mártogatás ( Dunai Horgászok ) Pergetés és mártogatás süllőre ( Csuka a horgon ) Horgászat