Lindisfarne
Lindisfarne vagy Szent Sziget (angolul Holy Island) egy sziget Angliában, Northumberland megye északkeleti partjainál az Északi-tengerben. A 6. században ír szerzetesek kolostort alapítottak rajta és innen kiindulva térítették meg a kereszténységre Észak-Angliát. Fontos püspökségi központ volt, míg 793-ban a vikingek el nem pusztították. A 11. században újraalapították és a kolostor egészen a 16. századig fennállt. 1550-ben egy kis vár is épült Lindisfarne-on. Ma a sziget Northumberland megye Holy Island önkormányzatát alkotja. Lakossága 2011-ben 180 fő volt.

Földrajza

A sziget dagálykor kelet-nyugat irányban 4,8 km hosszú és 2,4 km széles; területe kb. 4 km². Legközelebbi pontja 1,5 km-re van Angliától. Apálykor a tenger visszahúzódik a szárazföldtől elválasztó csatornából és homokos-iszapos korábbi tengerfenéken át lehet gázolni rajta; ezt hívták régen a zarándokok útjának. Ma már töltésre épült, autóval is járható út vezet a szigetre, ám a dagály ezt is minden nap elárasztja. Az út közepén oszlopokra emelt menedék található azoknak a gyalogosoknak, akiket útközben ért a dagály. 

2011-ben a szigeten 180-an laktak. Lindisfarne szigete Northumberland megye Holy Island önkormányzatát alkotja.

Története
Lindisfarne-t ówalesi nyelven Medcautként (feltehetően a latin Medicata Insula, gyógyító sziget), óangolul pedig Lindisfarenaként említik a kora középkori krónikák. Utóbbi szó eredete nem ismert, talán köze volt a valamivel délebbre fekvő Lindsey királyságához; esetleg a tavat, patakot jelentő kelta lindis szóból származik. Az utótag pedig a "föld" jelentésű farran, vagy utazót jelentő faran kifejezésből jöhetett.   

A római időkben Északkelet-Angliát ritkásan lakták és jelentős település nem volt a közelben. A skótok és a piktek többször fosztogatták a vidéket és a betelepülő angolszászok is inkább a délebbi régiókat preferálták. A 6. században Ida berniciai király a szigettől délre, a szárazföldön Bamburgh várába helyezte székhelyét és "királyi várost" (urba regia) alapított. Valamivel később, az 570-es években az észak-angliai britonok Lindisfarne szigetén három napig tartották ostrom alatt az odaszorult Theodric berniciai királyt (Ida fiát), míg a belső viszályok miatt vereséget nem szenvedtek. 

634-ben Northumbria királya, a keresztény Oswald pogány népe megtérítésére a nyugat-skóciai Iona szigetéről országába hívta Szent Aidant. Aidan Lindisfarne szigetén kolostort alapított, amely a northumbriai püspökség székhelyéül is szolgált harminc éven át. Aidan maga is itt élt egészen 651-ben bekövetkezett haláláig. Utóda, Finian tölgyfa gerendákból templomot építtetett, ami "illett egy püspök székhelyéhez", bár a neves krónikás, Beda Venerabilis szerint egy kőtemplom megfelelőbb lett volna. 

Lindisfarne Észak-Anglia evangelizációjának kiindulópontjává vált; nem csak Northumbriába, hanem a szomszédos Merciába is indultak innen hittérítők. Közéjük tartozott a kolostor szerzetese, majd apátja, Szent Cuthbert is. Az angol történetírás legrégebbi fennmaradt példája a valamikor a 7. század végén vagy 8. sz. legelején Lindisfarne-ban írt Szent Cuthbert-legenda. Cuthbertet a kolostorban temették el, testét később a szintén lindisfarne-i Szt. Eadfrith-tal együtt átvitték Durham katedrálisába. Sírja felnyitásakor találták az ún. Szt. Cuthbert-evangéliumot, ami a legkorábbi angliai kéziratok egyike.  

Az ír keresztény hagyományokat követő Lindisfarne (és vele a northubriai és merciai egyház) liturgiai és teológiai gyakorlata több pontban eltért a római és a canterburyi kánontól. A 663-as whitbyi zsinaton előírták a Rómához való igazodást, amiatt az akkori püspök, Colman lemondott és Iona szigetére távozott. Lindisfarne helyi központi szerepe ezzel megrendült. A püspökség 735-ben az akkor megalapított yorki érsekség hatáskörébe került. 

