Lokvičići
Lokvičići falu és község Horvátországban Split-Dalmácia megyében.

Fekvése 
Splittől légvonalban 52, közúton 73 km-re keletre, Makarskától légvonalban 19, közúton 37 km-re északra, a Dalmát Zagora területén, Imotska krajina nyugati részén a Biokovo- és a Zavelim-hegység közötti dombos, legelőkkel borított  területen fekszik. Felszíne az Imotski-mező nyugati részétől meredeken lejt a Prošlosko blatonak nevezett vizenyős területig. Közelében három tó is található, a Mamica-tó (Lokvičićko-tó), a Knezovića-tó és a Galipovac-tó. A község fontosabb települései és településrészei Berinovac, Kljenovac, Poboj, Lokvičići, Vidulini, Dolića Draga Donja és Dolića Draga Gornja.

A község települései 
Közigazgatásilag Lokvičićin kívül Dolića Draga település tartozik hozzá.

Története 
A régészeti leletek tanúsága szerint területe már a történelem előtti időkben is lakott volt. A térség első ismert népe az illírek voltak. Róluk mesélnek az ókorból fennmaradt halomsírok és várak maradványai, melyekből a község területén több is található. A rómaiak csak az 1. század elejére tudták véglegesen meghódítani a térséget. Az ő örökségük az itt áthaladó római út, mely Salonából Imotskin keresztül Narona irányába vezetett. A horvátok ősei a 7. században vándoroltak be. A középkor emléke az itt talált két nagyméretű 12. századi sírkő. A bencés atyák a Vrljika-folyó forrásánál építették fel kolostorukat, innen végezték a térség lakóinak keresztény hitre térítését. A 14. századtól a hívek lelki gondozását a ferencesek vették át, akik az elpusztult kolostort újjáépítették. A török 1463-ban meghódította a közeli Boszniát, majd néhány évvel később már ez a terület is uralmuk alá került. Az 1699-es karlócai béke török kézen hagyta. Végleges felszabadulása csak az újabb velencei-török háborút lezáró pozsareváci békével 1718-ban történt meg. Ezután a Velencei Köztársaság fennhatósága alá tartozott. A felszabadítás után a települést a proložaci plébánia területéhez csatolták, de szolgálatát továbbra is a ferencesek látták el. Blašković püspök ugyan többször is megkísérelte a hívek lelki gondozását világi papok kezébe adni, de kísérletei mindannyiszor sikertelenek maradtak. A ferences káplán továbbra is Proložacon lakott és innét járt át a településre. Végül a püspökség csak 1779-ben tudta keresztülvinni akaratát, amikor megalapította az önálló lokvičići plébániát. A velencei uralomnak 1797-ben vége szakadt és osztrák csapatok vonultak be Dalmáciába. 1806-ban az osztrákokat legyőző franciák uralma alá került, de Napóleon lipcsei veresége után 1813-ban újra az osztrákoké lett. A településnek 1857-ben 1003, 1910-ben 1802 lakosa volt. 1918-ban az új szerb-horvát-szlovén állam, majd később Jugoszlávia része lett. A háború után a szocialista Jugoszláviához került. A lakosság elvándorlása az 1970-es évektől vette kezdetét. 1991 óta a független Horvátországhoz tartozik. 1997-ben megalakult az önálló Lokvičića község. Az 1990-es évek óta lakossága rohamosan csökkent. 2011-ben a településnek 440 lakosa volt.

