SMS Wiesbaden
A Wiesbaden a Német Császári Haditengerészet egyik könnyűcirkálója (kleiner Kreuzer – kiscirkáló) volt az első világháborúban. A róla elnevezett hajóosztálynak egy másik tagja volt, a Frankfurt. Az osztály egységei nagyban hasonlítottak az őket megelőzően épített Karlsruhe-osztály hajóihoz. A hajó gerincét 1913-ban fektették le és 1915 januárjában a háborús körülményekre tekintettel a média kizárásával bocsátották vízre. A hajó felszerelésével teljesen 1915 augusztusára készültek el. Fő fegyverzetét nyolc darab 15 cm-es űrméretű, 45 kaliberhosszúságú gyorstüzelő ágyú alkotta, csúcssebessége 27,5 csomó volt és teljes terhelés mellett 6601 tonna volt a vízkiszorítása.

A Wiesbaden részt vett a skagerraki csatában 1916 május 31-június 1-én. A csatában a cirkáló súlyos sérüléseket szerzett az  Invincible brit csatacirkálótól, ami mozgásképtelenné tette. A közeledő brit flotta számos egysége tűz alá vette, de a hajó még órákon át a felszínen maradt. Végül csak egy ember élte túl a hajó pusztulását, akit egy norvég gőzös vett a fedélzetére napokkal később. A hajó roncsának helyzetét 1983-ban határozta meg a német haditengerészet.

Tervezés 
A Wiesbaden gerincét még Ersatz Gefion néven fektették le az AG Vulcan stettini hajógyárában és 1915. január 20-án bocsátották vízre. A Nyílt-tengeri flotta (Hochseeflotte) kötelékébe 1915. augusztus 23-án került, miután gyorsított tempóban elvégezték a próbajáratait. A hajó teljes hossza 145,3 m, szélessége 13,9 m, merülése a hajó elején 5,76 m volt, vízkiszorítása teljes terhelés mellett 6601 tonna volt. Meghajtásáról két Marine gőzturbina-rendszer által forgatott két 3,5 m átmérőjű hajócsavar gondoskodott. A hajtóművek teljesítményét -re tervezték. Ezeket tizenkét széntüzelésű, Marine-típusú gőzkazán és két olajtüzelésű kazán hajtotta meg, ami 27,5 csomós csúcssebességet tett lehetővé a hajó számára. Szénkészlete 1280 tonna volt és további 470 tonna olajat vitt magával, amivel a hatótávolsága 4800 tengeri mérföld (8900 km) volt 12 csomós sebesség mellett. A Wiesbaden 17 fős tiszti kar mellett 457 fős legénységgel rendelkezett.

A hajót nyolc 15 cm-es, 45 kaliberhosszúságú gyorstüzelő ágyúval szerelték fel, melyeket külön forgatható talpazatokon helyeztek el. Közülük kettő egymás mellett a hajó elején, kettő-kettő a hajó két oldalán és kettő lépcsőzetes elrendezésben a hajó hátsó részén foglalt helyet. Az ágyúk hatótávolsága  méter volt, és 1024 darabos lőszerkészlettel rendelkeztek, így minden lövegre 128 darab jutott. A hajó légvédelmét eredetileg négy darab 5,2 cm-es, 44 kaliberhosszúságú légvédelmi ágyú látta el, később ezeket egy pár 8,8 cm-es, 45 kaliberhosszúságú ágyúval cserélték le. Fegyverzetéhez tartozott még négy 50 cm-es torpedóvetőcső, melyekből kettő a víz alatt a hajó két oldalán, kettő pedig a fedélzeten, a hajó közepén volt elhelyezve. A hajó képes volt 120 akna szállítására is. A Wiesbadent a vízvonal mentén páncélöv védte, melynek vastagsága a legvastagabb részén, a hajó közepén 60 mm-es volt. A parancsnoki torony vastagsága 100 mm volt az oldalain, felül pedig 60 mm.

Szolgálat 
A Wiesbaden első és egyetlen kapitánya Fritz Reiß volt. A hajót a Balti-tengeren elvégzett próbajáratok és kiképzés után a II. felderítőcsoporthoz (Aufklärungsgruppe II) osztották be. 1915 decemberétől őrjáratokat és biztosítási feladatokat látott el az Északi-tengeren, valamint részt vett aknatelepítési hadműveletekben is.
A felderítőcsoport Friedrich Boedicker ellentengernagy vezetésével részt vett a skagerraki csatában (1916. május 31.-június 1.). Testvérhajója, a Frankfurt Boedicker zászlóshajója volt az összecsapás során. Az egységnek Franz Hipper ellentengernagy I. felderítőcsoportjának csatacirkálóit kellett kísérnie. A csata elején az északra tartó kötelék jobb (keleti) oldalán haladt és így az első összecsapásokban nem vett részt, mikor a nyugati oldalon az Elbing, a Pillau és a Frankfurt először találkozott a brit cirkálókkal.

