Koroknyai Ottó
Koroknyai Ottó, Trost (Buda, 1856. április 13. – Budapest, 1898. április 27.) festőművész.

Életútja

Ötéves  koráig Magyarországon növekedett; ekkor családi körülményei Ausztriába szólították és Bécsben folytatta iskoláit. Reáliskolai tanulmányait bevégezve, rajztanára Gayling művészi tehetséget fedezett föl benne és rávette a szüleit, hogy Koroknyait a festészeti pályára adják. 1871-ben be is iratkozott a bécsi képzőművészeti akadémiába, ahol Warzinger és Geiger tanárok vezetése alatt olyan haladást tett, hogy nemsokára Angeli, majd később Makart fogadta tanítványává. A fiatal festő nemsokára visszavágyott hazájába és nagy örömmel fogadta nagybátyjának, Somssich Pálnak meghívását, aki alkalmat nyújtott neki arra, hogy a magyar népéletet közelről tanulmányozhassa s egyúttal német hangzású nevét is Koroknyaira magyarosította.

Somogyban, Baranyában és Bácskában készültek karakterisztikus magyar zsánerképei: A javíthatatlan; Hogy megnőttél; Olyan nincs. Ezekkel ment 1885-ben Budapestre, a Benczúr vezetése alatt álló mesteriskolába. A javíthatatlan szerezte meg számára 19 versenymű között a 6000 frankos Munkácsy-díjat 1886-ban, s Koroknyai a következő évben már Párizsba utazott, hogy Munkácsy Mihály oldala mellett fejlessze tovább nem közönséges tehetségét. A francia fővárosban készült művei közül különösen említésre méltó A meggyilkolt háza előtt című, megragadó hangulatával. Párizsban arcképfestéssel is foglalkozott és egyik arcképéért az 1889-iki Salon zsűrije is kitüntette. Visszatérve hazájába 1892-ben, egy évet József főherceg alcsúti birtokán dolgozott. Itt festette először a Ne búsulj című képét, 1893-ban pedig a Kártyavetőnőt. Az 1894-iki tárlaton Berrac tábornok kitűnően festett arcképével vonta magára a figyelmet. A történelmi festészet művelésére Munkácsy buzdította és Koroknyai készített is néhány történeti vázlatot, melyek közül egy: Mátyás Bécs előtt annyira megnyerte a magyar kormány tetszését, hogy a festmény kidolgozását meg is rendelték nála.

Gégesorvadása az ezredévi kiállítás bezárása után kezdődött, amikor a kormány által megvásárolt nagy történeti képét, ("Mátyás király Bécs előtt") részben átdolgozta egy hideg teremben és meghűlt. Betegségére enyhülést keresni nejével, Kotsi-Horváth Jolán festőművésznővel, 1897 őszén Olaszországba ment, de csak betegebben jött vissza. Szelleme, teste megtört, és a halál sok szenvedésnek vetett véget, de nagy becsvágyat is ragadott el. Temetéséről a képzőművészeti társulat gondoskodott. 1898. április 30-án tették sírba megkoszorúzott koporsóját a Kerepesi úti temetőben. A végtisztességen valamennyi művésztestület képviseltette magát, ott volt azonkívül a budapesti művészkolónia valamennyi tagja. A gyászszertartás után Hock János, mint a Nemzeti Szalon alelnöke, az elhunyt pályatársai nevében mondott búcsúbeszédet.

Több képét is őrzi a Magyar Nemzeti Galéria.

Jegyzetek

Források
 
 Vasárnapi Ujság, 1898. május 8.
 Kieselbach

További információk

 Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái. Bp., Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete, 1939-2002. 7. kötettől sajtó alá rend. Viczián János. 
 Magyar életrajzi lexikon I-II. Főszerk. Kenyeres Ágnes. Bp., Akadémiai Kiadó, 1967-1969. 
 Művészeti lexikon. Fel. szerk. Lajta Edit. Bp., Akadémiai Kiadó, 1965-1968.

