Karl Sigmund Friedrich Wilhelm Leutrum von Ertingen
Karl Sigmund Friedrich Wilhelm Leutrum von Ertingen (olaszul: Carlo Sigismondo Federico Guglielmo von Leutrum; Dürrn, 1692. június 27. – Cuneo, 1755. május 16.) német származású savoyai hadvezér.
Jelentős stratégiai eredményeket ért el a savoyai hadsereg szolgálatában, és híres megvesztegethetetlensége a nép körében kedvelt alakká tette. Halálát a Barôn Litrôn dalban énekelték meg és katonai teljesítményei és erényei miatt mindmáig nagy tisztelet övezi Piemontban.

Gyermekkora és ifjúsága
Friedrich Christoph Leutrum von Ertingen báró, baden-durlachi főerdőőr második házasságából született, életének első éveit az Ölbronn-Dürrn melletti Karlshäuser Hof birtok kastélyában töltötte. A mai Baden-Württemberg tartományban található kastélyt még nagyapja építtette 1650-ben. Piemontba először tizennégy éves korában jutott el féltestvérével, ahol Savoyai Jenő kíséretéhez csatlakoztak. Ekkor döntötte el, hogy a savoyai hadseregben vállal katonai szolgálatot.

Katonai pályája

Fegyverforgatásra Johann Hernst Wahren kapitány tanította meg. 1706-ban századosi rangot (Capitano di fanteria) kapott a savoyai szolgálatban álló Schulenburg német gyalogezrednél (Reggimento di Fanteria Alemanna Schoulembourg). Az ezreddel aktívan részt vett az 1708-as alpesi hadjáratban.
1721. június 5-én őrnaggyá (Maggiore) léptették elő.
1725. augusztus 21-én a Rehbinder német gyalogezred alezredesévé (Luogotenente Colonnello), majd 1732. május 5-én ezredessé (Colonnello comandante) léptették elő. A Rehbinder ezred élén 1733 telén részt vett a lengyel örökösödési háborúban és Gera Pizzighettone ostroma során különösen kitüntette magát.
1735. március 9-én léptették elő brigadérossá (Brigadier Generale).

Az osztrák örökösödési háború kitörésekor Leutrumot azonnal a Pó-síkságra vezényelték, minek utána a Rehbinder ezred volt az egyik legelső harcra kész piemonti egység ebben a térségben. Az ezred 1. zászlóalja az egész telet a Pó-síkságon húzódó frontvonalon töltötte. A hadjárat alatt Leutrum különösen kitüntette magát a camposantói csatában (1743. február 8.), mikor a csata második felében három spanyol gyalogos dandár (Guardie, Irlanda, Flandres) megfutamította a jobb szárny első vonalát: a második vonalban álló Savoia, Piemonte és Rehbinder ezredek három zászlóalja támadásba lendült, hogy a hadrendet helyre állítsa. A spanyolokat visszavonulásra kényszerítették és a többi egységtől elvágott Guadalaxara ezred nem tehetett mást, minthogy megadta magát. Leutrum ezrede súlyos veszteségeket szenvedett a csata során. Ezt követően 1744. január 29-én dandártábornokká (Maggior Generale) léptették elő.

A Torinóban töltött lábadozás után a nyugati frontra helyezték át, előbb Orbassano térségébe, majd Susa völgyébe. 1744 tavaszán Villafranca közelében a megerődített táborban tartózkodott, mely ellen április 20-án a francia-spanyol erők támadást intéztek, mivel meg akarták szerezni a tengeri kikötőt. A Bourgsdorff ezred (mely a Rehbinder ezred új név alatt) gránátosait vezetve sikerült neki visszaszerezni a Mont Gros hegyen és a Collet de Villefrenche-en elveszített redutokat (sáncerődöket) egy briliáns manővernek köszönhetően, melynek során a Saluzzo, Tarantasia és Guibert ezredek gránátosaival harapófogóba szorították az ellenséget.

A villafrancai harcok után Leutrum Oneglia felé vette az irányt és végül visszatért Piemontba. A nyár folyamán Susa és Chisone völgyeiben lévő csapatok irányításával bízták meg.

1744. július 19-én részt vett a Pietralunga környékén zajló harcokban. Itt a francia-spanyol sereg miután áttörte a frontot Demonte erőd védőit is megadásra kényszerítette, majd a Piemont délnyugati részén nagy stratégiai jelentőséggel bíró Cuneo erődjét vette ostrom alá.

