Donji Vinjani
Donji Vinjani falu Horvátországban Split-Dalmácia megyében. Közigazgatásilag Imotski községhez tartozik.

Fekvése 
Splittől légvonalban 65, közúton 88 km-re keletre, Makarskától légvonalban 24, közúton 40 km-re északkeletre, községközpontjától 2 km-re keletre, a dalmát Zagora területén, Imotska krajina középső részén, az Imoti mezőn a bosnyák határ mellett fekszik. Közelsége miatt egykor Imotski városához tartozott. Határában halad át a Nyugat-Hercegovinába menő 76-os számú főút. Területének mintegy fele csak legeltetésre alkalmas terület. A megművelhető terület 27%, melynek legnagyobb része szőlő, a hegyes területeken valamennyi kert is található. Az erdősült terület mintegy 13%-ot tesz ki.

Története   
Imotska krajina területe már a történelem előtti időkben is lakott volt. A térség első ismert népe az illírek egyik törzse a dalmátok voltak. Jelenlétüket igazolják az ókorból fennmaradt halomsírok és temetők, melyekből a falu területén több is található. A rómaiak csak az 1. század elejére tudták véglegesen meghódítani a térséget. A római uralom egészen 481-ig tartott. 6. század második felében a területet elfoglalták az avarok és szláv segédnépeik. A középkori horvát állam közigazgatásában ez a terület Fehér-Horvátországhoz, azon belül az Imoti zsupánsághoz tartozott. Ebből az időből a település tíz helyén maradtak fenn sírkövek, a legjelentősebb óhorvát temető a Rudež-ház közelében feküdt. A Vinjani név eredetéről több elképelés is van a köztudatban, de egyik sem általánosan elfogadott. Ez egyik szerint a falut a szőlősgazdákról, vagy az itt levő szőlőhegyekről (olaszul „vigne”) nevezték el, a másik magyarázat szerint viszont a középkorban itt élt Vinjani nemesi családtól származik a neve, de nem zárható ki a Volinjak névből való származtatás sem, melyhez hasonló nevek az Imotska krajina több településén is előfordulnak. 

A település első ismert írásos említése 1371-ből egy birtokvitával kapcsolatos iratból származik. A salonai zsinat 533-as okirata után ez a legrégibb írásos dokumentum, ami a mai Imotska krajina területén fekvő településekről szól.  A török 1463-ban meghódította a közeli Boszniát, majd 1493-re már ez a terület is uralmuk alá került. A török uralom idején a Hercegovaci szandzsákban az Imotski náhije része volt, ennek területe lényegében megegyezett a középkori zsupánsággal. Ebből az időszakból származik a település második írásos említése, mely a szandzsák népességének összeírásából való. Eszerint a településen három család élt. A családfők Pavol fia Vučihna, Ivan fia Vladislav és Bratajin fia Radak voltak. 

A török korban Vinjani magában foglalta a mai Szent Rókus templom környéki településeket, Gornji Vinjani, a hercegonivai Vinjani, Vir, Zagorje és Roška Polja, vagyis a Rókus-mező területét, Donji Vinjani néhány területrésze viszont ma a szomszédos goricai plébániához tartozik. E területet a velencei-török háborút lezáró pozsareváci béke vágta ketté 1718-ban. Ezután északkeleti része már Hercegovinához tartozott. Ezt követően a település a Velencei Köztársaság fennhatósága alá tartozott. A hívek lelki gondozását az imotski ferences kolostor szerzetesei látták el, míg végül 1747-ben Blašković makarskai püspök megalapította a vinjani plébániát. A velencei uralomnak 1797-ben vége szakadt és osztrák csapatok vonultak be Dalmáciába. 1806-ban az osztrákokat legyőző franciák uralma alá került, de Napóleon lipcsei veresége után 1813-ban újra az osztrákoké lett. A településnek 1857-ben 1459, 1910-ben 1307 lakosa volt. 

1918-ban az új szerb-horvát-szlovén állam, majd később Jugoszlávia része lett. 1941. áprilisában a Független Horvát Állam része, majd 1943. szeptemberétől 1944 októberéig német megszállás alatt volt. A háború után a szocialista Jugoszláviához került. 1991 óta a független Horvátországhoz tartozik. 2011-ben a településnek 2169 lakosa volt.

