Albéric Magnard
Lucien Denis Gabriel Albéric Magnard (Párizs, 1865. június 9. – Baron, 1914. szeptember 3.) francia késő romantikus zeneszerző. A „francia Brucknernek” is nevezik, bár kettejük zenéje számos ponton különbözik. 1914-ben nem adta meg magát a német megszállóknak, ezért megölték és házát lerombolták. Tettéért hazájában nemzeti hős lett.

Élete 

Albéric Magnard 1865. június 9-én született Párizsban egy jómódú család gyermekeként. Édesapja François Magnard író, újságíró, a tekintélyes Le Figaro című napilap főszerkesztője volt. Albéric visszautasította a család anyagi támogatását, mert nem akart a „Figaro fia” lenni, ezért kizárólag önerőből, tehetségére alapozva végezte el zenei tanulmányait. A katonai szolgálatot és a jogi diploma megszerzését követően lett a Párizsi Konzervatórium növendéke, ahol az ellenpontot Théodore Dubois-tól tanulta. Beiratkozott Jules Massenet osztályába, itt találkozott Vincent d’Indy-vel, akitől négy éven át hangszerelést tanult. Első két szimfóniáját az ő mentorsága alatt írta. Az első szimfóniáját D'Indy-nek ajánlotta. A két férfi mindvégig tiszteletben tartotta a másik munkásságát, politikai szembenállásuk ellenére is.

François Magnard, bár tiszteletben tartotta fia kérését, hogy önállóan kíván boldogulni, igyekezett támogatni a karrierjét, hogy lehetőséget biztosított a Le Figaro hasábjain a róla szóló cikkeknek, kritikáknak. Édesapja 1894-ben bekövetkezett halála után a hála és a bosszúság vegyes érzései nehezítették a gyászt. Ekkor komponálta a Gyászindulót (Chant funèbre).

1896. február 15-én vette feleségül Julie Maria Crétont, akitől két leánya született, Ève (1901-1980) és Ondine (1904-?). A feleségéhez írta Vénusz-himnusz (Hymne à Vénus) című művét. Ez idő tájt vállalta el, hogy ellenpontot tanítson a Schola Cantorumban, melyet Vincent d’Indy és Charles Bordes alapított 1894-ben.

Egy ideig a Nancy Konzervatóriumban tanított, ahol barátja, a zeneszerző és karmester Guy Ropartz, valamint a hegedűművész, karmester és zeneszerző Eugène Ysaÿe is dolgozott.

1914-ben az első világháború kezdetén feleségét és gyermekeit egy biztonságos helyre küldte, de ő maga otthon maradt, hogy őrizze a család birtokát a „Manoir de Fontaines”-t (Szökőkút-major). Amikor a német katonák megpróbálták elfoglalni a majort, Magnard tüzet nyitott a katonákra és megölte az egyiküket. A német katonák viszonozták a tüzet és felgyújtották az épületet. Sokan az feltételezik, hogy a zeneszerző a tűz miatt vesztette életét, de a maradványait nem találták meg az épület romjai közt. Magnard kiadatlan művei, köztük két operájának a Yolande-nak és a Guercœur-nek a zenekari szvit változata is, megsemmisültek a lángokban.

Emlékezete 

A párizsi Passyi temetőben a hazáért hősi halált haltak közt emlékművet állítottak Magnardnak is. 1927-ben Párizs 16. kerületében a Richard Wagnerről elnevezett utcát átkeresztelték Albéric Magnard utcára.

Munkássága 

Magnard tragikusan rövid pályafutása alatt három operát, négy szimfóniát és néhány egyéb jelentős zenekari művet komponált. A művei jelentős részét saját költségén adta ki. 22 művét látta el opus számmal, további néhány műve ismeretes.

Munkássága visszatükrözi politikai nézeteit is. A negyedik szimfóniáját egy feminista szervezetnek dedikálta. Kiállt Alfred Dreyfus mellett, az ő igazságszolgáltatás általi meghurcolását kritizálva írta Az Igazság himnuszát (Hymne à la Justice).