Lakosság

Nevezetességei 
Páduai Szent Antal tiszteletére szentelt régi plébániatemploma a temetőben áll. Építési ideje nem ismert, egyesek azt állítják, hogy közvetlenül a török alóli felszabadulás után épült. Kezdetben a mainál jóval kisebb volt. Az 1979-es felújítás során az oltárban feljegyzést találtak, mely szerint 1760-ban szentelte fel Blašković püspök. 1779-ben négy méterrel meghosszabbították, így hajója nyolc méter hosszú lett. 1931-ig az új templom felépítéséig ez volt a község plébániatemploma. Ma temetőkápolnaként szolgál. 1979-ben a plébánia alapításának kétszázadik évfordulóján teljesen felújították és az év augusztus 26-án Franić érsek újraszentelte.
Krisztus király tiszteletére szentelt új plébániatemploma 1931-ben épült. Mivel a régi plébániatemplom kicsinek bizonyult, ezért a hívek már régóta szorgalmazták egy új, nagyobb templom építését. Már 1792-ben elrendelte Blašković püspök egy nagyobb templom építését, melyet Jézus szíve tiszteletére szenteltek volna. Voltak is próbálkozások a terv megvalósítására, de ezek különböző okok miatt meghiúsultak. Végül 1930. augusztus 17-én helyezték el az új templom alapkövét, melyet 1931. november 22-én már fel is szenteltek. Ebből az alkalomból Bonefačić püspök egy Krisztus király képet adományozott a templomnak. A templom piramis záródású harangtornyát 1939-ben fejezték be az építők. Az épület 32 méter hosszú, 12 méter széles és 7 méter magas. Szűz Mária, Szent Antal, Szent Balázs és Szent Vince szobrai találhatók benne. Utóbbit Pavlinović plébános 1934-ben vásárolta a templomnak. Az épületet 1986-ban Ribičić plébános teljesen felújíttatta.
A Kisboldogasszony kápolna a plébániaház mellett áll. 1870-ben építették a mindenkori plébános napi használatára. Különösen nagy ünnepe február 11. a Lourdes-i Szűzanya ünnepnapja. 1977-ben teljesen felújították.
Budimlići falucska keleti végén található a Budimlić épületkomplexum, mely egy nagy, kétemeletes épületből és a házra merőlegesen húzódó két, egyemeletes házból áll. A komplexum valószínűleg a 18. és 19. században épült. A Budimlić-ház nagyon jó példa Imotski vidékének 18. századi hagyományos építészetére.
A „Kod Pezinih kuća” régészeti lelőhely Lokvičići déli részén, Pezo nevű településrészétől délre, illetve a Trilj-Imotski úttól északra található. Sírkövekkel ellátott középkori temető, amely a 15. században alakult ki az ősi Salona-Tilurium-Novae-Narona útvonal mentén. A lelőhelyen 23 síremlék látható. A díszítő motívumok repertoárja hasonló ezen a területen a többi síremlékhez: rozetták, félholdak, keresztek, csigavonal, stilizált indák, kólót járó emberi alakok, lovas vadász és szarvas ábrázolásai.
A „Berinovac-Grebašnik” régészeti lelőhely a Cista - Imotski úttól északra, Berinovacban, a Zovko falucska területén található. A lelőhely nagyobb középkori temető, amelynek teraszain mintegy 30 síremlék található.  A díszítő motívumok repertoárja hasonló az ezen a területen található többi síremlékhez: rozetta, félhold, kereszt, csigavonal, stilizált indák, kör alakban összefonódó emberi alakok, lovas vadász és szarvas ábrázolása. A területen szisztematikus régészeti kutatás nem történt, így a környező, szárazon rakott kőfalakban még számos beépített középkori sírkő lehet.
A településtől az Imotski-mező északnyugati szélén, egy meredek falú szurdok tetején, a Prološki blato felett található a „Grad-Orlove” régészeti övezet. Több korszakot felölelő régészeti lelőhely, amely az őskortól a késő középkorig szinte folyamatosan lakott volt. A szurdok tetején található az „Orlova stina” őskori erődített települése. Az erődtől keletre, a szinte függőleges szurdok legtetején, a tengerszint felett 437 m magasságban található az ókori Grad erőd. A fennsík alaprajza szabálytalan, hosszúkás alakú, körülbelül 70x30-40 m méretű. A fallal körülvett erőd teljes területe eredeti formájában akár 2100 m2 is lehetett. A sáncok leginkább délkeleten és kisebb mértékben a fennsík nyugati szélén maradtak fenn. A fennsík legmagasabb szintjén két helyiség maradványai láthatók. A délkelet felé eső terep lejtése olyan falakkal rendelkező épületek lépcsőzetes felépítését tette lehetővé, amelyek megtámasztják a földdel és más anyagokkal, például vakolattal feltöltött teraszokat. Az elvégzett régészeti kutatások alapján a legkorábbi épületek, valamint maga az erődítményrendszer a római befolyás terjedésének és Dalmácia tartomány megszervezésének idején jött létre. Az erődnek több hosszabb vagy rövidebb működési fázisa volt az őskortól a középkor végéig bezárólag. Tekintettel rendkívüli stratégiai fekvésére és könnyű védhetőségére az erődítmény valószínűleg menedékként is szolgált a környező népesség számára.

