Banja (Vrgorac)
Banja falu Horvátországban, Split-Dalmácia megyében. Közigazgatásilag Vrgorachoz tartozik.

Fekvése 
Makarskától légvonalban 30, közúton 41 km-re délkeletre, községközpontjától 3 km-re északra, Közép-Dalmáciában, a hercegovinai határ mellett, a termékeny Bunina-mezőn fekszik.

Története 
A település arról a termékeny mezőről kapta a nevét amelyen fekszik. A Bunina-mezőt ugyanis egykor Banjának, lakóit pedig banjarinak nevezték. A név latin eredetű, vízben gazdag helyet jelöl. Banja területe a régészeti leletek tanúsága szerint már az ókorban is lakott volt. A térség első ismert népe az illírek egyik törzse a dalmátok voltak, akik a magaslatokon épített, jól védhető erődített településeikben laktak. Jelenlétüket az itt talált két fibula és karkötő bizonyítja, melyet ma a spliti régészeti múzeumban őriznek. A rómaiak hosszú ideig tartó harcok után csak az 1. században hódították meg ezt a vidéket. Az illírek elleni 9-ben aratott végső győzelem után békésebb idők következtek, de a római kultúra csak érintőleges hatással volt erre a térségre. A horvát törzsek a 7. század végén és a 8. század elején telepedtek le itt, ezután területe a neretvánok kenézségének Paganiának a részét képezte. A térség a középkorban is folyamatosan lakott volt. A szomszédos Prapatnicén a Vukojević-ház mellett az egész Vrgorska krajina legnagyobb kora középkori temetője található. A török a 15. század második felében szállta meg ezt a vidéket, mely 1696 körül szabadult fel végleg a több mint kétszáz éves uralma alól. A török uralom után a település a Velencei Köztársaság része lett. A török időkben a megmaradt lakosság lelki szolgálatát a živogošćei kolostor ferences szerzetesei látták el. A kandiai háború idején a térség falvai elpusztultak.

A török uralom végével a 17. század végén 1696 körül a környező településekkel együtt népesült be. A betelepülők ferences szerzetesek vezetésével főként a szomszédos Hercegovinából érkeztek. A lakosság főként földműveléssel és állattartással foglalkozott, de a határhoz közeli fekvésénél fogva eleinte még gyakran kellett részt vennie a velencei-török összecsapásokban. A velencei uralomnak 1797-ben vége szakadt és osztrák csapatok vonultak be Dalmáciába. 1806-ban az osztrákokat legyőző franciák uralma alá került, de Napóleon lipcsei veresége után 1813-ban újra az osztrákoké lett. 1857-ben 158, 1910-ben 308 lakosa volt. 1918-ban az új Szerb-Horvát-Szlovén Állam, majd később Jugoszlávia része lett. Röviddel a Független Horvát Állam megalakulása után 1941. április 17-én olasz csapatok vonultak be a vrgoraci területre. 1942. június 15-én rövid időre elfoglalták a partizánok, majd visszavonultak a Biokovo-hegységbe. Az olasz csapatok védelmét élvező csetnikek még ez évben a község több településén gyújtottak fel házakat és végeztek ki embereket, főleg nőket, gyermekeket és öregeket. Az anyakönyv szerint Banja embervesztesége 9 fő volt. Olaszország kapitulációja után 1943-ban német csapatok szállták meg a vidéket. 1944. október 24-én a németek kivonultak és két nappal később Vrgorac környéke felszabadult. A település a háború után a szocialista Jugoszláviához került. 1991 óta a független Horvátországhoz tartozik. 2011-ben 202 lakosa volt.

Lakosság 

(1869-ben és 1921-ben lakosságát Vrgorachoz számították.)

Jegyzetek

Források 
Vrgorac város hivatalos oldala 
Vrgorac város turisztikai irodájának honlapja 
A split-makarskai érsekség honlapja – Stilje 
Vrgorska krajina szenvedései a II. világháború alatt

További információk 
Prostorni plan uređenja grada Vrgorca - Vrgorac város rendezési terve.

