Szuiko japán császárnő
Szuiko császárnő (推古天皇; Hepburn-átírással: Suiko tennó) (554 – 628. április 15.) volt Japán 33. uralkodója a hagyományos öröklési sorrend szerint.
Uralkodásának ideje 593-tól egészen haláláig, 628-ig tartott.
Japán történelmében Szuiko volt az első a nyolc uralkodónő közül, aki megszerezte a császárnői címet. A hét császárnő, akik Szuiko után uralkodtak: Kógjoku, Dzsitó, Genmei, Gensó, Kóken, Meisó és Go-Szakuramacsi császárnő volt.

Élete
Trónra kerülése előtt Szuiko eredeti neve Mikekasija-hime-no-mikoto volt, illetve Tojomike Kasikija hime no Mikotonak is nevezték.
Szuiko császárnőnek számos neve volt még ismert, mint például Nukatabe hercegnő vagy Tojomike Kasikija. Ő volt Kinmei császár harmadik lánya. Édesanyja Szoga no Iname lánya, Szoga no Kitasihime volt. Szuiko volt Jómei császár kishúga, ugyanis közös anyától származtak.

Szuiko császárnő a féltestvére, Bidacu császár hitvestársa volt, de miután Bidacu első felesége meghalt, Szuiko hivatalosan is a házastársává vált és megkapta az Ókiszaki címet (a császár hivatalos hitvese). Hét fiúnak adott életet.

Bidacu császár halála után Szuiko bátyja, Jómei császár került hatalomra, de csak 2 évig uralkodott, mert betegségben meghalt. Jómei halálát követően újabb hatalmi harc alakult ki a Szoga klán és a Mononobe klán között. A Szogák Hacuszebe herceget, míg a Mononobe klán Anahobe herceget támogatták. Most is a Szogák akarata érvényesült, így Hacuszebe herceg foglalta el helyét a trónon 587-ben Szusun császár néven. Ellentét alakult ki a császár és a Szoga klán feje, Szoga no Umako között, ezért Umako – talán félelmében, miszerint Szusun fog először támadni – meggyilkoltatta Jamatoaja no Ataikomával (東漢直駒) 592-ben. Ezután olyan uralkodóra volt szükség, aki kitölti a hatalmi vákuumot. Miután Szuikot felkérték, hogy töltse be az uralkodó helyét a trónon a további hatalmi harcok elkerülése végett, ő lett az első példa Japán történelmében arra, hogy egy nőt választottak uralkodónak.

593: Szusun császár uralkodásának második évében (崇峻天皇二年) meghalt; és kortárs tudósok megállapították, hogy az egykori Bidacu császár felesége a jogos örökös. Röviddel ezután, Szuiko császárnő elfoglalta a trónt (szokui).

A korabeli cím szerint Szuiko nem volt tennó, mivel a legtöbb történész szerint ezt a címet csak Tenmu császár és Dzsitó császárnő uralkodása idején vezették be. Ehelyett feltehetően a Szumeramikoto vagy az Amenosita Sirosimeszu Ókimi (治天下大王) megnevezést használták, melynek jelentése „a nagy királynő, aki uralkodik mindenen az ég alatt”. Szuikot emellett „Nagy Jamato királynőnek” (ヤマト大王/大君) is nevezték.

A következő évben Sótoku herceget nevezték ki régensnek. Habár a politikai hatalom Szuiko uralkodása alatt Sótoku herceg és Szoga no Umako kezében összpontosult, Szuiko korántsem volt tehetetlen. A tény, miszerint ő túlélte és uralkodása fennmaradt, alátámasztja, hogy jelentős politikai ismeretekkel bírt.

599-ben egy földrengés épületeket rombolt le egész Jamato tartományban, a mai Nara prefektúra területén.

Szuiko elutasította Szoga no Umako kérését, miszerint ő kapja meg a császári birodalom Kazuraki no Agata elnevezésű részét 624-ben, ezzel bizonyítva függetlenségét a befolyásolásukkal szemben. A császárnő további eredményeihez tartozik a buddhizmus hivatalos elismerése, amit a Virágzó három kincs ediktumban adott ki 594-ben. Szuiko egy volt az első buddhista uralkodók közül Japánban és letette az apácák fogadalmát röviddel a császárnővé válása előtt.

Uralkodása jellegzetessé vált arról, hogy megnyitotta a kapcsolatot a Szui udvarral 600-ban. Elfogadta a Tizenkét szintű rangrendszert 603-ban, és elfogadta a Tizenhét cikkelyű alkotmányt 604-ben.

A kínai hatvan terminusú naptár (Dzsikkan Dzsúnisi) bevezetése 604-ben Szuiko nevéhez fűződik.

