Gyulafehérvári román nagygyűlés
A gyulafehérvári román nagygyűlést () 1918. december 1-jén tartották meg; ezen összesen 1228 küldött vett részt, és szavazta meg a gyulafehérvári határozatot, amely Erdély és az akkori Román Királyság egyesülését mondta ki.

Előzményei 
Miután a magyarországi nemzetiségeknek nem sikerült a kollektív jogok kivívása, az 1910-es évekre a szeparatizmus és az „anyaországgal” való egyesülés felé fordultak. Az Osztrák–Magyar Monarchia I. világháborús katonai veresége és az ennek nyomán kitörő forradalmak zűrzavara alkalmat teremtett az elszakadásra. 

1918. november 9-én a Román Nemzeti Tanács memorandumot küldött Budapestre, amelyben felszólították a magyar kormányt Kelet-Magyarország (a történelmi Erdély, Torontál, Temes, Krassó-Szörény, Arad, Bihar, Szilágy, Szatmár, Máramaros vármegyék területe) átadására. A magyar kormány november 10-én tárgyalt a kérdésről, és úgy döntöttek, hogy egyrészt Jászi Oszkár vezetésével tárgyalásokat kezdenek a román féllel a helyzet rendezésére, másrészt Szabó Zoltán kolozsvári hadseregösszevonással gyakoroljon nyomást rájuk. Jászi elképzelései szerint Erdély helyzetét svájci típusú kantonális konföderáció megteremtésével kellett volna rendezni; ezt Apáthy István kormánybiztos és Bethlen István is támogatta.

A november 13–14-én Aradon tartott tárgyalások nem hoztak eredményt. Iuliu Maniu már a tárgyalások közben memorandumot küldött Párizsba, amelyben engedélyt kért a román hadsereg előrenyomulására a Maroson át. November 15-én a Román Nemzeti Tanács egy nemzetgyűlés összehívása mellett döntött; november 20-án kihirdették, hogy a nagygyűlést Gyulafehérváron tartják meg. Ugyan Balázsfalva és Nagyszeben is szóba jött, a román vezetők úgy vélték, hogy az ott zajlott történelmi események miatt Gyulafehérváron, a „román nép történelmi várában” kell megrendezni a gyűlést. November 24-én a helyi tanácsokat felszólították, hogy mondják ki a feltétel nélküli csatlakozást a Román Királysághoz még a gyűlés előtt.

Lebonyolítása 
A MÁV a magyar kormány utasítására ingyenesen különvonatokat indított a küldöttek részére. Mivel 1918. december 1. vasárnap volt, ezért reggel 7 órától a katolikus és az ortodox templomban istentisztelettel kezdődött az esemény. Maga a gyűlés a vármezőn zajlott le, ahol felolvasták a határozatot, amelyet a küldöttek egyhangú lelkesedéssel fogadtak.

A nemzetgyűlésről Samoilă Mârza által készített fényképeket használta fel később a román küldöttség a Párizs környéki béketárgyalásokon az egyesülés támogatottságának bizonyítására.

Később 

1918. december 8-án a Károlyi-kormány Apáthy Istvánt, a kolozsvári egyetem tanárát bízta meg a kelet-magyarországi főkormánybiztossággal.

Az 1918. november 13-án elfogadott belgrádi egyezmény szerint a Maros folyó képezett demarkációs vonalat az antant seregei és az őszirózsás forradalomban létrejött első magyar köztársaság között. A román hadsereg azonban Louis Franchet d’Espèrey francia tábornok engedélyével 1918. december 15-én megindult a Szatmárnémeti–Arad-vonal felé. A magyar kormány nem fejtett ki ellenállást. 

December 22-én a Magyar Nemzeti Tanács Kolozsvárott – mintegy tiltakozásképpen – egy ellengyűlést tartott.
 
December 24-én a románok megszállták Kolozsvárt.

1919. január 8-án az erdélyi szászok is küldöttgyűlést tartottak Medgyesen. A medgyesi gyűlés – a megszálló román hadsereg jelenlétében – egy kiáltványban elfogadta Erdély egyesülését az akkori Romániával. A kiáltvány a szászok jogait biztosító garanciának a gyulafehérvári határozatot tekintette.

Végül az I. világháborúban győztes antant államai a trianoni békeszerződésben a gyulafehérvári nyilatkozat által követelt területeknél kevesebbet juttattak Romániának.