A Wiesbaden és a II. felderítőcsoport többi egysége 18:30-kor összetalálkozott a Chester cirkálóval. Tüzet nyitottak a brit hajóra és számos találatot értek el rajta. A harcokba becsatlakozott Robert Arbuthnot ellentengernagy 1. cirkálóraja és Horace Hood ellentengernagy 3. csatacirkálóraja. Hood és zászlóshajója, a Invincible 18:53-kor a Wiesbadent vette tűz alá és egyik lövedéke a gépházában robbant fel mozgásképtelenné téve a hajót. A másik két brit csatacirkáló is a Wiesbadenre lőtt és azok is értek el találatokat. Paul Behncke ellentengernagy, a német kötelék élén haladó csatahajók parancsnoka a megrongálódott Wiesbaden támogatására rendelte a hajóit. Ezzel egyidőben, 19:00-kor a brit 3. és 4. könnyűcirkálóraj egységei megpróbáltak torpedótámadást intézni a németek vonala ellen. Miközben lőtávolon belülre igyekeztek érni, tüzet nyitottak a Wiesbadenre. Az Onslow romboló 1800 méterre megközelítette a német cirkálót és kilőtt rá egy torpedót, ami a parancsnoki torony magasságában érte a hajót, de ennek ellenére a felszínen maradt. 
Arbuthnot a sérült könnyűcirkáló ellen vezette páncélos cirkálóit David Beatty csatacirkálóinak vonalán átvágva, hogy megadja annak a kegyelemdöfést. Azonban nem vette észre az annak védelmére érkező német csatahajókat. Azok össztűzében a Defence 19:15-kor a levegőbe repült és a Warrior végzetes sérüléseket szerzett.

A Grand Fleet elhaladó brit csatahajók sorban tüzet nyitottak rá. Jellicoe a magatehetetlen, de felvont zászlóval támadásra kész cirkálóról maga is megemlékezett a háború után, amikor 19:20 körül elhaladt mellette zászlóshajóján. A Wiesbaden több torpedót is kilőtt a távolban elhaladó brit csatahajókra 19:45 körül. Valószínűleg az egyik általa kilőtt torpedó találta el 19:54-kor a Marlborough csatahajót, Cecil Burney altengernagy zászlóshajóját, mely találat okozta vízbetörések kis híján a csatahajó pusztulását okozták, de végül sikerült hazaérnie június 2-án.

Scheer harmadik hátraarca után kialakuló összecsapás során Georg von Hase, a Derfflinger tüzértisztje a következőket jegyezte fel:

Hirtelen az egyik periszkópon át látom, hogy egy lángoló német könnyűcirkáló (kiscirkáló) sodródik előttünk. Felismerem benne a »Wiesbaden«t. Csaknem teljesen ellepte a füst, csak a tatja vehető ki és az ott lévő löveg megszakítás nélkül tüzel az egyik kis angol cirkálóra. Derék »Wiesbaden«! Bátor a legénysége ennek a jó hajónak!

Röviddel 20:00 után a III. rombolóflottilla egységei kísérletet tettek a Wiesbaden legénységének kimentésére, de brit csatahajók erős tűzében ez nem volt lehetséges. Újabb kísérletet is tettek a mentőakcióra, de a rombolók szem elől vesztették a cirkálót és nem találtak már rá. A hajó végül valamikor 02:45 és 03:45 között süllyedhetett el. Legénységéből 22-en három tutaj segítségével elhagyták a süllyedő hajót, de csak Hugo Zenne fűtő volt már csak életben, mikor két nappal később a norvég Willy gőzös felfedezte őket. Az 589 halálos áldozat között volt az ismert író és költő, Johann Kinau is, aki Gorch Fock néven alkotva műveiben a halászok és tengerészek életét mutatta be. Tiszteletére a későbbi német haditengerészetek (Kriegsmarine és Bundesmarine) két vitorlás kiképzőhajót is elneveztek. Az ő és több bajtársa holttestét Svédország partjaira sodorták a hullámok és itt temették el őket.

A hajóroncs ma 
A Wiesbaden roncsát 1983-ban találták meg a német haditengerészet búvárai. A hajó gerincével felfele nyugszik a tenger fenekén 52 méteres mélységben és ez volt az utolsó német cirkáló a skagerraki csatában, melynek helyzetét meg tudták határozni. A búvárok felszínre hozták a hajócsavar tengelyének egyik borítóelemét – melyet a roncs fosztogatói robbanthattak le róla – és az egyik fényszórójának egy darabját, melyek ma Cuxhavenben, a Windstärke 10 – Wrack- und Fischereimuseumban vannak kiállítva. 2011 júniusában ismét német búvárok hajtottak végre merülést a roncshoz, melynek során megállapították, hogy a cirkáló két hajócsavarja hiányzik. Valószínűleg még 1983 előtt emelhették ki őket. Tervek vannak arra, hogy a hajó egyes részeit kiemeljék és a csatára emlékezve a hamburgi nemzetközi tengerészeti múzeumban (Internationales Maritimes Museum Hamburg) állítsák ki őket.

1941. május 31-én, a skagerraki csata 25. évfordulóján a haditengerészeti tüzérség felügyelősége (Inspektion der Marineartillerie) Kielben átadta Wiesbaden városának a cirkáló hajógyári modelljét, mely ma is megtekinthető a wiesbadeni városházán.