Művei

Kották

Fordítás

Források 
 
 
 

Francia zeneszerzők
Francia operaszerzők
Romantikus zeneszerzők
1865-ben született személyek
1914-ben elhunyt személyek
Lucien Denis Gabriel Albéric Magnard ( Párizs , június – Baron , szeptember ) francia késő romantikus zeneszerző . A „ francia Brucknernek” is nevezik , bár kettejük zenéje számos ponton különbözik.ben nem adta meg magát a német megszállóknak , ezért megölték és házát lerombolták . Tettéért hazájában nemzeti hős lett . Élete Albéric Magnard júniusén született Párizsban egy jómódú család gyermekeként . Édesapja François Magnard író , újságíró , a tekintélyes Le Figaro című napilap főszerkesztője volt . Albéric visszautasította a család anyagi támogatását , mert nem akart a „ Figaro fia” lenni , ezért kizárólag önerőből , tehetségére alapozva végezte el zenei tanulmányait . A katonai szolgálatot és a jogi diploma megszerzését követően lett a Párizsi Konzervatórium növendéke , ahol az ellenpontot Théodore Dubois-tól tanulta . Beiratkozott Jules Massenet osztályába , itt találkozott Vincent d’Indy-vel , akitől négy éven át hangszerelést tanult . Első két szimfóniáját az ő mentorsága alatt írta . Az első szimfóniáját D'Indy-nek ajánlotta . A két férfi mindvégig tiszteletben tartotta a másik munkásságát , politikai szembenállásuk ellenére is . François Magnard , bár tiszteletben tartotta fia kérését , hogy önállóan kíván boldogulni , igyekezett támogatni a karrierjét , hogy lehetőséget biztosított a Le Figaro hasábjain a róla szóló cikkeknek , kritikáknak . Édesapjaben bekövetkezett halála után a hála és a bosszúság vegyes érzései nehezítették a gyászt . Ekkor komponálta a Gyászindulót ( Chant funèbre ) . 1896 . februárén vette feleségül Julie Maria Crétont , akitől két leánya született , Èveés Ondine ? ) . A feleségéhez írta Vénusz-himnusz ( Hymne à Vénus ) című művét . Ez idő tájt vállalta el , hogy ellenpontot tanítson a Schola Cantorumban , melyet Vincent d’Indy és Charles Bordes alapítottben . Egy ideig a Nancy Konzervatóriumban tanított , ahol barátja , a zeneszerző és karmester Guy Ropartz , valamint a hegedűművész , karmester és zeneszerző Eugène Ysaÿe is dolgozott . 1914-ben az első világháború kezdetén feleségét és gyermekeit egy biztonságos helyre küldte , de ő maga otthon maradt , hogy őrizze a család birtokát a „ Manoir de Fontaines”-t ( Szökőkút-major ) . Amikor a német katonák megpróbálták elfoglalni a majort , Magnard tüzet nyitott a katonákra és megölte az egyiküket . A német katonák viszonozták a tüzet és felgyújtották az épületet . Sokan az feltételezik , hogy a zeneszerző a tűz miatt vesztette életét , de a maradványait nem találták meg az épület romjai közt . Magnard kiadatlan művei , köztük két operájának a Yolande-nak és a Guercœur-nek a zenekari szvit változata is , megsemmisültek a lángokban . Emlékezete A párizsi Passyi temetőben a hazáért hősi halált haltak közt emlékművet állítottak Magnardnak is.ben Párizs kerületében a Richard Wagnerről elnevezett utcát átkeresztelték Albéric Magnard utcára . Munkássága Magnard tragikusan rövid pályafutása alatt három operát , négy szimfóniát és néhány egyéb jelentős zenekari művet komponált . A művei jelentős részét saját költségén adta ki.művét látta el opus számmal , további néhány műve ismeretes . Munkássága visszatükrözi politikai nézeteit is . A negyedik szimfóniáját egy feminista szervezetnek dedikálta . Kiállt Alfred Dreyfus mellett , az ő igazságszolgáltatás általi meghurcolását kritizálva írta Az Igazság himnuszát ( Hymne à la Justice ) . Művei Kották Fordítás Források Francia zeneszerzők Francia operaszerzők Romantikus zeneszerzők 1865-ben született személyek 1914-ben elhunyt személyek