Rastovac (Zagvozd)
Rastovac falu Horvátországban Split-Dalmácia megyében. Közigazgatásilag Zagvozdhoz tartozik.

Fekvése 
Splittől légvonalban 48, közúton 70 km-re keletre, Makarskától légvonalban 11, közúton 18 km-re északra, községközpontjától 2 km-re nyugatra, Közép-Dalmáciában a dalmát Zagora területén a Biokovo-hegység északi lejtői alatt fekszik. Két település része Donji és Gornji Rastovac. A település legalacsonyabb pontja a donji rastovaci Lončaron 202 méter, legmagasabb pontja a Biokovo-hegységben a Szent Illés-hegyen 1640 méter, mely alatt található a Szent Illés-alagút északi bejárata.

Története 
Rastovac területe már a történelem előtti időkben is lakott volt. Ezt bizonyítja több itt található ókori halomsír, melynek egy része a 20. század második felében sajnálatos módon megsemmisült, köveit az útépítésekhez használták fel. A térség első ismert népe az illírek egyik törzse a dalmaták voltak, akik a magaslatokon épített, jól védhető erődített településeikben laktak. Innen könnyen ellenőrizni tudták a környező vidéket. Többségük állattartással foglalkozott, kisebb részük pedig földművelésből élt. A rómaiak csak hosszú ideig tartó harcok után hódították meg ezt a vidéket. A mai horvátok ősei a 7. században az avar hódítás után érkeztek ide és 925-ben megalapították királyságukat. A horvát letelepedés utáni középkori időszak népességéről mesél a számos sírkő, melyek nagy része az utóbbi száz évben ugyancsak megsemmisült. A Horvát Királyság uralma kétszáz évig tartott, ezután a többi horvát területtel együtt a 12. század elejétől a magyar királyok fennhatósága alatt volt. 1420-ra egész Dalmácia a Velencei Köztársaság uralma alá került. A török támadások a 15. század második felében kezdődtek. 1463-ban a török meghódította a szomszédos Boszniát, majd 1471-re ez a terület is az fennhatósága alá tartozott. A lakosság nagy része már korábban délre a tengermellékre menekült. A térség végleges felszabadítása csak 1684-ben történt meg, amikor újra velencei uralom alá került. A velencei uralomnak 1797-ben vége szakadt és osztrák csapatok vonultak be Dalmáciába. 1806-ban az osztrákokat legyőző franciák uralma alá került, de Napóleon lipcsei veresége után 1813-ban újra az osztrákoké lett. A településnek 1857-ben 255, 1910-ben 419 lakosa volt. 1918-ban az új szerb-horvát-szlovén állam, majd később Jugoszlávia része lett. A háború után a szocialista Jugoszláviához került. A gornji rastovaci alapiskola az 1980-as években nyitotta meg kapuit. 1991 óta a független Horvátországhoz tartozik. 2011-ben a településnek 168 lakosa volt. Gornji Rastovacot a Vranjić, Maslić, Stanić, Dedić és Varkaš, Donji Rastovacot a Lončar, Serdarević, Gavran, Dujmović, Šuta és Žugo családok lakják.

Lakosság 

(1869-ben, 1921-ben és 1931-ben lakosságát Zagvozdhoz számították.)

Nevezetességei 
A Gonji Rastovacon álló Szent Kereszt templomot néhány évvel 1630 előtt építették négyszögletes apszissal, csúcsíves boltozattal. Felszentelése 1628. március 12-én történt. Ez a dátum a templom északi falába van bevésve. 1973-ban a régi plébániatemplommal egy időben megújították. Apszisában régi, 16. századi kép látható, mely Krisztust ábrázolja a kereszten. A homlokzat feletti harangtoronyban egy harang látható.

A donji rastovaci Szent István templom 1863-ban épült egy régi kápolna helyén, melyet az építés előtt lebontottak. Egyhajós, kis méretű épület, félköríves apszissal. 1973-ban felújították, ekkor nyerte mai formáját. Ugyancsak ezen a településrészen áll a hasonló formájú Gyógyító boldogasszony kápolna, melyet Andrija Lončar plébános a saját költségén építtetett a szülőháza mellett.

