Budakeszi Arborétum
A Budakeszi Galambos Gáspár Erdészeti Arborétum hétvégén belépődíj ellenében szabadon látogatható, zárt erdészeti terület. Az arborétum területe az 1949-ben létrehozott Erdészeti Tudományos Intézet Kísérleti Telepének része volt. Nevét alapítója, Galambos Gáspár erdőmérnök után kapta.

Terület és növényállomány 
Budakeszi és Telki között található. A terület 1949-től az Erdészeti Tudományos Intézethez tartozott, ahol 1959-ben az arborétumot megalapították. 

1961-től 1979-ig a Buda-vidéki Állami Erdő- és Vadgazdaság helyi erdészete, majd tíz évig, központi egysége kezelte a gyűjteményt. 1989-től a Pilisi Parkerdő ZRt. helyi erdészetének a feladata. A telepített növényfajok nagyobb hányadát a Kámoni arborétum, kisebb részét a volt Természetvédelmi Hivatal irányította arborétumok, a Gödöllői arborétum, közparkok, illetve az erdőgazdaságok, kertészetek csere útján, vagy eladással biztosították. Az ültetés, a növények folyamatos ápolása az erdősítésekben alkalmazott módszerekkel történt.

Az első átfogó értékelés szerint, a tűlevelűek közül különösen a vörösfenyők, a jegenyefenyő-félék mutattak jó fejlődést. A lucfenyőfélék és a hosszútűs fenyőfélék közül számos fajta és változat fejlődött jobban az átlagosnál. A duglászok, a hamisciprus-félék, a borókák, többnyire igen jól fejlődtek, a tujafélék közül viszont csak egyesek, mint pl. a Thuja plicata volt ígéretes. A lomblevelű fák közül nem az exoták mutattak biztató fejlődést. A cserjéket a madárbirs-, a borbolya-, a galagonya-, a som- és az ezüstfafélék képviselték a jól fejlődők sorában, együtt az orgona-, a fagyal-, a gyöngyvessző- és a tűztövisfélékkel, loncokkal, gyöngyvirág- és mályvacserjékkel. Általában jelentősen visszamaradtak a savanyú talajt kedvelő, a fagytól, a szárazságtól szenvedő fajták.

Az arculatában kialakuló arborétum legfiatalabb részei 1979-1980-ban, nagyrészt saját termesztésű csemeték ültetésével születtek. Ugyancsak meghatározó a saját anyag szerepe az ebben az időszakban történt, a lucfenyő karácsonyfa termelést szolgáló részletek fokozatos átalakításában.

1978-ban az arborétum a Budai Tájvédelmi Körzet legdélebbi egységeként lett védett (ma fokozottan védett). 40 évvel az első értékelés után, a vörösfenyő egyedek és állományok továbbra is kiválóak, a jegenyefenyőknél a korábbiakhoz sorakozik a numidiai jegyenyefenyő, ígéretesek a kolorádó f. ‘Violaceae’-k. Nem becsülendők le a klíma, vagy a helyszűke miatt eddig lassan növekedő, de életképes, egyes példányait illetően máris impozáns cédrusok, mamutfenyők, gyantásciprusok (gyantáscédrusok), japánciprusok, hemlokfenyők sem. 

A lomblevelűek táborát gazdagítják az állományban nevelt szelídgesztenye fák, vagy a sártölgy és a babértölgy csoportok, hikori diók, a hosszútűs fenyők közül a korábban nem érdemesített sima- és selyemfenyő méretes példányai. Ugyanakkor, magról kelt simafenyő növekszik a gyérülő kocsányos tölgyek alatt. A duglászok között a ‘viridis’ egyes példányai sínylődnek, igaz, méretes nagyságban. A 2013-ban és 2014-ben tapasztalt hőségidőszakok, illetve megjelent károsítók, több más faj egyedeit is gyengítették,fertőzik (szelídgesztenyék,thuják), helyenként szembetűnő mértékben.

Történet 
Az arborétum 1959-es alapítása előtt a területen működött az Erdészeti Tudományos Intézet Kísérleti Telepe. Az arborétum az alapítást megelőző évtized erdészeti szakmai munkájából is őriz emlékeket. Az 1949-től a közelben működő Erdészeti Tudományos Intézet szakemberei, több tíz hektáros erdőtelepítést kezdeményeztek és kezeltek itt. Az első évek után a növényállományt gyorsan növő fafajokkal való vegyítéssel igyekeztek védeni a vadkároktól, illetve emiatt döntöttek a terület bekerítése mellett is.

A fiatal erdő az 1955-ben kezdeményezett kísérleti egzóta telepítési kutatási feladatoknak, később a településeket övező, közjóléti használattal érintett erdők alakjának kutatásához is megfelelő helyszínnek bizonyult. Így kezdődött az erdőtelepítés átalakítása erdőszerűen nevelt egzóta gyűjteménnyé.

Az arborétum alapítása történetének első szakasza kb. 1970-ig tartott, ekkor az alapító Galambos Gáspár vezetésével megtörtént a korábban telepített, 1060 növényfajtából álló állomány részletes értékelése.

Az arborétum legfiatalabb részei 1979-1980-ban, nagyrészt saját termesztésű csemeték ültetésével születtek. 

1978-ban az arborétum a Budai Tájvédelmi Körzet legdélebbi egységeként lett védett, mára pedig fokozottan védett területté nyilvánították.