Jegyzetek

Fordítás

Források 
  
  

Románia történelme
Erdély történelme
1918
A gyulafehérvári román nagygyűlést ( ) decemberjén tartották meg ; ezen összesenküldött vett részt , és szavazta meg a gyulafehérvári határozatot , amely Erdély és az akkori Román Királyság egyesülését mondta ki . Előzményei Miután a magyarországi nemzetiségeknek nem sikerült a kollektív jogok kivívása , azes évekre a szeparatizmus és az „ anyaországgal” való egyesülés felé fordultak . Az Osztrák–Magyar Monarchia I. világháborús katonai veresége és az ennek nyomán kitörő forradalmak zűrzavara alkalmat teremtett az elszakadásra . 1918. novemberén a Román Nemzeti Tanács memorandumot küldött Budapestre , amelyben felszólították a magyar kormányt Kelet-Magyarország ( a történelmi Erdély , Torontál , Temes , Krassó-Szörény , Arad , Bihar , Szilágy , Szatmár , Máramaros vármegyék területe ) átadására . A magyar kormány novemberén tárgyalt a kérdésről , és úgy döntöttek , hogy egyrészt Jászi Oszkár vezetésével tárgyalásokat kezdenek a román féllel a helyzet rendezésére , másrészt Szabó Zoltán kolozsvári hadseregösszevonással gyakoroljon nyomást rájuk . Jászi elképzelései szerint Erdély helyzetét svájci típusú kantonális konföderáció megteremtésével kellett volna rendezni ; ezt Apáthy István kormánybiztos és Bethlen István is támogatta . A november14-én Aradon tartott tárgyalások nem hoztak eredményt . Iuliu Maniu már a tárgyalások közben memorandumot küldött Párizsba , amelyben engedélyt kért a román hadsereg előrenyomulására a Maroson át . Novemberén a Román Nemzeti Tanács egy nemzetgyűlés összehívása mellett döntött ; novemberán kihirdették , hogy a nagygyűlést Gyulafehérváron tartják meg . Ugyan Balázsfalva és Nagyszeben is szóba jött , a román vezetők úgy vélték , hogy az ott zajlott történelmi események miatt Gyulafehérváron , a „ román nép történelmi várában” kell megrendezni a gyűlést . Novemberén a helyi tanácsokat felszólították , hogy mondják ki a feltétel nélküli csatlakozást a Román Királysághoz még a gyűlés előtt . Lebonyolítása A MÁV a magyar kormány utasítására ingyenesen különvonatokat indított a küldöttek részére . Mivel december vasárnap volt , ezért reggelórától a katolikus és az ortodox templomban istentisztelettel kezdődött az esemény . Maga a gyűlés a vármezőn zajlott le , ahol felolvasták a határozatot , amelyet a küldöttek egyhangú lelkesedéssel fogadtak . A nemzetgyűlésről Samoilă Mârza által készített fényképeket használta fel később a román küldöttség a Párizs környéki béketárgyalásokon az egyesülés támogatottságának bizonyítására . Később 1918. decemberán a Károlyi-kormány Apáthy Istvánt , a kolozsvári egyetem tanárát bízta meg a kelet-magyarországi főkormánybiztossággal . Az novemberán elfogadott belgrádi egyezmény szerint a Maros folyó képezett demarkációs vonalat az antant seregei és az őszirózsás forradalomban létrejött első magyar köztársaság között . A román hadsereg azonban Louis Franchet d’Espèrey francia tábornok engedélyével decemberén megindult a Szatmárnémeti–Arad-vonal felé . A magyar kormány nem fejtett ki ellenállást . Decemberén a Magyar Nemzeti Tanács Kolozsvárott – mintegy tiltakozásképpen – egy ellengyűlést tartott . Decemberén a románok megszállták Kolozsvárt . 1919. januárán az erdélyi szászok is küldöttgyűlést tartottak Medgyesen . A medgyesi gyűlés – a megszálló román hadsereg jelenlétében – egy kiáltványban elfogadta Erdély egyesülését az akkori Romániával . A kiáltvány a szászok jogait biztosító garanciának a gyulafehérvári határozatot tekintette . Végül az I. világháborúban győztes antant államai a trianoni békeszerződésben a gyulafehérvári nyilatkozat által követelt területeknél kevesebbet juttattak Romániának . Jegyzetek Fordítás Források Románia történelme Erdély történelme 1918