Irodalom 
Mate Kapović: Topominija sela Prapatnice u Vrgorskoj krajini, Zagreb, 2006.

Split-Dalmácia megye települései
Banja falu Horvátországban , Split-Dalmácia megyében . Közigazgatásilag Vrgorachoz tartozik . Fekvése Makarskától légvonalban közútonkm-re délkeletre , községközpontjátólkm-re északra , Közép-Dalmáciában , a hercegovinai határ mellett , a termékeny Bunina-mezőn fekszik . Története A település arról a termékeny mezőről kapta a nevét amelyen fekszik . A Bunina-mezőt ugyanis egykor Banjának , lakóit pedig banjarinak nevezték . A név latin eredetű , vízben gazdag helyet jelöl . Banja területe a régészeti leletek tanúsága szerint már az ókorban is lakott volt . A térség első ismert népe az illírek egyik törzse a dalmátok voltak , akik a magaslatokon épített , jól védhető erődített településeikben laktak . Jelenlétüket az itt talált két fibula és karkötő bizonyítja , melyet ma a spliti régészeti múzeumban őriznek . A rómaiak hosszú ideig tartó harcok után csak az században hódították meg ezt a vidéket . Az illírek elleniben aratott végső győzelem után békésebb idők következtek , de a római kultúra csak érintőleges hatással volt erre a térségre . A horvát törzsek a század végén és a század elején telepedtek le itt , ezután területe a neretvánok kenézségének Paganiának a részét képezte . A térség a középkorban is folyamatosan lakott volt . A szomszédos Prapatnicén a Vukojević-ház mellett az egész Vrgorska krajina legnagyobb kora középkori temetője található . A török a század második felében szállta meg ezt a vidéket , melykörül szabadult fel végleg a több mint kétszáz éves uralma alól . A török uralom után a település a Velencei Köztársaság része lett . A török időkben a megmaradt lakosság lelki szolgálatát a živogošćei kolostor ferences szerzetesei látták el . A kandiai háború idején a térség falvai elpusztultak . A török uralom végével a század végénkörül a környező településekkel együtt népesült be . A betelepülők ferences szerzetesek vezetésével főként a szomszédos Hercegovinából érkeztek . A lakosság főként földműveléssel és állattartással foglalkozott , de a határhoz közeli fekvésénél fogva eleinte még gyakran kellett részt vennie a velencei-török összecsapásokban . A velencei uralomnakben vége szakadt és osztrák csapatok vonultak be Dalmáciába.ban az osztrákokat legyőző franciák uralma alá került , de Napóleon lipcsei veresége utánban újra az osztrákoké lett.benbenlakosa volt.ban az új Szerb-Horvát-Szlovén Állam , majd később Jugoszlávia része lett . Röviddel a Független Horvát Állam megalakulása után áprilisén olasz csapatok vonultak be a vrgoraci területre. júniusén rövid időre elfoglalták a partizánok , majd visszavonultak a Biokovo-hegységbe . Az olasz csapatok védelmét élvező csetnikek még ez évben a község több településén gyújtottak fel házakat és végeztek ki embereket , főleg nőket , gyermekeket és öregeket . Az anyakönyv szerint Banja emberveszteségefő volt . Olaszország kapitulációja utánban német csapatok szállták meg a vidéket. októberén a németek kivonultak és két nappal később Vrgorac környéke felszabadult . A település a háború után a szocialista Jugoszláviához került.óta a független Horvátországhoz tartozik.benlakosa volt . Lakosság ( 1869-ben ésben lakosságát Vrgorachoz számították . ) Jegyzetek Források Vrgorac város hivatalos oldala Vrgorac város turisztikai irodájának honlapja A split-makarskai érsekség honlapja – Stilje Vrgorska krajina szenvedései a II. világháború alatt További információk Prostorni plan uređenja grada Vrgorca - Vrgorac város rendezési terve . Irodalom Mate Kapović : Topominija sela Prapatnice u Vrgorskoj krajini , Zagreb , Split-Dalmácia megye települései