Abban az időben a császári öröklést inkább a klán vezetők határozták meg, nem pedig az uralkodó. Szuiko a halálos ágyán bizonytalan jelzéseket tett és kijelölt két jelöltet a trónra. Az egyik Tamura herceg, Bidacu császár unokája volt, akit a Szoga főcsalád támogatott, Szoga no Emisit is beleértve. A másik örökös jelölt, Jamasiro herceg, Sótoku herceg fia volt, akit a Szoga család kisebbik része pártfogolt. A Szoga klánon belül zajló rövid harc után, melyben Jamasiro herceg egyik fő támogatóját megölték, Tamura hercegre esett a választás és ő foglalta el a trónt, mint Dzsomei császár 629-ben.

Szuiko császárnő 35 éven keresztül uralkodott. Habár volt még hét másik női uralkodó, az utódaik általában az apai császári vérvonal férfi tagjai közül kerültek a trónra. Emiatt néhány konzervatív tudós azt állítja, hogy a nők uralkodása csak ideiglenes volt, és csak a férfi öröklési hagyományt kellett fenntartani. Az egyetlen kivételt Genmei császárnő jelentette, akit lánya, Gensó császárnő követett a trónon.

Szuiko császárnő sírjának valódi helye ismert. Tiszteletére egy sintó szentélyt (miszaszagi) állítottak Oszakában.

Az Imperial Household Ügynökség jelölte ki ezt a helyet Szuiko mauzóleumának. Hivatalos megnevezése Sinaga no Jamada no miszaszagi.

Kapcsolódó szócikkek

 Japán császárok családfája
 Japán császárainak listája
 Japán történelme
 Aszuka-kor

Fordítás

Források 
 Aston, William George. (1896). Nihongi: Chronicles of Japan from the Earliest Times to A.D. 697. London: Kegan Paul, Trench, Trubner. OCLC 448337491
 Brown, Delmer M. and Ichirō Ishida, eds. (1979). Gukanshō: The Future and the Past. Berkeley: University of California Press. ; OCLC 251325323
 Hammer, Joshua. (2006). Yokohama Burning: The Deadly 1923 Earthquake and Fire that Helped Forge the Path to World War II. New York: Simon & Schuster. 
 Nussbaum, Louis-Frédéric and Käthe Roth. (2005). Japan encyclopedia. Cambridge: Harvard University Press. ; OCLC 58053128
 Ponsonby-Fane, Richard Arthur Brabazon. (1959). The Imperial House of Japan. Kyoto: Ponsonby Memorial Society. OCLC 194887
 Titsingh, Isaac. (1834). Nihon Ōdai Ichiran; ou, Annales des empereurs du Japon. Paris: Royal Asiatic Society, Oriental Translation Fund of Great Britain and Ireland. OCLC 5850691
 Varley, H. Paul. (1980). A Chronicle of Gods and Sovereigns: Jinnō Shōtōki of Kitabatake Chikafusa. New York: Columbia University Press. ; OCLC 6042764

