Tangiwai vonatkatasztrófa
A Tangiwai vonatkatasztrófa 1953. december 24-én, helyi idő szerint 22:21 perckor következett be, amikor a Whangaehu-folyón emelt vasúti híd összeomlott a Wellingtonból Aucklandbe tartó gyorsvonat alatt, Tangiwai közelében, Új-Zéland Északi-szigetének középső részén. A mozdony, valamint az első hat kocsi a folyóba zuhant, megölve 151 embert. A vizsgálóbizottság úgy találta, hogy a balesetet a tefragát átszakadása okozta, mely a közeli Mount Ruapehu krátertavának vizét tartotta vissza a lezúdulástól. Az iszapár megrongálta a híd egyik pillérét mindössze pár perccel azelőtt, hogy a vonat megkezdte volna a hídon történő áthaladását. E vasúti katasztrófa Új-Zéland eddigi legsúlyosabb vasúti szerencsétlensége.

Időrend 
December 24-én, délután három órakor indult útnak Wellingtonból az a gyorsvonat, amely Aucklandbe tartott. A vonat az Új-Zélandi Vasúttársaság KA osztályú gőzmozdonya által hajtott szerelvény volt. A szerelvény egy mozdonyból és tizenegy személyszállító vagonból állt. A személykocsik közül öt másodosztályú, négy első osztályú volt, valamint a szerelvényhez tartozott még egy vasúti őrkocsi, valamint egy postai szállítóvagon is. A vonaton 285 utas és a személyzet utazott. A gyorsvonat este 10:20 perckor hagyta el Tangiwai állomást, mintegy 64 km/h sebességgel haladva. A híd felé közeledő vonat vezetőjét vagy Cyril Ellis járókelő figyelmeztette a híd rossz állapotára egy égő fáklya lengetésével, vagy Charles Parker mozdonyvezető látván a híd állapotát, meghúzta a vészféket. Mindezen erőfeszítések azonban túl későn történtek, ezért a vonat elérte a hidat és a mozdony, valamint az öt másodosztályú személykocsi belezuhant a folyóba a híd összeomlásakor. A legelső első osztályú személykocsi a híd maradványainak szélén állt meg, azon egyensúlyozva, majd a  vonat többi része belerohant és ez a kocsi is a folyóba zuhant. Az utolsó öt vagon, melyből három első osztályú személykocsi volt, valamint a postai szállítóvagon és a vasúti őrkocsi a vasúti pályatesten maradt.

A tragédiában 151 ember vesztette életét, melyből 148 utas a másodosztályú kocsikban utazók közül került ki. A mozdonyvezető és egy tűzoltó is életét vesztette. Húsz holttest sohasem került elő. Ezekről azt feltételezik, hogy a folyó elsodorta őket a mintegy 120 kilométernyire lévő torkolatán keresztül az óceán mélyére.

A vonat balesete után a helyszínen tartózkodó Cyril Ellis, valamint a vasúti biztonsági őr, William Inglis behatoltak a hatodik kocsiba és lehetőségeikhez mérten megpróbálták kiegyensúlyozni a híd szélén, hogy ki tudják menekíteni a kocsi utasait. Miközben a kocsiban tartózkodtak az lezuhant a híd széléről. Ezután Ellis és Inglis egy utas, John Holman segítségével betörték a kocsi ablakát és segítettek az utasoknak kijutni. A személykocsi 24 utasa közül  egyetlen ember veszítette életét. Ő egy kislány volt, aki csapdába esett ülésében és megfulladt.

Röviddel a baleset bekövetkezte után mentőcsapatok indultak útnak a Tangiwaitól 8 kilométernyire keletre fekvő Waiouruból. E mentőcsapatok tagjai között voltak az új-zélandi hadsereg katonái is, akik a Waiouru Katonai Táborban, valamint az Irirangi Tengerészeti Kommunikációs Központban teljesítettek szolgálatot, valamint a Ministry of Works munkásai. Éjfélre a túlélőket a waiourui tábori kórházba szállították, valamint hajnali négy óra körül érkeztek meg ugyanide az első megtalált áldozatok holttestei.

Karácsony reggelén megérkezett Aucklandből Sidney Holland miniszterelnök is a helyszínre. Ő irányította a vasúttársaság, a hadsereg, a rendőrség, a haditengerészet és a MOW embereinek, valamint a helyi farmerek munkálatait.

