SZ–60
Az 57 mm-es AZP SZ–60 (oroszul Автоматическая зенитная пушка С–60, magyarul Automata légvédelmi gépágyú SZ–60) típusú légvédelmi gépágyú egy szovjet gyártmányú vontatott rövid hatótávolságú, egycsövű légvédelmi gépágyú az 1950-es évekből. A fegyvert rendszeresítették a Varsói Szerződés tagállamai illetve közel-keleti és dél-ázsiai országok egyaránt. A fegyver sorozatgyártását a Krasznojarszki Gépgyár (Kraszmas) végezte.

Története 
Az 1940-es évek végén a szovjetek egy 57 mm-es űrméretű légvédelmi gépágyú fejlesztésébe kezdtek, hogy leváltsák az elavult 37 mm-es ágyúkat. A hadseregnek három különböző típust mutattak be, melyek közül a Vaszilij Grabin tervezete került ki győztesen. A nyugati hírszerzés forrásai szerint a németek 5,5 cm Gerät 58 jelölésű prototípusa képezte az új fegyver alapját. Emellett a szovjetek rendelkezésére álltak a sztálingrádi csata után zsákmányolt német 5 cm Flak 41 típusú légvédelmi lövegek is.

A prototípus 1946-ban esett át a csapatpróbákon, majd 1950-ben állították hadrendbe kisebb módosításokat követően. A légvédelmi gépágyú az 57 mm-es AZP SZ–60 típusjelet kapta. Grabin folytatta a gépágyú fejlesztését, majd 1955-ben előállt annak önjáró változatával, a ZSZU–57–2-vel.

A tűzvezető a német Lambda kalkulátorból (Kommandogerät 40, 40A és 40B) lett kifejlesztve, majd PUAZO–5A jelöléssel rendszeresítve. A fegyverrendszer részét képezte még a D–49 jelű távolságmérő berendezés is. A tűzvezetés hatékonyabbá tételéhez használatba vették a Grom–2 radarokat is. A teljes fegyverrendszert SZON–9 névvel látták el. Később rendszeresítették a sokkal modernebb RPK–1 Vaza tűzvezetőt is, melyet M. M. Koszicskin tervezett. A berendezéseket Ural–375 típusú teherautókra telepítették.

Az 57 mm-es ágyúk az 1950-es években váltották a 37 mm-es hadosztály-ágyúkat. Egy hadosztályszintű légvédelmi ezred két ütegből állt, melyek egyenként hat 57 mm-es gépágyúval voltak felszerelve.

Az 1960-as évek közepén megkezdték a szovjet hadseregben a  hadosztályszintű légvédelmi egységek fegyverzetét légvédelmi rakétákra cserélni, az 1970-es évek végére pedig a csöves légvédelmi eszközök majdhogynem eltűntek a hadrendből. Ellenben más országokban továbbra is használatban maradtak. A vietnámi háború alatt a légvédelmi gépágyúk kiemelkedően teljesítettek az alacsonyan repülő gépek ellen, így a szovjetek ismét nagy mennyiségben állítottak hadrendbe gépágyúkat, mivel a légvédelmi rakéták alacsonyan repülő célpontok ellen nem bizonyultak hatékonynak.

Magyarországon az 1960-61-ben kiépült SZ–75 Dvina légvédelmi rakéta tüzelőállásokat a közelükbe telepített SZ–60 üteg védte. Ennek települése megfigyelhető alcsúti erdőben, egy 1979-es légifotón. Ha nehezen is, de még ma is  megtalálhatóak az erdőben a földsáncok.

Alkalmazás 

Az SZ–60 és kínai másolata, az 59-es típus több helyi konfliktusban is bevetésre került szerte a világban. A vietnámi háború alatt az SZ–60 képezte az észak-vietnámi hadsereg légvédelmének gerincét az alacsonyan repülő légi járművek ellen. Leghatékonyabbnak 460 és 1500 méteres magassági tartományban bizonyult.

Az iraki hadseregben az SZ–60 általában 36 löveges zászlóaljakban került bevetésre és leginkább a hadosztályok főhadiszállásainak és a tábori tüzérség védelméhez használták.

Az SZ–60 gépágyúkat a szíriai polgárháborúban is bevetették a hadsereg katonái és a különféle felkelő csoportok egyaránt. Mint más légvédelmi fegyverek esetében is, az SZ–60-ast is alkalmazták földi célok megsemmisítésére.

Lőszertípusok 
Az SZ–60 légvédelmi gépágyú az 57×348 SR űrméretű lőszert tüzeli, azonban ezek a lövedékek gyengébbek, mint a Bofors 57 mm-es légvédelmi gépágyú vagy a második világháborús szovjet 57 mm-es páncéltörő ágyú lövedékei. Modern légvédelmi lövedékeket nem fejlesztettek ki a fegyverhez.

Változatok 
 AK–725 – Az SZ–60 tengerészeti változata. 1958-ban rendszeresítették. Több korai szovjet rombolóra telepítették egycsövű, kétcsövű és négycsövű kivitelekben (ZIF–31)
 ZIF–72 – Teljesen automata tengerészeti változat. Az 1970-es évek közepén rendszeresítették. Indiába is exportálták.
 ZSZU–57–2 – Önjáró változat, melyet két SZ–60 gépágyúval szereltek fel. Fegyverzetének jelölése az SZ–68 volt.
 80-as típus – A ZSZU–57–2 kínai változata.