Lakosság

Nevezetességei 
Szent Rókus tiszteletére szentelt temploma 1875 és 1882 között épült a temető nyugati részén. A mai plébániatemplom építése előtt a temető területén két kisebb templom állt, mindkettő Szent Rókus tiszteletére volt szentelve. Az első építését még Blašković püspök rendelte le 1733-ban, mivel az akkori plébánia terültén nem volt templom. Ez egy kicsi, rozoga falusi templomocska volt. Amikor 1815-ben járvány pusztított Memedovići és Vrbanj települések elhatározták, hogy fogadalmi templomot építenek Szent Rókus tiszteletére. A templom még az évben el is készült a temető régi részében. 1861-ben már nagyon rossz állapotban volt, ezért Karlo Balić plébános a temetőn kívül álló új templom építését határozta el. A tervezés és az építés költségeihez a zárai kormányzóság csaknem tízezer forinttal járult hozzá, a fennmaradó részt a plébánia hívei gyűjtötték össze. A hívek között ellentét keletkezett, mivel a gornji vinjaniak nem értettek egyet az építéssel, így annak folyamata megszakadt. Végül 1882-ben sikerült befejezni a templomot. A templom faragott kövekből épült, latin kereszt alaprajzú, hosszúsága 27, szélessége 15 méter. Összesen 24 félköríves ablaka van. Homlokzatán körablak, felül pedig három harang számára kialakított pengefalú harangtorony látható. A homlokzat elé árkádos előteret építettek. Három oltára az imotski Rako üzemben készült. A barokk főoltáron Szent Rókus szobra áll. A templomot 1913-ban, 1964-ben és 1978-ban renoválták, 2001-ben teljesen megújították. 2004-ben ablakait festett üvegablakokra cserélték, melyek Branimir Dorotić festőművész munkái.
 Szent Nikola Tavelić tiszteletére szentelt temploma az Imotski-mező szélén áll, ahova a környező hegyi településekről a II. világháborút követően költözött be a lakosság.  Az építési munkák hosszú és fárasztó engedélyezési eljárás után 1973-ban kezdődtek és az első ütemet illetően 1974-ben fejeződtek be. A 25 méter hosszú és 17 méter széles templomot 1974. július 22-én szentelte fel Franić érsek.
A Szent Katalin templom 1904-ben épült fel a plébániaház mellett a plébános mindennapi szolgálatára. A fából faragott oltárt Tirolból hozatták. Az épületet 1930-ban, 1972-ben és 2000-ben renoválták.
Védettséget élvező terület a Rudež-ház melletti középkori temető.

Jegyzetek

Források 
Imotski város hivatalos oldala 
A split-makarskai érsekség honlapja

További információk 
Imotski turisztikai irodájának honlapja 
Imotski város információs portálja