Fordítás 

Új-Zéland közlekedése
1953 a vasúti közlekedésben
Vasúti balesetek
A Tangiwai vonatkatasztrófa decemberén , helyi idő szerint21 perckor következett be , amikor a Whangaehu-folyón emelt vasúti híd összeomlott a Wellingtonból Aucklandbe tartó gyorsvonat alatt , Tangiwai közelében , Új-Zéland Északi-szigetének középső részén . A mozdony , valamint az első hat kocsi a folyóba zuhant , megölveembert . A vizsgálóbizottság úgy találta , hogy a balesetet a tefragát átszakadása okozta , mely a közeli Mount Ruapehu krátertavának vizét tartotta vissza a lezúdulástól . Az iszapár megrongálta a híd egyik pillérét mindössze pár perccel azelőtt , hogy a vonat megkezdte volna a hídon történő áthaladását . E vasúti katasztrófa Új-Zéland eddigi legsúlyosabb vasúti szerencsétlensége . Időrend Decemberén , délután három órakor indult útnak Wellingtonból az a gyorsvonat , amely Aucklandbe tartott . A vonat az Új-Zélandi Vasúttársaság KA osztályú gőzmozdonya által hajtott szerelvény volt . A szerelvény egy mozdonyból és tizenegy személyszállító vagonból állt . A személykocsik közül öt másodosztályú , négy első osztályú volt , valamint a szerelvényhez tartozott még egy vasúti őrkocsi , valamint egy postai szállítóvagon is . A vonatonutas és a személyzet utazott . A gyorsvonat este20 perckor hagyta el Tangiwai állomást , mintegykm/h sebességgel haladva . A híd felé közeledő vonat vezetőjét vagy Cyril Ellis járókelő figyelmeztette a híd rossz állapotára egy égő fáklya lengetésével , vagy Charles Parker mozdonyvezető látván a híd állapotát , meghúzta a vészféket . Mindezen erőfeszítések azonban túl későn történtek , ezért a vonat elérte a hidat és a mozdony , valamint az öt másodosztályú személykocsi belezuhant a folyóba a híd összeomlásakor . A legelső első osztályú személykocsi a híd maradványainak szélén állt meg , azon egyensúlyozva , majd a vonat többi része belerohant és ez a kocsi is a folyóba zuhant . Az utolsó öt vagon , melyből három első osztályú személykocsi volt , valamint a postai szállítóvagon és a vasúti őrkocsi a vasúti pályatesten maradt . A tragédiábanember vesztette életét , melybőlutas a másodosztályú kocsikban utazók közül került ki . A mozdonyvezető és egy tűzoltó is életét vesztette . Húsz holttest sohasem került elő . Ezekről azt feltételezik , hogy a folyó elsodorta őket a mintegykilométernyire lévő torkolatán keresztül az óceán mélyére . A vonat balesete után a helyszínen tartózkodó Cyril Ellis , valamint a vasúti biztonsági őr , William Inglis behatoltak a hatodik kocsiba és lehetőségeikhez mérten megpróbálták kiegyensúlyozni a híd szélén , hogy ki tudják menekíteni a kocsi utasait . Miközben a kocsiban tartózkodtak az lezuhant a híd széléről . Ezután Ellis és Inglis egy utas , John Holman segítségével betörték a kocsi ablakát és segítettek az utasoknak kijutni . A személykocsiutasa közül egyetlen ember veszítette életét . Ő egy kislány volt , aki csapdába esett ülésében és megfulladt . Röviddel a baleset bekövetkezte után mentőcsapatok indultak útnak a Tangiwaitólkilométernyire keletre fekvő Waiouruból . E mentőcsapatok tagjai között voltak az új-zélandi hadsereg katonái is , akik a Waiouru Katonai Táborban , valamint az Irirangi Tengerészeti Kommunikációs Központban teljesítettek szolgálatot , valamint a Ministry of Works munkásai . Éjfélre a túlélőket a waiourui tábori kórházba szállították , valamint hajnali négy óra körül érkeztek meg ugyanide az első megtalált áldozatok holttestei . Karácsony reggelén megérkezett Aucklandből Sidney Holland miniszterelnök is a helyszínre . Ő irányította a vasúttársaság , a hadsereg , a rendőrség , a haditengerészet és a MOW embereinek , valamint a helyi farmerek munkálatait . Fordítás Új-Zéland közlekedése 1953 a vasúti közlekedésben Vasúti balesetek