III. Károly Emánuel Leutrumot tette meg a megerődített város kormányzójává. A város védelmét nyolc zászlóalj összesen 3244 katonája látta el, akiknek nagy része már részt vett a háború harcaiban. Leutrum mintaszerűen szervezte meg mind a város védelmét, mind annak polgári életet. Szeptember 12-én a francia-spanyol csapatok nekiláttak az ostromárkok kiásásának és október 22-én az ostrom már véget is ért. Cuneo sikeres védelme volt Leutrum egyik legfényesebb katonai tette.
1744 októberében megerősítették Cuneo provincia feletti kormányzói tisztségében.

1745. május 22-én altábornaggyá (Tenente Generale) léptették elő. Ugyanebben az évben a francia-spanyol csapatok ismét támadásba lendültek Genovát használva stratégiai támaszpontként: a Liguri-Alpok megkerülésével a savoyai hadsereget az Ivrea-Villafranca d’Asti vonalra való visszavonulásra kényszerítették. Leutrumnak a Tengeri-Alpokat kellett védenie és augusztus 26-án Cevánál ő érte el a piemonti hadsereg egyetlen győzelmét e katasztrofális hadjárat során. Október 28-án ismét sikerült megállítania a franciák Ceva és Mondovì irányába megkísérelt előretörését.

1745-46 telén - mikor már a szárd hadsereg tényleges főparancsnokának tekintették – Castiglione visszavételével (1745 november 29.) Leutrumnak sikerült konszolidálnia a frontot Astitól nyugatra.

1746 februárjában, miután visszaszerezte Balangero és Castagnole Lanze várait, már Asti visszaszerzésére is gondolhatott. Ennek az offenzívának a során, melyet egy hóvihar közben hajtottak végre, Leutrum első alkalommal vezényelt egy nagy hadsereget (31 gyalogzászlóalj és 6 lovasezred összesen körülbelül 30.000 emberét). A vállalkozás történelmi jelentőségű sikerrel járt: március 7-re Asti ismét savoyai kézbe került, 9 francia zászlóalj kb. 5.000 katonáját foglyul ejtették. Az ellenség 27 zászlaját és 8 ágyúját is zsákmányul ejtették. Március 10-én Alessandria fellegvárát is felszabadították. Végül április 17-én Valenza ellen vonult, mely erősséget 1746. május 4-én szerzett vissza.

1746. március 28-án hivatalosan is a szárd hadsereg főparancsnoka lett gyalogsági tábornok (Generale di fanteria) rangban. 1747-ben Liguria nyugati részén húzódó frontvonal védelmével bízták meg. A rendelkezésére álló csekély számú haderő ellenére sikerült feltartóztatnia egy több mint 50 zászlóaljból álló francia-spanyol haderőt a Saorgio-Oneglia-Savona vonalon, lehetővé téve ezáltal a Genova ostromát sikeresen végrehajtó birodalmi haderő számára a gyors beérkezést.

Az osztrák örökösödési háború végén Leutrumot megerősítették Cuneói kormányzói tisztségében.

Vallásossága

Leutrum báró személye nem csak a katonai teljesítménye révén nevezetes, hanem a protestáns hite melletti szilárd hűsége miatt is. Hitében annak ellenére is rendületlenül kitartott, hogy katolikus hitre való áttérése esetére többször is különböző méltóságokat és pénzjutalmakat kínáltak fel számára.

A hite miatt a Szárd Királyság legmagasabb adományozható kitüntetését, a Szent Kinyilatkoztatás Rendjének (Ordine Supremo della Santissima Annunziata) nyakékét is visszautasította. Ennek kedvezményezetteit III. Károly Emánuel jelölte ki és viselői csak a katolikus egyház tagjai lehettek. Leutrumnak át kellett volna térnie, hogy ebben a kitüntetésben részesülhessen, de erre maga a király sem tudta rávenni.

Halála

Leutrum báró szeretett városában, Cuneóban hunyt el 1755. május 16-án. A végső diagnózis szerint vízkór okozta a halálát. Ez alatt manapság ödémát értjük, melyet valószínűleg veseelégtelenség okozott nála.

Halálának órájában III. Károly Emánuel előtt - aki a legnagyobb katonai és egyházi tisztelettel megtartott temetést kívánt tartani számára valamint egy monumentális síremléket szándékozott emeltetni tiszteletére - még egy utolsó alkalommal visszautasította az áttérést a katolicizmusra. Sőt elrendelte, hogy kifejezett kérésének megfelelően az Angrogna község közelében hegyes terepen fekvő apró Ciabàs valdens templomban temessék el. Ez a helyszín mindmáig érintetlenül megmaradt.
A Leutrum ezredet visszarendelték a városba, hogy katonái tiszteletüket tehessék parancsnokuk előtt és a koporsóját egészen a temetés helyszínéig kísérhessék.

