V–2 (motor)
A V–2 (oroszul: В–2) szovjet gyártmányú, V12 hengerelrendezésű, 38 800 cm³ lökettérfogatú, folyadékhűtésű négyütemű dízelmotor, melyet a Harkovi Mozdonygyárban fejlesztettek ki Konsztantyin Cselpan vezetésével az 1930-as évek második felében. Először a BT–7M ’ugró’ harckocsiban alkalmazták. Legnagyobb mennyiségben a T–34-es harckocsiba építették, ezt a motort használták a KV és az ISZ sorozat egyes modelljeiben is. A motor továbbfejlesztett változatait használták a szovjet-orosz harckocsik többségénél a T–90-ig bezárólag. Módosított változatait hajókon és mozdonyokon is alkalmazták. Modern leszármazottjait még napjainkban is gyártják.

A tervezés kezdeti szakaszában repülőgépipari alkalmazás is felmerült lehetőségként. A motor kompakt, 60°-os hengerszögű forgattyúsház-hengerfej egysége, dugattyúi alumíniumötvözetből készültek, hengerenként 4 szeleppel és közvetlen üzemanyag befecskendezéssel. Nagyszériás dízelmotorokon a 2000-es évektől terjedtek el hasonló megoldások (a II. világháború idején könnyűfémhiány miatt öntöttvas kartert voltak kénytelenek alkalmazni). A két hengersor eltérő lökethosszal működött, a dupla vezérműtengelyes DOHC vezérlést királytengely, a segédberendezéseket fogaskerekek és – lehetőség szerint könnyűfém – tengelyek hajtották, száraz olajteknős kenésrendszert alkalmaztak. Az eredeti V-2 elnevezést csak az 1950-es évekig használták, de a később különböző típusjelzésekkel készült számtalan variáns alapkoncepciója napjainkig az ős V-2-t idézi. Az erőforrás tömege 950 kg, 1800-as fordulaton 500 lóerőt adott le, több évtizedes folyamatos fejlesztésének köszönhetően a karbantartások közötti 300-350 órás üzemidő megháromszorozódott, a teljesítmény 800 LE fölé növekedett. A 90-es évekre elkészült V–92SZ2F (V-93) típusvariáns turbófeltöltővel 1100 LE felett teljesít.

Története 
A motort 1931–1939 között fejlesztették ki a Harkovi Mozdonygyárban. A tervezést kezdetben Konsztantyin Cselpan irányította, aki a mozdonygyár dízelmotorokat fejlesztő tervezőirodáját vezette. A motor alapkoncepcióját 1931-ben dolgozta ki Cselpan és helyettese, Jakov Vihman. A fejlesztésben a harkivi gyárral szorosan együttműködött a Központi Repülőgépmotor Intézet (CIAM) és az Ukrán Repülőgép-dízelmotor Kutatóintézet (UNIADI).

Az első, BD–2 típusjellel ellátott kísérleti motor 1933 áprilisában készült el. Még az év novemberében a motort egy BT–5 harckocsiba építve is tesztelték.

Harckocsimotorok
Második világháborús haditechnika
A V–2 ( oroszul : В–2 ) szovjet gyártmányú , V12 hengerelrendezésű,800 cm³ lökettérfogatú , folyadékhűtésű négyütemű dízelmotor , melyet a Harkovi Mozdonygyárban fejlesztettek ki Konsztantyin Cselpan vezetésével azas évek második felében . Először a BT–7M ’ugró’ harckocsiban alkalmazták . Legnagyobb mennyiségben a T–34-es harckocsiba építették , ezt a motort használták a KV és az ISZ sorozat egyes modelljeiben is . A motor továbbfejlesztett változatait használták a szovjet-orosz harckocsik többségénél a T–90-ig bezárólag . Módosított változatait hajókon és mozdonyokon is alkalmazták . Modern leszármazottjait még napjainkban is gyártják . A tervezés kezdeti szakaszában repülőgépipari alkalmazás is felmerült lehetőségként . A motor kompakt,-os hengerszögű forgattyúsház-hengerfej egysége , dugattyúi alumíniumötvözetből készültek , hengerenkéntszeleppel és közvetlen üzemanyag befecskendezéssel . Nagyszériás dízelmotorokon aes évektől terjedtek el hasonló megoldások ( a II. világháború idején könnyűfémhiány miatt öntöttvas kartert voltak kénytelenek alkalmazni ) . A két hengersor eltérő lökethosszal működött , a dupla vezérműtengelyes DOHC vezérlést királytengely , a segédberendezéseket fogaskerekek és – lehetőség szerint könnyűfém – tengelyek hajtották , száraz olajteknős kenésrendszert alkalmaztak . Az eredeti V-2 elnevezést csak azes évekig használták , de a később különböző típusjelzésekkel készült számtalan variáns alapkoncepciója napjainkig az ős V-2-t idézi . Az erőforrás tömegekg , as fordulatonlóerőt adott le , több évtizedes folyamatos fejlesztésének köszönhetően a karbantartások közöttiórás üzemidő megháromszorozódott , a teljesítményLE fölé növekedett . Aes évekre elkészült V–92SZ2F ( V-93 ) típusvariáns turbófeltöltővelLE felett teljesít . Története A motort1939 között fejlesztették ki a Harkovi Mozdonygyárban . A tervezést kezdetben Konsztantyin Cselpan irányította , aki a mozdonygyár dízelmotorokat fejlesztő tervezőirodáját vezette . A motor alapkoncepciójátben dolgozta ki Cselpan és helyettese , Jakov Vihman . A fejlesztésben a harkivi gyárral szorosan együttműködött a Központi Repülőgépmotor Intézet ( CIAM ) és az Ukrán Repülőgép-dízelmotor Kutatóintézet ( UNIADI ) . Az első, BD–2 típusjellel ellátott kísérleti motoráprilisában készült el . Még az év novemberében a motort egy BT–5 harckocsiba építve is tesztelték . Harckocsimotorok Második világháborús haditechnika