A 700-as évek elejéről származik az óangol művészet egyik máig fennmaradt, kiemelkedő példája, a kelta és szász elemeket egyaránt felmutató Lindisfarne-i evangélium. A gazdagon illusztrált latin kéziratot a szöveg angol fordításaival széljegyzetezték, ami a Biblia legkorábbi óangol nyelvű fordítása. 

793. június 8-án vikingek támadtak a védtelen kolostorra, kifosztották, lakói nagy részét pedig lemészárolták. Ez volt a Brit-szigeteken a viking korszak kezdete. A későbbiekben a norvégok és dánok inkább a skót és délkelet-angliai partokat zaklatták, és a szigeten folytatódott a kolostori élet. 866-ban a dánok elfoglalták Yorkot és 873-ban megindultak Northumbria felé. A szerzetesek elmenekültek Lindisfarne-ról, ekkor vitték át Szt. Cuthbert csontjait is Durhamba.

Későbbi története

A normann hódítás után, 1093-ban bencés regulával újjáalapították a kolostort, és fennállt egészen 1536-ig, amikor VIII. Henrik minden kolostort bezáratott. A Lindisfarne-i kolostor romjai ma is láthatóak.

1462-ben, a rózsák háborúja során Anjou Margit megpróbálta elfoglalni a nurthumberlandi várakat, de egy vihar miatt 400 katonája Lindisfarne szigetén keresett menedéket és megadták magukat a York-pártnak. 1550-ben egy kis várkastélyt építettek a szigeten, ami máig jó állapotban fennmaradt.  

Az 1860-as években egy dundee-i cég mészégető üzemet épített a szigeten, ami a 19. század végéig működött. Működése csúcsán kb. 100 embert foglalkoztatott. 

Ma Lindisfarne a Northumberlandi partvidék Area of Outstanding Natural Beauty (különleges természeti szépségű, természetvédelmi terület) része. A kolostor romjait az English Heritage gondozza. A közvetlenül mellette lévő templomban (ami a sziget legrégibb, tető alatt lévő épülete) ma is tartanak istentiszteletet. A kastély mellett 1911-ben a kor leghíresebb kertépítője, Gertrude Jekyll létesített egy kis kertet.