További olvasnivaló 
 Látogatói információk a Pilisi Parkerdő honlapján 
 Arborétumok Magyarországon

Jegyzetek 

Budakeszi
Magyarország védett területei
Magyarország botanikus kertjei
A Budakeszi Galambos Gáspár Erdészeti Arborétum hétvégén belépődíj ellenében szabadon látogatható , zárt erdészeti terület . Az arborétum területe azben létrehozott Erdészeti Tudományos Intézet Kísérleti Telepének része volt . Nevét alapítója , Galambos Gáspár erdőmérnök után kapta . Terület és növényállomány Budakeszi és Telki között található . A területtől az Erdészeti Tudományos Intézethez tartozott , aholben az arborétumot megalapították . 1961-tőlig a Buda-vidéki Állami Erdő- és Vadgazdaság helyi erdészete , majd tíz évig , központi egysége kezelte a gyűjteményt.től a Pilisi Parkerdő ZRt. helyi erdészetének a feladata . A telepített növényfajok nagyobb hányadát a Kámoni arborétum , kisebb részét a volt Természetvédelmi Hivatal irányította arborétumok , a Gödöllői arborétum , közparkok , illetve az erdőgazdaságok , kertészetek csere útján , vagy eladással biztosították . Az ültetés , a növények folyamatos ápolása az erdősítésekben alkalmazott módszerekkel történt . Az első átfogó értékelés szerint , a tűlevelűek közül különösen a vörösfenyők , a jegenyefenyő-félék mutattak jó fejlődést . A lucfenyőfélék és a hosszútűs fenyőfélék közül számos fajta és változat fejlődött jobban az átlagosnál . A duglászok , a hamisciprus-félék , a borókák , többnyire igen jól fejlődtek , a tujafélék közül viszont csak egyesek , mint pl. a Thuja plicata volt ígéretes . A lomblevelű fák közül nem az exoták mutattak biztató fejlődést . A cserjéket a madárbirs- , a borbolya- , a galagonya- , a som- és az ezüstfafélék képviselték a jól fejlődők sorában , együtt az orgona- , a fagyal- , a gyöngyvessző- és a tűztövisfélékkel , loncokkal , gyöngyvirág- és mályvacserjékkel . Általában jelentősen visszamaradtak a savanyú talajt kedvelő , a fagytól , a szárazságtól szenvedő fajták . Az arculatában kialakuló arborétum legfiatalabb részeiban , nagyrészt saját termesztésű csemeték ültetésével születtek . Ugyancsak meghatározó a saját anyag szerepe az ebben az időszakban történt , a lucfenyő karácsonyfa termelést szolgáló részletek fokozatos átalakításában . 1978-ban az arborétum a Budai Tájvédelmi Körzet legdélebbi egységeként lett védett ( ma fokozottan védett) .évvel az első értékelés után , a vörösfenyő egyedek és állományok továbbra is kiválóak , a jegenyefenyőknél a korábbiakhoz sorakozik a numidiai jegyenyefenyő , ígéretesek a kolorádó f. ‘Violaceae’-k . Nem becsülendők le a klíma , vagy a helyszűke miatt eddig lassan növekedő , de életképes , egyes példányait illetően máris impozáns cédrusok , mamutfenyők , gyantásciprusok ( gyantáscédrusok ) , japánciprusok , hemlokfenyők sem . A lomblevelűek táborát gazdagítják az állományban nevelt szelídgesztenye fák , vagy a sártölgy és a babértölgy csoportok , hikori diók , a hosszútűs fenyők közül a korábban nem érdemesített sima- és selyemfenyő méretes példányai . Ugyanakkor , magról kelt simafenyő növekszik a gyérülő kocsányos tölgyek alatt . A duglászok között a ‘viridis’ egyes példányai sínylődnek , igaz , méretes nagyságban . Aban ésben tapasztalt hőségidőszakok , illetve megjelent károsítók , több más faj egyedeit is gyengítették, fertőzik ( szelídgesztenyék,thuják ) , helyenként szembetűnő mértékben . Történet Az arborétumes alapítása előtt a területen működött az Erdészeti Tudományos Intézet Kísérleti Telepe . Az arborétum az alapítást megelőző évtized erdészeti szakmai munkájából is őriz emlékeket . Aztől a közelben működő Erdészeti Tudományos Intézet szakemberei , több tíz hektáros erdőtelepítést kezdeményeztek és kezeltek itt . Az első évek után a növényállományt gyorsan növő fafajokkal való vegyítéssel igyekeztek védeni a vadkároktól , illetve emiatt döntöttek a terület bekerítése mellett is . A fiatal erdő azben kezdeményezett kísérleti egzóta telepítési kutatási feladatoknak , később a településeket övező , közjóléti használattal érintett erdők alakjának kutatásához is megfelelő helyszínnek bizonyult . Így kezdődött az erdőtelepítés átalakítása erdőszerűen nevelt egzóta gyűjteménnyé . Az arborétum alapítása történetének első szakasza kb.ig tartott , ekkor az alapító Galambos Gáspár vezetésével megtörtént a korábban telepített, növényfajtából álló állomány részletes értékelése . Az arborétum legfiatalabb részeiban , nagyrészt saját termesztésű csemeték ültetésével születtek . 1978-ban az arborétum a Budai Tájvédelmi Körzet legdélebbi egységeként lett védett , mára pedig fokozottan védett területté nyilvánították . További olvasnivaló Látogatói információk a Pilisi Parkerdő honlapján Arborétumok Magyarországon Jegyzetek Budakeszi Magyarország védett területei Magyarország botanikus kertjei