Magyar festők
1856-ban született személyek
1898-ban elhunyt személyek
Családi nevüket magyarosított személyek
Munkácsy Mihály-díjasok
Budaiak
Koroknyai Ottó , Trost ( Buda , április – Budapest , április ) festőművész . Életútja Ötéves koráig Magyarországon növekedett ; ekkor családi körülményei Ausztriába szólították és Bécsben folytatta iskoláit . Reáliskolai tanulmányait bevégezve , rajztanára Gayling művészi tehetséget fedezett föl benne és rávette a szüleit , hogy Koroknyait a festészeti pályára adják.ben be is iratkozott a bécsi képzőművészeti akadémiába , ahol Warzinger és Geiger tanárok vezetése alatt olyan haladást tett , hogy nemsokára Angeli , majd később Makart fogadta tanítványává . A fiatal festő nemsokára visszavágyott hazájába és nagy örömmel fogadta nagybátyjának , Somssich Pálnak meghívását , aki alkalmat nyújtott neki arra , hogy a magyar népéletet közelről tanulmányozhassa s egyúttal német hangzású nevét is Koroknyaira magyarosította . Somogyban , Baranyában és Bácskában készültek karakterisztikus magyar zsánerképei : A javíthatatlan ; Hogy megnőttél ; Olyan nincs . Ezekkel mentben Budapestre , a Benczúr vezetése alatt álló mesteriskolába . A javíthatatlan szerezte meg számáraversenymű között afrankos Munkácsy-díjatban , s Koroknyai a következő évben már Párizsba utazott , hogy Munkácsy Mihály oldala mellett fejlessze tovább nem közönséges tehetségét . A francia fővárosban készült művei közül különösen említésre méltó A meggyilkolt háza előtt című , megragadó hangulatával . Párizsban arcképfestéssel is foglalkozott és egyik arcképéért aziki Salon zsűrije is kitüntette . Visszatérve hazájábaben , egy évet József főherceg alcsúti birtokán dolgozott . Itt festette először a Ne búsulj című képét, ban pedig a Kártyavetőnőt . Aziki tárlaton Berrac tábornok kitűnően festett arcképével vonta magára a figyelmet . A történelmi festészet művelésére Munkácsy buzdította és Koroknyai készített is néhány történeti vázlatot , melyek közül egy : Mátyás Bécs előtt annyira megnyerte a magyar kormány tetszését , hogy a festmény kidolgozását meg is rendelték nála . Gégesorvadása az ezredévi kiállítás bezárása után kezdődött , amikor a kormány által megvásárolt nagy történeti képét , ( " Mátyás király Bécs előtt " ) részben átdolgozta egy hideg teremben és meghűlt . Betegségére enyhülést keresni nejével , Kotsi-Horváth Jolán festőművésznővel,őszén Olaszországba ment , de csak betegebben jött vissza . Szelleme , teste megtört , és a halál sok szenvedésnek vetett véget , de nagy becsvágyat is ragadott el . Temetéséről a képzőművészeti társulat gondoskodott. áprilisán tették sírba megkoszorúzott koporsóját a Kerepesi úti temetőben . A végtisztességen valamennyi művésztestület képviseltette magát , ott volt azonkívül a budapesti művészkolónia valamennyi tagja . A gyászszertartás után Hock János , mint a Nemzeti Szalon alelnöke , az elhunyt pályatársai nevében mondott búcsúbeszédet . Több képét is őrzi a Magyar Nemzeti Galéria . Jegyzetek Források Vasárnapi Ujság , május Kieselbach További információk Gulyás Pál : Magyar írók élete és munkái . Bp. , Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete , kötettől sajtó alá rend . Viczián János . Magyar életrajzi lexikon I-II. Főszerk . Kenyeres Ágnes . Bp. , Akadémiai Kiadó , Művészeti lexikon . Fel. szerk . Lajta Edit . Bp. , Akadémiai Kiadó , Magyar festők 1856-ban született személyek 1898-ban elhunyt személyek Családi nevüket magyarosított személyek Munkácsy Mihály-díjasok Budaiak