Bernhard von Bülow
Bernhard Heinrich Karl Martin von Bülow (Klein Flottbeck [ma Hamburg része], Holstein, 1849 május 3.  – Róma, 1929 október 28.) német gróf, később herceg, diplomata és államférfi. Németország kancellárja 1900–1909.

Bernhard von Bülow, a híres német államférfi Bernhard Ernst von Bülow fia, mint önkéntes vett részt a porosz–francia háborúban. A háború után kezdődött el a diplomata karrierje, mint követségi titkár Párizsban, Szent Péterváron és Bukarestben. 1893-ban Németország olaszországi nagykövetévé nevezték ki, majd 1897-ben Chlodwig zu Hohenlohe-Schillingsfürst kancellár, külügyminiszterévé nevezte ki.

Bülow legnagyobb érdeme mint külügyminiszter, a német gyarmati politika ügyes kezelése volt. Ebben az időben Németország egy terjeszkedő fázisban volt, amit elég későn kezdtek el a kései egyesülés miatt. Ennek ellenére, 1899-ben Bülownak sikerült diplomáciai tárgyalásokkal a Karolina-szigetekre kiterjeszteni a német gyarmati uralmat. Elismerésképpen ezért megkapta a grófi címet. 

Hohenlohe-Schillingsfürst lemondása után, 1900-ban, II. Vilmos császár von Bülowot nevezte ki kancellárnak. A kancellári hivatalát 9 évig megtartotta és a korábbi diplomata hátterének köszönhetően, nagyon ügyes politikusnak bizonyult. Nehéz körülmények között is sikerült megőrizze a konzervatívokból és liberálisokból álló kormánykoalíciót, kiváló tárgyaló és kompromisszumkészsége segítségével. A kancellárságát különösen az ügyes külpolitikája jellemezte valamint elkötelezettsége a német gyarmati politika mellett, amit még külügyminiszteri korából hozott magával. Például ő volt a mozgató erő Németország kínai (csiaocsoui), gyarmatosítása mögött.

1905-ben hercegi címet kapott főként külpolitikai eredményeiért. 1909 nyarán a von Bülow kormánynak nem sikerült a költségvetési tervet a elfogadtatni a parlamentben, és lemondásra kényszerült. A kancellári posztot 1909 július 14.-én hagyta el.

1914–1915 között Von Bülow ismét nagykövet Rómában azzal a kifejezett feladattal, hogy rábeszélje Olaszországot a központi hatalmakhoz való csatlakozásra. Ez nem sikerült neki, és Olaszország 1915 áprilisában az antant oldalán lépett be a háborúba. Von Bülow úgy ítélte meg a megbízatását, mint „reménytelen feladatot”. Amikor utódja, Theobald von Bethmann-Hollweg 1917 júliusában lemondásra kényszerült, sokan abban reménykedtek, hogy ismét von Bülow lesz a kancellár, de II. Vilmos a gyengének tartott Georg Michaelist nevezte ki kancellárnak.

A háború után kiadta memoárjait, négy vastag kötetben. A kötet csodálatos alkotás volt, sok érdekes képpel és iratok másolatával, de forrásértéke erősen megkérdőjelezhető.

Bernhard von Bülow herceg 1929. október 28-án hunyt el, egy nappal a nagy tőzsdekrach („fekete csütörtök”) előtt, amely a nagy gazdasági világválság kezdetét jelentette.

Jegyzetek

Fordítás

További információk 

Németország kancellárjai
Németországi politikusok
1849-ben született személyek
1929-ben elhunyt személyek
Németország követei és nagykövetei Olaszországban
Német diplomaták
Az Aranygyapjas rend lovagjai
Bernhard Heinrich Karl Martin von Bülow ( Klein Flottbeck [ ma Hamburg része ] , Holstein, május – Róma, október ) német gróf , később herceg , diplomata és államférfi . Németország kancellárja1909. Bernhard von Bülow , a híres német államférfi Bernhard Ernst von Bülow fia , mint önkéntes vett részt a porosz–francia háborúban . A háború után kezdődött el a diplomata karrierje , mint követségi titkár Párizsban , Szent Péterváron és Bukarestben.ban Németország olaszországi nagykövetévé nevezték ki , majdben Chlodwig zu Hohenlohe-Schillingsfürst kancellár , külügyminiszterévé nevezte ki . Bülow legnagyobb érdeme mint külügyminiszter , a német gyarmati politika ügyes kezelése volt . Ebben az időben Németország egy terjeszkedő fázisban volt , amit elég későn kezdtek el a kései egyesülés miatt . Ennek ellenére, ben Bülownak sikerült diplomáciai tárgyalásokkal a Karolina-szigetekre kiterjeszteni a német gyarmati uralmat . Elismerésképpen ezért megkapta a grófi címet . Hohenlohe-Schillingsfürst lemondása után, ban , II. Vilmos császár von Bülowot nevezte ki kancellárnak . A kancellári hivatalátévig megtartotta és a korábbi diplomata hátterének köszönhetően , nagyon ügyes politikusnak bizonyult . Nehéz körülmények között is sikerült megőrizze a konzervatívokból és liberálisokból álló kormánykoalíciót , kiváló tárgyaló és kompromisszumkészsége segítségével . A kancellárságát különösen az ügyes külpolitikája jellemezte valamint elkötelezettsége a német gyarmati politika mellett , amit még külügyminiszteri korából hozott magával . Például ő volt a mozgató erő Németország kínai ( csiaocsoui ) , gyarmatosítása mögött . 1905-ben hercegi címet kapott főként külpolitikai eredményeiért.nyarán a von Bülow kormánynak nem sikerült a költségvetési tervet a elfogadtatni a parlamentben , és lemondásra kényszerült . A kancellári posztotjúlius-én hagyta el . 1914–1915 között Von Bülow ismét nagykövet Rómában azzal a kifejezett feladattal , hogy rábeszélje Olaszországot a központi hatalmakhoz való csatlakozásra . Ez nem sikerült neki , és Olaszországáprilisában az antant oldalán lépett be a háborúba . Von Bülow úgy ítélte meg a megbízatását , mint „ reménytelen feladatot” . Amikor utódja , Theobald von Bethmann-Hollwegjúliusában lemondásra kényszerült , sokan abban reménykedtek , hogy ismét von Bülow lesz a kancellár , de II. Vilmos a gyengének tartott Georg Michaelist nevezte ki kancellárnak . A háború után kiadta memoárjait , négy vastag kötetben . A kötet csodálatos alkotás volt , sok érdekes képpel és iratok másolatával , de forrásértéke erősen megkérdőjelezhető . Bernhard von Bülow herceg októberán hunyt el , egy nappal a nagy tőzsdekrach ( „ fekete csütörtök” ) előtt , amely a nagy gazdasági világválság kezdetét jelentette . Jegyzetek Fordítás További információk Németország kancellárjai Németországi politikusok 1849-ben született személyek 1929-ben elhunyt személyek Németország követei és nagykövetei Olaszországban Német diplomaták Az Aranygyapjas rend lovagjai