Jegyzetek

Források 
Zagvozd község weboldala 
A split-makarskai érsekség honlapja 

Split-Dalmácia megye települései
Rastovac falu Horvátországban Split-Dalmácia megyében . Közigazgatásilag Zagvozdhoz tartozik . Fekvése Splittől légvonalban közútonkm-re keletre , Makarskától légvonalban közútonkm-re északra , községközpontjátólkm-re nyugatra , Közép-Dalmáciában a dalmát Zagora területén a Biokovo-hegység északi lejtői alatt fekszik . Két település része Donji és Gornji Rastovac . A település legalacsonyabb pontja a donji rastovaci Lončaronméter , legmagasabb pontja a Biokovo-hegységben a Szent Illés-hegyenméter , mely alatt található a Szent Illés-alagút északi bejárata . Története Rastovac területe már a történelem előtti időkben is lakott volt . Ezt bizonyítja több itt található ókori halomsír , melynek egy része a század második felében sajnálatos módon megsemmisült , köveit az útépítésekhez használták fel . A térség első ismert népe az illírek egyik törzse a dalmaták voltak , akik a magaslatokon épített , jól védhető erődített településeikben laktak . Innen könnyen ellenőrizni tudták a környező vidéket . Többségük állattartással foglalkozott , kisebb részük pedig földművelésből élt . A rómaiak csak hosszú ideig tartó harcok után hódították meg ezt a vidéket . A mai horvátok ősei a században az avar hódítás után érkeztek ide ésben megalapították királyságukat . A horvát letelepedés utáni középkori időszak népességéről mesél a számos sírkő , melyek nagy része az utóbbi száz évben ugyancsak megsemmisült . A Horvát Királyság uralma kétszáz évig tartott , ezután a többi horvát területtel együtt a század elejétől a magyar királyok fennhatósága alatt volt.ra egész Dalmácia a Velencei Köztársaság uralma alá került . A török támadások a század második felében kezdődtek.ban a török meghódította a szomszédos Boszniát , majdre ez a terület is az fennhatósága alá tartozott . A lakosság nagy része már korábban délre a tengermellékre menekült . A térség végleges felszabadítása csakben történt meg , amikor újra velencei uralom alá került . A velencei uralomnakben vége szakadt és osztrák csapatok vonultak be Dalmáciába.ban az osztrákokat legyőző franciák uralma alá került , de Napóleon lipcsei veresége utánban újra az osztrákoké lett . A településnekbenbenlakosa volt.ban az új szerb-horvát-szlovén állam , majd később Jugoszlávia része lett . A háború után a szocialista Jugoszláviához került . A gornji rastovaci alapiskola azas években nyitotta meg kapuit.óta a független Horvátországhoz tartozik.ben a településneklakosa volt . Gornji Rastovacot a Vranjić , Maslić , Stanić , Dedić és Varkaš , Donji Rastovacot a Lončar , Serdarević , Gavran , Dujmović , Šuta és Žugo családok lakják . Lakosság ( 1869-ben,ben ésben lakosságát Zagvozdhoz számították . ) Nevezetességei A Gonji Rastovacon álló Szent Kereszt templomot néhány évvelelőtt építették négyszögletes apszissal , csúcsíves boltozattal . Felszentelése márciusén történt . Ez a dátum a templom északi falába van bevésve.ban a régi plébániatemplommal egy időben megújították . Apszisában régi , századi kép látható , mely Krisztust ábrázolja a kereszten . A homlokzat feletti harangtoronyban egy harang látható . A donji rastovaci Szent István templomban épült egy régi kápolna helyén , melyet az építés előtt lebontottak . Egyhajós , kis méretű épület , félköríves apszissal.ban felújították , ekkor nyerte mai formáját . Ugyancsak ezen a településrészen áll a hasonló formájú Gyógyító boldogasszony kápolna , melyet Andrija Lončar plébános a saját költségén építtetett a szülőháza mellett . Jegyzetek Források Zagvozd község weboldala A split-makarskai érsekség honlapja Split-Dalmácia megye települései