Oktatás 
Kljenovac és Vidulini településrészeken alapiskola működik.

Egyesületek 
Berinovacon bocsaklub működik.

Jegyzetek

További információk 
Lokvicici község hivatalos oldala 
A split-makarskai érsekség honlapja 

Split-Dalmácia megye települései
Lokvičići falu és község Horvátországban Split-Dalmácia megyében . Fekvése Splittől légvonalban közútonkm-re keletre , Makarskától légvonalban közútonkm-re északra , a Dalmát Zagora területén , Imotska krajina nyugati részén a Biokovo- és a Zavelim-hegység közötti dombos , legelőkkel borított területen fekszik . Felszíne az Imotski-mező nyugati részétől meredeken lejt a Prošlosko blatonak nevezett vizenyős területig . Közelében három tó is található , a Mamica-tó ( Lokvičićko-tó ) , a Knezovića-tó és a Galipovac-tó . A község fontosabb települései és településrészei Berinovac , Kljenovac , Poboj , Lokvičići , Vidulini , Dolića Draga Donja és Dolića Draga Gornja . A község települései Közigazgatásilag Lokvičićin kívül Dolića Draga település tartozik hozzá . Története A régészeti leletek tanúsága szerint területe már a történelem előtti időkben is lakott volt . A térség első ismert népe az illírek voltak . Róluk mesélnek az ókorból fennmaradt halomsírok és várak maradványai , melyekből a község területén több is található . A rómaiak csak az század elejére tudták véglegesen meghódítani a térséget . Az ő örökségük az itt áthaladó római út , mely Salonából Imotskin keresztül Narona irányába vezetett . A horvátok ősei a században vándoroltak be . A középkor emléke az itt talált két nagyméretű századi sírkő . A bencés atyák a Vrljika-folyó forrásánál építették fel kolostorukat , innen végezték a térség lakóinak keresztény hitre térítését . A századtól a hívek lelki gondozását a ferencesek vették át , akik az elpusztult kolostort újjáépítették . A törökban meghódította a közeli Boszniát , majd néhány évvel később már ez a terület is uralmuk alá került . Azes karlócai béke török kézen hagyta . Végleges felszabadulása csak az újabb velencei-török háborút lezáró pozsareváci békévelban történt meg . Ezután a Velencei Köztársaság fennhatósága alá tartozott . A felszabadítás után a települést a proložaci plébánia területéhez csatolták , de szolgálatát továbbra is a ferencesek látták el . Blašković püspök ugyan többször is megkísérelte a hívek lelki gondozását világi papok kezébe adni , de kísérletei mindannyiszor sikertelenek maradtak . A ferences káplán továbbra is Proložacon lakott és innét járt át a településre . Végül a püspökség csakben tudta keresztülvinni akaratát , amikor megalapította az önálló lokvičići plébániát . A velencei uralomnakben vége szakadt és osztrák csapatok vonultak be Dalmáciába.ban az osztrákokat legyőző franciák uralma alá került , de Napóleon lipcsei veresége utánban újra az osztrákoké lett . A településnekbenbenlakosa volt.ban az új szerb-horvát-szlovén állam , majd később Jugoszlávia része lett . A háború után a szocialista Jugoszláviához került . A lakosság elvándorlása azes évektől vette kezdetét.óta a független Horvátországhoz tartozik.ben megalakult az önálló Lokvičića község . Azes évek óta lakossága rohamosan csökkent.ben a településneklakosa volt . Lakosság Nevezetességei Páduai Szent Antal tiszteletére szentelt régi plébániatemploma a temetőben áll . Építési ideje nem ismert , egyesek azt állítják , hogy közvetlenül a török alóli felszabadulás után épült . Kezdetben a mainál jóval kisebb volt . Azes felújítás során az oltárban feljegyzést találtak , mely szerintban szentelte fel Blašković püspök.ben négy méterrel meghosszabbították , így hajója nyolc méter hosszú lett.ig az új templom felépítéséig ez volt a község plébániatemploma . Ma temetőkápolnaként szolgál.ben a plébánia alapításának kétszázadik évfordulóján teljesen felújították és az év augusztusán Franić érsek újraszentelte . Krisztus király tiszteletére szentelt új plébániatemplomaben épült . Mivel a régi plébániatemplom kicsinek bizonyult , ezért a hívek már régóta szorgalmazták egy új , nagyobb templom