Juvencus
Juvencus, teljes nevén Gaius Vettius Aquilinius Juvencus (műk. a 4. század első felében), hispaniai presbiter, egyházi költő.

Élete és műve 
Nem sok adat ismert róla. Hispániai előkelő családból származott, és Nagy Konstantin római császár idején, valószínűleg 329/330 körül adta ki Historia evangelica (más néven Evangeliorum libri IV) című bibliai eposzát 27 + 3384 hexameter terjedelemben, négy könyvben.

Úgy vélte, hogy – bár semmi sem halhatatlan a Földön – a költők hírneve sokáig fennmarad. Mivel a költők művei tulajdonképpen kitalációk, mennyivel inkább halhatatlan hírnevet szerezhet magának az olyan költő, aki az Isteni igazságot beszéli el – egyben ez mentheti meg a szerzőt az utolsó ítélet napján a végső büntetéstől.

Túl akarván szárnyalni Homéroszt és Vergiliust, ő maga is epikus formában állít emléket a kereszténység megalapítójának. Művében leírta Jézus életét, törekedve a Bibliához való szinte szó szerinti hűségre. Jézus gyermekkorának törtéhez (1, 1–306) elsősorban Máté és Lukács evangéliumát, Jézus felnőttkorára vonatkozóan Máté – és helyenként János evangéliumát – használta. Nyelve aránylag egyszerű, verselése folyékony.

Juvencus alkotásával „a keresztény Vergilius” nevet vívta ki magának. A korai keresztény szerzők közül ismeri Szent Jeromos, Faltonia Proba és Nolai Szent Paulinus. Gyakran a Szentírás helyett idézik. A középkorban is népszerű volt: 6 kézirata Karoling-kor előtti, a 9–10. században a legelterjedtebb 30 kézirattal. A 11. századig az iskolai szerzők között szerepelt, majd a reneszánsz idején újra felfedezték.

Jegyzetek

Műve a Patrologia Latina-ban

Források 
 
 
 
 Vanyó László: Apostoli atyák (Ókeresztény írók 3.), Szent István Társulat, Budapest, 1988, 963 360 371 4

Kapcsolódó szócikkek 
 Ókeresztény irodalom

Ókeresztény latin írók
Juvencus , teljes nevén Gaius Vettius Aquilinius Juvencus ( műk. a század első felében ) , hispaniai presbiter , egyházi költő . Élete és műve Nem sok adat ismert róla . Hispániai előkelő családból származott , és Nagy Konstantin római császár idején , valószínűleg330 körül adta ki Historia evangelica ( más néven Evangeliorum libri IV ) című bibliai eposzát+hexameter terjedelemben , négy könyvben . Úgy vélte , hogy – bár semmi sem halhatatlan a Földön – a költők hírneve sokáig fennmarad . Mivel a költők művei tulajdonképpen kitalációk , mennyivel inkább halhatatlan hírnevet szerezhet magának az olyan költő , aki az Isteni igazságot beszéli el – egyben ez mentheti meg a szerzőt az utolsó ítélet napján a végső büntetéstől . Túl akarván szárnyalni Homéroszt és Vergiliust , ő maga is epikus formában állít emléket a kereszténység megalapítójának . Művében leírta Jézus életét , törekedve a Bibliához való szinte szó szerinti hűségre . Jézus gyermekkorának törtéhez306 ) elsősorban Máté és Lukács evangéliumát , Jézus felnőttkorára vonatkozóan Máté – és helyenként János evangéliumát – használta . Nyelve aránylag egyszerű , verselése folyékony . Juvencus alkotásával „ a keresztény Vergilius” nevet vívta ki magának . A korai keresztény szerzők közül ismeri Szent Jeromos , Faltonia Proba és Nolai Szent Paulinus . Gyakran a Szentírás helyett idézik . A középkorban is népszerű volt: kézirata Karoling-kor előtti , a10. században a legelterjedtebbkézirattal . A századig az iskolai szerzők között szerepelt , majd a reneszánsz idején újra felfedezték . Jegyzetek Műve a Patrologia Latina-ban Források Vanyó László : Apostoli atyák ( Ókeresztény írók ) , Szent István Társulat , Budapest,3604 Kapcsolódó szócikkek Ókeresztény irodalom Ókeresztény latin írók