Jegyzetek

Fordítás 

Anglia szigetei
Lindisfarne vagy Szent Sziget ( angolul Holy Island ) egy sziget Angliában , Northumberland megye északkeleti partjainál az Északi-tengerben . A században ír szerzetesek kolostort alapítottak rajta és innen kiindulva térítették meg a kereszténységre Észak-Angliát . Fontos püspökségi központ volt , mígban a vikingek el nem pusztították . A században újraalapították és a kolostor egészen a századig fennállt.ben egy kis vár is épült Lindisfarne-on . Ma a sziget Northumberland megye Holy Island önkormányzatát alkotja . Lakosságabenfő volt . Földrajza A sziget dagálykor kelet-nyugat irányban8 km hosszú és4 km széles ; területe kb.km ². Legközelebbi pontja5 km-re van Angliától . Apálykor a tenger visszahúzódik a szárazföldtől elválasztó csatornából és homokos-iszapos korábbi tengerfenéken át lehet gázolni rajta ; ezt hívták régen a zarándokok útjának . Ma már töltésre épült , autóval is járható út vezet a szigetre , ám a dagály ezt is minden nap elárasztja . Az út közepén oszlopokra emelt menedék található azoknak a gyalogosoknak , akiket útközben ért a dagály . 2011-ben a szigetenan laktak . Lindisfarne szigete Northumberland megye Holy Island önkormányzatát alkotja . Története Lindisfarne-t ówalesi nyelven Medcautként ( feltehetően a latin Medicata Insula , gyógyító sziget ) , óangolul pedig Lindisfarenaként említik a kora középkori krónikák . Utóbbi szó eredete nem ismert , talán köze volt a valamivel délebbre fekvő Lindsey királyságához ; esetleg a tavat , patakot jelentő kelta lindis szóból származik . Az utótag pedig a " föld " jelentésű farran , vagy utazót jelentő faran kifejezésből jöhetett . A római időkben Északkelet-Angliát ritkásan lakták és jelentős település nem volt a közelben . A skótok és a piktek többször fosztogatták a vidéket és a betelepülő angolszászok is inkább a délebbi régiókat preferálták . A században Ida berniciai király a szigettől délre , a szárazföldön Bamburgh várába helyezte székhelyét és " királyi várost " ( urba regia ) alapított . Valamivel később , azes években az észak-angliai britonok Lindisfarne szigetén három napig tartották ostrom alatt az odaszorult Theodric berniciai királyt ( Ida fiát ) , míg a belső viszályok miatt vereséget nem szenvedtek . 634-ben Northumbria királya , a keresztény Oswald pogány népe megtérítésére a nyugat-skóciai Iona szigetéről országába hívta Szent Aidant . Aidan Lindisfarne szigetén kolostort alapított , amely a northumbriai püspökség székhelyéül is szolgált harminc éven át . Aidan maga is itt élt egészenben bekövetkezett haláláig . Utóda , Finian tölgyfa gerendákból templomot építtetett , ami " illett egy püspök székhelyéhez " , bár a neves krónikás , Beda Venerabilis szerint egy kőtemplom megfelelőbb lett volna . Lindisfarne Észak-Anglia evangelizációjának kiindulópontjává vált ; nem csak Northumbriába , hanem a szomszédos Merciába is indultak innen hittérítők . Közéjük tartozott a kolostor szerzetese , majd apátja , Szent Cuthbert is . Az angol történetírás legrégebbi fennmaradt példája a valamikor a század végén vagy sz. legelején Lindisfarne-ban írt Szent Cuthbert-legenda . Cuthbertet a kolostorban temették el , testét később a szintén lindisfarne-i Szt . Eadfrith-tal együtt átvitték Durham katedrálisába . Sírja felnyitásakor találták az ún . Szt . Cuthbert-evangéliumot , ami a legkorábbi angliai kéziratok egyike . Az ír keresztény hagyományokat követő Lindisfarne ( és vele a northubriai és merciai egyház ) liturgiai és teológiai gyakorlata több pontban eltért a római és a canterburyi kánontól . Aas whitbyi zsinaton előírták a Rómához való igazodást , amiatt az akkori püspök , Colman lemondott és Iona szigetére távozott . Lindisfarne helyi központi szerepe ezzel megrendült . A püspökségben az akkor megalapított yorki érsekség hatáskörébe került . Aas évek elejéről származik az óangol művészet egyik máig fennmaradt , kiemelkedő példája , a kelta és szász elemeket egyaránt felmutató Lindisfarne-i evangélium . A gazdagon illusztrált latin kéziratot a szöveg angol fordításaival széljegyzetezték , ami a Biblia legkorábbi óangol nyelvű fordítása . 793. júniusán vikingek támadtak a védtelen kolostorra , kifosztották , lakói nagy részét pedig lemészárolták . Ez volt a Brit-szigeteken a viking korszak kezdete . A későbbiekben a norvégok és dánok inkább a skót és délkelet-angliai partokat zaklatták , és a szigeten folytatódott a kolostori élet.ban a dánok elfoglalták Yorkot ésban megindultak Northumbria felé . A szerzetesek elmenekültek Lindisfarne-ról , ekkor vitték át Szt . Cuthbert csontjait is Durhamba . Későbbi története A normann hódítás után, ban bencés regulával újjáalapították a kolostort , és fennállt egészenig , amikor VIII. Henrik minden kolostort bezáratott . A Lindisfarne-i kolostor romjai ma is láthatóak . 1462-ben , a rózsák háborúja során Anjou Margit megpróbálta elfoglalni a nurthumberlandi várakat , de egy vihar miattkatonája Lindisfarne szigetén keresett menedéket és megadták magukat a York-pártnak.ben egy kis várkastélyt építettek a szigeten , ami máig jó állapotban fennmaradt . Azas években egy dundee-i cég mészégető üzemet épített a szigeten , ami a század végéig működött . Működése csúcsán kb.embert foglalkoztatott . Ma Lindisfarne a Northumberlandi partvidék Area of Outstanding Natural Beauty ( különleges természeti szépségű , természetvédelmi terület ) része . A kolostor romjait az English Heritage gondozza . A közvetlenül mellette lévő templomban ( ami a sziget legrégibb , tető alatt lévő épülete ) ma is tartanak istentiszteletet . A kastély mellettben a kor leghíresebb kertépítője , Gertrude Jekyll létesített egy kis kertet . Jegyzetek Fordítás Anglia szigetei