Japán császárnők
Japán császárnék
Szuiko császárnő ( 推古天皇 ; Hepburn-átírással : Suiko tennó) – április ) volt Japán uralkodója a hagyományos öröklési sorrend szerint . Uralkodásának idejetól egészen haláláig,ig tartott . Japán történelmében Szuiko volt az első a nyolc uralkodónő közül , aki megszerezte a császárnői címet . A hét császárnő , akik Szuiko után uralkodtak : Kógjoku , Dzsitó , Genmei , Gensó , Kóken , Meisó és Go-Szakuramacsi császárnő volt . Élete Trónra kerülése előtt Szuiko eredeti neve Mikekasija-hime-no-mikoto volt , illetve Tojomike Kasikija hime no Mikotonak is nevezték . Szuiko császárnőnek számos neve volt még ismert , mint például Nukatabe hercegnő vagy Tojomike Kasikija . Ő volt Kinmei császár harmadik lánya . Édesanyja Szoga no Iname lánya , Szoga no Kitasihime volt . Szuiko volt Jómei császár kishúga , ugyanis közös anyától származtak . Szuiko császárnő a féltestvére , Bidacu császár hitvestársa volt , de miután Bidacu első felesége meghalt , Szuiko hivatalosan is a házastársává vált és megkapta az Ókiszaki címet ( a császár hivatalos hitvese ) . Hét fiúnak adott életet . Bidacu császár halála után Szuiko bátyja , Jómei császár került hatalomra , de csakévig uralkodott , mert betegségben meghalt . Jómei halálát követően újabb hatalmi harc alakult ki a Szoga klán és a Mononobe klán között . A Szogák Hacuszebe herceget , míg a Mononobe klán Anahobe herceget támogatták . Most is a Szogák akarata érvényesült , így Hacuszebe herceg foglalta el helyét a trónonben Szusun császár néven . Ellentét alakult ki a császár és a Szoga klán feje , Szoga no Umako között , ezért Umako – talán félelmében , miszerint Szusun fog először támadni – meggyilkoltatta Jamatoaja no Ataikomával ( 東漢直駒) ben . Ezután olyan uralkodóra volt szükség , aki kitölti a hatalmi vákuumot . Miután Szuikot felkérték , hogy töltse be az uralkodó helyét a trónon a további hatalmi harcok elkerülése végett , ő lett az első példa Japán történelmében arra , hogy egy nőt választottak uralkodónak . 593 : Szusun császár uralkodásának második évében ( 崇峻天皇二年 ) meghalt ; és kortárs tudósok megállapították , hogy az egykori Bidacu császár felesége a jogos örökös . Röviddel ezután , Szuiko császárnő elfoglalta a trónt ( szokui ) . A korabeli cím szerint Szuiko nem volt tennó , mivel a legtöbb történész szerint ezt a címet csak Tenmu császár és Dzsitó császárnő uralkodása idején vezették be . Ehelyett feltehetően a Szumeramikoto vagy az Amenosita Sirosimeszu Ókimi ( 治天下大王 ) megnevezést használták , melynek jelentése „ a nagy királynő , aki uralkodik mindenen az ég alatt” . Szuikot emellett „ Nagy Jamato királynőnek” ( ヤマト大王/大君 ) is nevezték . A következő évben Sótoku herceget nevezték ki régensnek . Habár a politikai hatalom Szuiko uralkodása alatt Sótoku herceg és Szoga no Umako kezében összpontosult , Szuiko korántsem volt tehetetlen . A tény , miszerint ő túlélte és uralkodása fennmaradt , alátámasztja , hogy jelentős politikai ismeretekkel bírt . 599-ben egy földrengés épületeket rombolt le egész Jamato tartományban , a mai Nara prefektúra területén . Szuiko elutasította Szoga no Umako kérését , miszerint ő kapja meg a császári birodalom Kazuraki no Agata elnevezésű részétben , ezzel bizonyítva függetlenségét a befolyásolásukkal szemben . A császárnő további eredményeihez tartozik a buddhizmus hivatalos elismerése , amit a Virágzó három kincs ediktumban adott kiben . Szuiko egy volt az első buddhista uralkodók közül Japánban és letette az apácák fogadalmát röviddel a császárnővé válása előtt . Uralkodása jellegzetessé vált arról , hogy megnyitotta a kapcsolatot a Szui udvarralban . Elfogadta a Tizenkét szintű rangrendszertban , és elfogadta a Tizenhét cikkelyű alkotmánytben . A kínai hatvan terminusú naptár ( Dzsikkan Dzsúnisi ) bevezetéseben Szuiko nevéhez fűződik . Abban az időben a császári öröklést inkább a klán vezetők határozták meg , nem pedig az uralkodó . Szuiko a halálos ágyán bizonytalan jelzéseket tett és kijelölt két jelöltet a trónra . Az egyik Tamura herceg , Bidacu császár unokája volt , akit a Szoga főcsalád támogatott , Szoga no Emisit is beleértve . A másik örökös jelölt , Jamasiro herceg , Sótoku herceg fia volt , akit a Szoga család kisebbik része pártfogolt . A Szoga klánon belül zajló rövid harc után , melyben Jamasiro herceg egyik fő támogatóját megölték , Tamura hercegre esett a választás és ő foglalta el a trónt , mint Dzsomei császárben . Szuiko császárnőéven keresztül uralkodott . Habár volt még hét másik női uralkodó , az utódaik általában az apai császári vérvonal férfi tagjai közül kerültek a trónra . Emiatt néhány konzervatív tudós azt állítja , hogy a nők uralkodása csak ideiglenes volt , és csak a férfi öröklési hagyományt kellett fenntartani . Az egyetlen kivételt Genmei császárnő jelentette , akit lánya , Gensó császárnő követett a trónon . Szuiko császárnő sírjának valódi helye ismert . Tiszteletére egy sintó szentélyt ( miszaszagi ) állítottak Oszakában . Az Imperial Household Ügynökség jelölte ki ezt a helyet Szuiko mauzóleumának . Hivatalos megnevezése Sinaga no Jamada no miszaszagi . Kapcsolódó szócikkek Japán császárok családfája Japán császárainak listája Japán történelme Aszuka-kor Fordítás Források Aston , William George . Nihongi : Chronicles of Japan from the Earliest Times to A.D. London : Kegan Paul , Trench , Trubner . OCLC Brown , Delmer M. and Ichirō Ishida , eds . Gukanshō : The Future and the Past . Berkeley : University of California Press . ; OCLC Hammer , Joshua. Yokohama Burning : The DeadlyEarthquake and Fire that Helped Forge the Path to World War II. New York : Simon & Schuster . Nussbaum , Louis-Frédéric and Käthe Roth . Japan encyclopedia . Cambridge : Harvard University Press . ; OCLC Ponsonby-Fane , Richard Arthur Brabazon . The Imperial House of Japan . Kyoto : Ponsonby Memorial Society . OCLC Titsingh , Isaac . Nihon Ōdai Ichiran ; ou , Annales des empereurs du Japon . Paris : Royal Asiatic Society , Oriental Translation Fund of Great Britain and Ireland . OCLC Varley , H. Paul . A Chronicle of Gods and Sovereigns : Jinnō Shōtōki of Kitabatake Chikafusa . New York : Columbia University Press . ; OCLC Japán császárnők Japán császárnék