Jegyzetek

Fordítás
 
 

1692-ben született személyek
1755-ben elhunyt személyek
Német hadvezérek
Karl Sigmund Friedrich Wilhelm Leutrum von Ertingen ( olaszul : Carlo Sigismondo Federico Guglielmo von Leutrum ; Dürrn , június – Cuneo , május ) német származású savoyai hadvezér . Jelentős stratégiai eredményeket ért el a savoyai hadsereg szolgálatában , és híres megvesztegethetetlensége a nép körében kedvelt alakká tette . Halálát a Barôn Litrôn dalban énekelték meg és katonai teljesítményei és erényei miatt mindmáig nagy tisztelet övezi Piemontban . Gyermekkora és ifjúsága Friedrich Christoph Leutrum von Ertingen báró , baden-durlachi főerdőőr második házasságából született , életének első éveit az Ölbronn-Dürrn melletti Karlshäuser Hof birtok kastélyában töltötte . A mai Baden-Württemberg tartományban található kastélyt még nagyapja építtetteben . Piemontba először tizennégy éves korában jutott el féltestvérével , ahol Savoyai Jenő kíséretéhez csatlakoztak . Ekkor döntötte el , hogy a savoyai hadseregben vállal katonai szolgálatot . Katonai pályája Fegyverforgatásra Johann Hernst Wahren kapitány tanította meg.ban századosi rangot ( Capitano di fanteria ) kapott a savoyai szolgálatban álló Schulenburg német gyalogezrednél ( Reggimento di Fanteria Alemanna Schoulembourg ) . Az ezreddel aktívan részt vett azas alpesi hadjáratban . 1721. júniusén őrnaggyá ( Maggiore ) léptették elő . 1725. augusztusén a Rehbinder német gyalogezred alezredesévé ( Luogotenente Colonnello ) , majd májusén ezredessé ( Colonnello comandante ) léptették elő . A Rehbinder ezred éléntelén részt vett a lengyel örökösödési háborúban és Gera Pizzighettone ostroma során különösen kitüntette magát . 1735. márciusén léptették elő brigadérossá ( Brigadier Generale ) . Az osztrák örökösödési háború kitörésekor Leutrumot azonnal a Pó-síkságra vezényelték , minek utána a Rehbinder ezred volt az egyik legelső harcra kész piemonti egység ebben a térségben . Az ezred zászlóalja az egész telet a Pó-síkságon húzódó frontvonalon töltötte . A hadjárat alatt Leutrum különösen kitüntette magát a camposantói csatában február ) , mikor a csata második felében három spanyol gyalogos dandár ( Guardie , Irlanda , Flandres ) megfutamította a jobb szárny első vonalát : a második vonalban álló Savoia , Piemonte és Rehbinder ezredek három zászlóalja támadásba lendült , hogy a hadrendet helyre állítsa . A spanyolokat visszavonulásra kényszerítették és a többi egységtől elvágott Guadalaxara ezred nem tehetett mást , minthogy megadta magát . Leutrum ezrede súlyos veszteségeket szenvedett a csata során . Ezt követően januárén dandártábornokká ( Maggior Generale ) léptették elő . A Torinóban töltött lábadozás után a nyugati frontra helyezték át , előbb Orbassano térségébe , majd Susa völgyébe.tavaszán Villafranca közelében a megerődített táborban tartózkodott , mely ellen áprilisán a francia-spanyol erők támadást intéztek , mivel meg akarták szerezni a tengeri kikötőt . A Bourgsdorff ezred ( mely a Rehbinder ezred új név alatt ) gránátosait vezetve sikerült neki visszaszerezni a Mont Gros hegyen és a Collet de Villefrenche-en elveszített redutokat ( sáncerődöket ) egy briliáns manővernek köszönhetően , melynek során a Saluzzo , Tarantasia és Guibert ezredek gránátosaival harapófogóba szorították az ellenséget . A villafrancai harcok után Leutrum Oneglia felé vette az irányt és végül visszatért Piemontba . A nyár folyamán Susa és Chisone völgyeiben lévő csapatok irányításával bízták meg . 1744. júliusén részt vett a Pietralunga környékén zajló harcokban . Itt a francia-spanyol sereg miután áttörte a frontot Demonte erőd védőit is megadásra kényszerítette , majd a Piemont délnyugati részén nagy stratégiai jelentőséggel bíró Cuneo erődjét vette ostrom alá . III. Károly Emánuel Leutrumot tette meg a megerődített város kormányzójává . A város védelmét nyolc zászlóalj összesenkatonája látta el , akiknek nagy része már részt vett a háború harcaiban . Leutrum mintaszerűen szervezte meg mind a város védelmét , mind annak polgári életet . Szeptemberén a francia-spanyol csapatok nekiláttak az ostromárkok kiásásának és októberén az ostrom már véget is ért . Cuneo sikeres védelme volt Leutrum egyik legfényesebb katonai tette . 