építését . Márben elrendelte Blašković püspök egy nagyobb templom építését , melyet Jézus szíve tiszteletére szenteltek volna . Voltak is próbálkozások a terv megvalósítására , de ezek különböző okok miatt meghiúsultak . Végül augusztusén helyezték el az új templom alapkövét , melyet novemberén már fel is szenteltek . Ebből az alkalomból Bonefačić püspök egy Krisztus király képet adományozott a templomnak . A templom piramis záródású harangtornyátben fejezték be az építők . Az épületméter hosszú,méter széles ésméter magas . Szűz Mária , Szent Antal , Szent Balázs és Szent Vince szobrai találhatók benne . Utóbbit Pavlinović plébánosben vásárolta a templomnak . Az épületetban Ribičić plébános teljesen felújíttatta . A Kisboldogasszony kápolna a plébániaház mellett áll.ben építették a mindenkori plébános napi használatára . Különösen nagy ünnepe február a Lourdes-i Szűzanya ünnepnapja.ben teljesen felújították . Budimlići falucska keleti végén található a Budimlić épületkomplexum , mely egy nagy , kétemeletes épületből és a házra merőlegesen húzódó két , egyemeletes házból áll . A komplexum valószínűleg a és században épült . A Budimlić-ház nagyon jó példa Imotski vidékének századi hagyományos építészetére . A „ Kod Pezinih kuća” régészeti lelőhely Lokvičići déli részén , Pezo nevű településrészétől délre , illetve a Trilj-Imotski úttól északra található . Sírkövekkel ellátott középkori temető , amely a században alakult ki az ősi Salona-Tilurium-Novae-Narona útvonal mentén . A lelőhelyensíremlék látható . A díszítő motívumok repertoárja hasonló ezen a területen a többi síremlékhez : rozetták , félholdak , keresztek , csigavonal , stilizált indák , kólót járó emberi alakok , lovas vadász és szarvas ábrázolásai . A „ Berinovac-Grebašnik” régészeti lelőhely a Cista - Imotski úttól északra, Berinovacban , a Zovko falucska területén található . A lelőhely nagyobb középkori temető , amelynek teraszain mintegysíremlék található . A díszítő motívumok repertoárja hasonló az ezen a területen található többi síremlékhez : rozetta , félhold , kereszt , csigavonal , stilizált indák , kör alakban összefonódó emberi alakok , lovas vadász és szarvas ábrázolása . A területen szisztematikus régészeti kutatás nem történt , így a környező , szárazon rakott kőfalakban még számos beépített középkori sírkő lehet . A településtől az Imotski-mező északnyugati szélén , egy meredek falú szurdok tetején , a Prološki blato felett található a „ Grad-Orlove” régészeti övezet . Több korszakot felölelő régészeti lelőhely , amely az őskortól a késő középkorig szinte folyamatosan lakott volt . A szurdok tetején található az „ Orlova stina” őskori erődített települése . Az erődtől keletre , a szinte függőleges szurdok legtetején , a tengerszint felettm magasságban található az ókori Grad erőd . A fennsík alaprajza szabálytalan , hosszúkás alakú , körülbelül30-40 m méretű . A fallal körülvett erőd teljes területe eredeti formájában akárm2 is lehetett . A sáncok leginkább délkeleten és kisebb mértékben a fennsík nyugati szélén maradtak fenn . A fennsík legmagasabb szintjén két helyiség maradványai láthatók . A délkelet felé eső terep lejtése olyan falakkal rendelkező épületek lépcsőzetes felépítését tette lehetővé , amelyek megtámasztják a földdel és más anyagokkal , például vakolattal feltöltött teraszokat . Az elvégzett régészeti kutatások alapján a legkorábbi épületek , valamint maga az erődítményrendszer a római befolyás terjedésének és Dalmácia tartomány megszervezésének idején jött létre . Az erődnek több hosszabb vagy rövidebb működési fázisa volt az őskortól a középkor végéig bezárólag . Tekintettel rendkívüli stratégiai fekvésére és könnyű védhetőségére az erődítmény valószínűleg menedékként is szolgált a környező népesség számára . Oktatás Kljenovac és Vidulini településrészeken alapiskola működik . Egyesületek Berinovacon bocsaklub működik . Jegyzetek További információk Lokvicici község hivatalos oldala A split-makarskai érsekség honlapja Split-Dalmácia megye települései