Üzemeltetők

Korábbi üzemeltetők

Jegyzetek

Források

Fordítás

További információk 

 fas.org
 SZ–60 a youtube.com weboldalon

Szovjet légvédelmi lövegek
Azmm-es AZP SZ–60 ( oroszul Автоматическая зенитная пушка С–60 , magyarul Automata légvédelmi gépágyú SZ–60 ) típusú légvédelmi gépágyú egy szovjet gyártmányú vontatott rövid hatótávolságú , egycsövű légvédelmi gépágyú azes évekből . A fegyvert rendszeresítették a Varsói Szerződés tagállamai illetve közel-keleti és dél-ázsiai országok egyaránt . A fegyver sorozatgyártását a Krasznojarszki Gépgyár ( Kraszmas ) végezte . Története Azes évek végén a szovjetek egymm-es űrméretű légvédelmi gépágyú fejlesztésébe kezdtek , hogy leváltsák az elavultmm-es ágyúkat . A hadseregnek három különböző típust mutattak be , melyek közül a Vaszilij Grabin tervezete került ki győztesen . A nyugati hírszerzés forrásai szerint a németek5 cm Gerätjelölésű prototípusa képezte az új fegyver alapját . Emellett a szovjetek rendelkezésére álltak a sztálingrádi csata után zsákmányolt németcm Flaktípusú légvédelmi lövegek is . A prototípusban esett át a csapatpróbákon , majdben állították hadrendbe kisebb módosításokat követően . A légvédelmi gépágyú azmm-es AZP SZ–60 típusjelet kapta . Grabin folytatta a gépágyú fejlesztését , majdben előállt annak önjáró változatával , a ZSZU–57–2-vel . A tűzvezető a német Lambda kalkulátorból ( Kommandogerät és ) lett kifejlesztve , majd PUAZO–5A jelöléssel rendszeresítve . A fegyverrendszer részét képezte még a D–49 jelű távolságmérő berendezés is . A tűzvezetés hatékonyabbá tételéhez használatba vették a Grom–2 radarokat is . A teljes fegyverrendszert SZON–9 névvel látták el . Később rendszeresítették a sokkal modernebb RPK–1 Vaza tűzvezetőt is , melyet M. M. Koszicskin tervezett . A berendezéseket Ural–375 típusú teherautókra telepítették . Azmm-es ágyúk azes években váltották amm-es hadosztály-ágyúkat . Egy hadosztályszintű légvédelmi ezred két ütegből állt , melyek egyenként hatmm-es gépágyúval voltak felszerelve . Azas évek közepén megkezdték a szovjet hadseregben a hadosztályszintű légvédelmi egységek fegyverzetét légvédelmi rakétákra cserélni , azes évek végére pedig a csöves légvédelmi eszközök majdhogynem eltűntek a hadrendből . Ellenben más országokban továbbra is használatban maradtak . A vietnámi háború alatt a légvédelmi gépágyúk kiemelkedően teljesítettek az alacsonyan repülő gépek ellen , így a szovjetek ismét nagy mennyiségben állítottak hadrendbe gépágyúkat , mivel a légvédelmi rakéták alacsonyan repülő célpontok ellen nem bizonyultak hatékonynak . Magyarországon azben kiépült SZ–75 Dvina légvédelmi rakéta tüzelőállásokat a közelükbe telepített SZ–60 üteg védte . Ennek települése megfigyelhető alcsúti erdőben , egyes légifotón . Ha nehezen is , de még ma is megtalálhatóak az erdőben a földsáncok . Alkalmazás Az SZ–60 és kínai másolata , azes típus több helyi konfliktusban is bevetésre került szerte a világban . A vietnámi háború alatt az SZ–60 képezte az észak-vietnámi hadsereg légvédelmének gerincét az alacsonyan repülő légi járművek ellen . Leghatékonyabbnakésméteres magassági tartományban bizonyult . Az iraki hadseregben az SZ–60 általábanlöveges zászlóaljakban került bevetésre és leginkább a hadosztályok főhadiszállásainak és a tábori tüzérség védelméhez használták . Az SZ–60 gépágyúkat a szíriai polgárháborúban is bevetették a hadsereg katonái és a különféle felkelő csoportok egyaránt . Mint más légvédelmi fegyverek esetében is , az SZ–60-ast is alkalmazták földi célok megsemmisítésére . Lőszertípusok Az SZ–60 légvédelmi gépágyú az348 SR űrméretű lőszert tüzeli , azonban ezek a lövedékek gyengébbek , mint a Boforsmm-es légvédelmi gépágyú vagy a második világháborús szovjetmm-es páncéltörő ágyú lövedékei . Modern légvédelmi lövedékeket nem fejlesztettek ki a fegyverhez . Változatok AK–725 – Az SZ–60 tengerészeti változata.ban rendszeresítették . Több korai szovjet rombolóra telepítették egycsövű , kétcsövű és négycsövű kivitelekben ( ZIF–31 ) ZIF–72 – Teljesen automata tengerészeti változat . Azes évek közepén rendszeresítették . Indiába is exportálták . ZSZU–57–2 – Önjáró változat , melyet két SZ–60 gépágyúval szereltek fel . Fegyverzetének jelölése az SZ–68 volt . as típus – A ZSZU–57–2 kínai változata . Üzemeltetők Korábbi üzemeltetők Jegyzetek Források Fordítás További információk fas.org SZ–60 a youtube.com weboldalon Szovjet légvédelmi lövegek