1744 októberében megerősítették Cuneo provincia feletti kormányzói tisztségében . 1745. májusén altábornaggyá ( Tenente Generale ) léptették elő . Ugyanebben az évben a francia-spanyol csapatok ismét támadásba lendültek Genovát használva stratégiai támaszpontként : a Liguri-Alpok megkerülésével a savoyai hadsereget az Ivrea-Villafranca d’Asti vonalra való visszavonulásra kényszerítették . Leutrumnak a Tengeri-Alpokat kellett védenie és augusztusán Cevánál ő érte el a piemonti hadsereg egyetlen győzelmét e katasztrofális hadjárat során . Októberán ismét sikerült megállítania a franciák Ceva és Mondovì irányába megkísérelt előretörését . 1745-46 telén - mikor már a szárd hadsereg tényleges főparancsnokának tekintették – Castiglione visszavételévelnovember ) Leutrumnak sikerült konszolidálnia a frontot Astitól nyugatra . 1746 februárjában , miután visszaszerezte Balangero és Castagnole Lanze várait , már Asti visszaszerzésére is gondolhatott . Ennek az offenzívának a során , melyet egy hóvihar közben hajtottak végre , Leutrum első alkalommal vezényelt egy nagy hadseregetgyalogzászlóalj éslovasezred összesen körülbelül000 emberét ) . A vállalkozás történelmi jelentőségű sikerrel járt : márciusre Asti ismét savoyai kézbe került,francia zászlóalj kb.000 katonáját foglyul ejtették . Az ellenségzászlaját éságyúját is zsákmányul ejtették . Márciusén Alessandria fellegvárát is felszabadították . Végül áprilisén Valenza ellen vonult , mely erősséget májusén szerzett vissza . 1746. márciusán hivatalosan is a szárd hadsereg főparancsnoka lett gyalogsági tábornok ( Generale di fanteria ) rangban.ben Liguria nyugati részén húzódó frontvonal védelmével bízták meg . A rendelkezésére álló csekély számú haderő ellenére sikerült feltartóztatnia egy több mintzászlóaljból álló francia-spanyol haderőt a Saorgio-Oneglia-Savona vonalon , lehetővé téve ezáltal a Genova ostromát sikeresen végrehajtó birodalmi haderő számára a gyors beérkezést . Az osztrák örökösödési háború végén Leutrumot megerősítették Cuneói kormányzói tisztségében . Vallásossága Leutrum báró személye nem csak a katonai teljesítménye révén nevezetes , hanem a protestáns hite melletti szilárd hűsége miatt is . Hitében annak ellenére is rendületlenül kitartott , hogy katolikus hitre való áttérése esetére többször is különböző méltóságokat és pénzjutalmakat kínáltak fel számára . A hite miatt a Szárd Királyság legmagasabb adományozható kitüntetését , a Szent Kinyilatkoztatás Rendjének ( Ordine Supremo della Santissima Annunziata ) nyakékét is visszautasította . Ennek kedvezményezetteit III. Károly Emánuel jelölte ki és viselői csak a katolikus egyház tagjai lehettek . Leutrumnak át kellett volna térnie , hogy ebben a kitüntetésben részesülhessen , de erre maga a király sem tudta rávenni . Halála Leutrum báró szeretett városában , Cuneóban hunyt el májusán . A végső diagnózis szerint vízkór okozta a halálát . Ez alatt manapság ödémát értjük , melyet valószínűleg veseelégtelenség okozott nála . Halálának órájában III. Károly Emánuel előtt - aki a legnagyobb katonai és egyházi tisztelettel megtartott temetést kívánt tartani számára valamint egy monumentális síremléket szándékozott emeltetni tiszteletére - még egy utolsó alkalommal visszautasította az áttérést a katolicizmusra . Sőt elrendelte , hogy kifejezett kérésének megfelelően az Angrogna község közelében hegyes terepen fekvő apró Ciabàs valdens templomban temessék el . Ez a helyszín mindmáig érintetlenül megmaradt . A Leutrum ezredet visszarendelték a városba , hogy katonái tiszteletüket tehessék parancsnokuk előtt és a koporsóját egészen a temetés helyszínéig kísérhessék . Jegyzetek Fordítás 1692-ben született személyek 1755-ben elhunyt személyek Német hadvezérek