Fordítás 

Split-Dalmácia megye települései
Donji Vinjani falu Horvátországban Split-Dalmácia megyében . Közigazgatásilag Imotski községhez tartozik . Fekvése Splittől légvonalban közútonkm-re keletre , Makarskától légvonalban közútonkm-re északkeletre , községközpontjátólkm-re keletre , a dalmát Zagora területén , Imotska krajina középső részén , az Imoti mezőn a bosnyák határ mellett fekszik . Közelsége miatt egykor Imotski városához tartozott . Határában halad át a Nyugat-Hercegovinába menőos számú főút . Területének mintegy fele csak legeltetésre alkalmas terület . A megművelhető terület , melynek legnagyobb része szőlő , a hegyes területeken valamennyi kert is található . Az erdősült terület mintegy-ot tesz ki . Története Imotska krajina területe már a történelem előtti időkben is lakott volt . A térség első ismert népe az illírek egyik törzse a dalmátok voltak . Jelenlétüket igazolják az ókorból fennmaradt halomsírok és temetők , melyekből a falu területén több is található . A rómaiak csak az század elejére tudták véglegesen meghódítani a térséget . A római uralom egészenig tartott. század második felében a területet elfoglalták az avarok és szláv segédnépeik . A középkori horvát állam közigazgatásában ez a terület Fehér-Horvátországhoz , azon belül az Imoti zsupánsághoz tartozott . Ebből az időből a település tíz helyén maradtak fenn sírkövek , a legjelentősebb óhorvát temető a Rudež-ház közelében feküdt . A Vinjani név eredetéről több elképelés is van a köztudatban , de egyik sem általánosan elfogadott . Ez egyik szerint a falut a szőlősgazdákról , vagy az itt levő szőlőhegyekről ( olaszul „ vigne” ) nevezték el , a másik magyarázat szerint viszont a középkorban itt élt Vinjani nemesi családtól származik a neve , de nem zárható ki a Volinjak névből való származtatás sem , melyhez hasonló nevek az Imotska krajina több településén is előfordulnak . A település első ismert írásos említéseből egy birtokvitával kapcsolatos iratból származik . A salonai zsinatas okirata után ez a legrégibb írásos dokumentum , ami a mai Imotska krajina területén fekvő településekről szól . A törökban meghódította a közeli Boszniát , majdre már ez a terület is uralmuk alá került . A török uralom idején a Hercegovaci szandzsákban az Imotski náhije része volt , ennek területe lényegében megegyezett a középkori zsupánsággal . Ebből az időszakból származik a település második írásos említése , mely a szandzsák népességének összeírásából való . Eszerint a településen három család élt . A családfők Pavol fia Vučihna , Ivan fia Vladislav és Bratajin fia Radak voltak . A török korban Vinjani magában foglalta a mai Szent Rókus templom környéki településeket , Gornji Vinjani , a hercegonivai Vinjani , Vir , Zagorje és Roška Polja , vagyis a Rókus-mező területét , Donji Vinjani néhány területrésze viszont ma a szomszédos goricai plébániához tartozik . E területet a velencei-török háborút lezáró pozsareváci béke vágta kettéban . Ezután északkeleti része már Hercegovinához tartozott . Ezt követően a település a Velencei Köztársaság fennhatósága alá tartozott . A hívek lelki gondozását az imotski ferences kolostor szerzetesei látták el , míg végülben Blašković makarskai püspök megalapította a vinjani plébániát . A velencei uralomnakben vége szakadt és osztrák csapatok vonultak be Dalmáciába.ban az osztrákokat legyőző franciák uralma alá került , de Napóleon lipcsei veresége utánban újra az osztrákoké lett . A településnekbenbenlakosa volt . 1918-ban az új szerb-horvát-szlovén állam , majd később Jugoszlávia része lett. áprilisában a Független Horvát Állam része , majd szeptemberétőloktóberéig német megszállás alatt volt . A háború után a szocialista Jugoszláviához került.óta a független Horvátországhoz tartozik.ben a településneklakosa volt . Lakosság Nevezetességei Szent Rókus tiszteletére szentelt templomaésközött épült a temető nyugati részén . A mai plébániatemplom építése előtt a temető területén két kisebb templom állt , mindkettő Szent Rókus tiszteletére volt szentelve . Az első építését még Blašković püspök rendelte leban , mivel az akkori plébánia terültén nem volt templom . Ez egy kicsi , rozoga falusi templomocska volt . Amikorben járvány pusztított Memedovići és Vrbanj települések elhatározták , hogy fogadalmi templomot építenek Szent Rókus tiszteletére . A templom még az évben el is készült a temető régi részében.ben már nagyon rossz állapotban volt , ezért Karlo Balić plébános a temetőn kívül álló új templom építését határozta el . A tervezés és az építés költségeihez a zárai kormányzóság csaknem tízezer forinttal járult hozzá , a fennmaradó részt a plébánia hívei gyűjtötték össze . A hívek között ellentét keletkezett , mivel a gornji vinjaniak nem értettek egyet az építéssel , így annak folyamata megszakadt . Végülben sikerült befejezni a templomot . A templom faragott kövekből épült , latin kereszt alaprajzú , hosszúsága szélességeméter . Összesenfélköríves ablaka van . Homlokzatán körablak , felül pedig három harang számára kialakított pengefalú harangtorony látható . A homlokzat elé árkádos előteret építettek . Három oltára az imotski Rako üzemben készült . A barokk főoltáron Szent Rókus szobra áll . A templomotban, ben ésban renoválták, ben teljesen megújították.ben ablakait festett üvegablakokra cserélték , melyek Branimir Dorotić festőművész munkái . Szent Nikola Tavelić tiszteletére szentelt temploma az Imotski-mező szélén áll , ahova a környező hegyi településekről a II. világháborút követően költözött be a lakosság . Az építési munkák hosszú és fárasztó engedélyezési eljárás utánban kezdődtek és az első ütemet illetőenben fejeződtek be . Améter hosszú ésméter széles templomot júliusén szentelte fel Franić érsek . A Szent Katalin templomben épült fel a plébániaház mellett a plébános mindennapi szolgálatára . A fából faragott oltárt Tirolból hozatták . Az épületetban, ben ésben renoválták . Védettséget élvező terület a Rudež-ház melletti középkori temető . Jegyzetek Források Imotski város hivatalos oldala A split-makarskai érsekség honlapja További információk Imotski turisztikai irodájának honlapja Imotski város információs portálja Fordítás Split-Dalmácia megye települései