Jegyzetek

Fordítás

Irodalom

 
 
 
 
 
 
 
 
 Georg von HASE: Skagerrak. Die größte Seeschlacht der Weltgeschichte, Leipzig 1920
 Oliver Mathias: Gorch Fock und der Untergang des Kleinen Kreuzers S.M.S. Wiesbaden – német nyelvű tanulmány

Merülési felvételek 
 Taucher finden "Wiesbaden"-Wrack
 SMS Wiesbaden Projekt 2011
 Képek a hajóról

W
W
A Wiesbaden a Német Császári Haditengerészet egyik könnyűcirkálója ( kleiner Kreuzer – kiscirkáló ) volt az első világháborúban . A róla elnevezett hajóosztálynak egy másik tagja volt , a Frankfurt . Az osztály egységei nagyban hasonlítottak az őket megelőzően épített Karlsruhe-osztály hajóihoz . A hajó gerincétban fektették le ésjanuárjában a háborús körülményekre tekintettel a média kizárásával bocsátották vízre . A hajó felszerelésével teljesenaugusztusára készültek el . Fő fegyverzetét nyolc darabcm-es űrméretű , kaliberhosszúságú gyorstüzelő ágyú alkotta , csúcssebessége5 csomó volt és teljes terhelés melletttonna volt a vízkiszorítása . A Wiesbaden részt vett a skagerraki csatábanmájusjúniusén . A csatában a cirkáló súlyos sérüléseket szerzett az Invincible brit csatacirkálótól , ami mozgásképtelenné tette . A közeledő brit flotta számos egysége tűz alá vette , de a hajó még órákon át a felszínen maradt . Végül csak egy ember élte túl a hajó pusztulását , akit egy norvég gőzös vett a fedélzetére napokkal később . A hajó roncsának helyzetétban határozta meg a német haditengerészet . Tervezés A Wiesbaden gerincét még Ersatz Gefion néven fektették le az AG Vulcan stettini hajógyárában és januárán bocsátották vízre . A Nyílt-tengeri flotta ( Hochseeflotte ) kötelékébe augusztusán került , miután gyorsított tempóban elvégezték a próbajáratait . A hajó teljes hossza3 m , szélessége9 m , merülése a hajó elején76 m volt , vízkiszorítása teljes terhelés melletttonna volt . Meghajtásáról két Marine gőzturbina-rendszer által forgatott két5 m átmérőjű hajócsavar gondoskodott . A hajtóművek teljesítményét -re tervezték . Ezeket tizenkét széntüzelésű , Marine-típusú gőzkazán és két olajtüzelésű kazán hajtotta meg , ami5 csomós csúcssebességet tett lehetővé a hajó számára . Szénkészletetonna volt és továbbitonna olajat vitt magával , amivel a hatótávolságatengeri mérföldkm ) voltcsomós sebesség mellett . A Wiesbadenfős tiszti kar mellettfős legénységgel rendelkezett . A hajót nyolccm-es, kaliberhosszúságú gyorstüzelő ágyúval szerelték fel , melyeket külön forgatható talpazatokon helyeztek el . Közülük kettő egymás mellett a hajó elején , kettő-kettő a hajó két oldalán és kettő lépcsőzetes elrendezésben a hajó hátsó részén foglalt helyet . Az ágyúk hatótávolsága méter volt , ésdarabos lőszerkészlettel rendelkeztek , így minden lövegredarab jutott . A hajó légvédelmét eredetileg négy darab2 cm-es, kaliberhosszúságú légvédelmi ágyú látta el , később ezeket egy pár8 cm-es, kaliberhosszúságú ágyúval cserélték le . Fegyverzetéhez tartozott még négycm-es torpedóvetőcső , melyekből kettő a víz alatt a hajó két oldalán , kettő pedig a fedélzeten , a hajó közepén volt elhelyezve . A hajó képes voltakna szállítására is . A Wiesbadent a vízvonal mentén páncélöv védte , melynek vastagsága a legvastagabb részén , a hajó közepénmm-es volt . A parancsnoki torony vastagságamm volt az oldalain , felül pedigmm . Szolgálat A Wiesbaden első és egyetlen kapitánya Fritz Reiß volt . A hajót a Balti-tengeren elvégzett próbajáratok és kiképzés után a II. felderítőcsoporthoz ( Aufklärungsgruppe II ) osztották be.december étől őrjáratokat és biztosítási feladatokat látott el az Északi-tengeren , valamint részt vett aknatelepítési hadműveletekben is . A felderítőcsoport Friedrich Boedicker ellentengernagy vezetésével részt vett a skagerraki csatában május-június ) . Testvérhajója , a Frankfurt Boedicker zászlóshajója volt az összecsapás során . Az egységnek Franz Hipper ellentengernagy I. felderítőcsoportjának csatacirkálóit kellett kísérnie . A csata elején az északra tartó kötelék jobb ( keleti ) oldalán haladt és így az első összecsapásokban nem vett részt , mikor a nyugati oldalon az Elbing , a Pillau és a Frankfurt először találkozott a brit cirkálókkal . A Wiesbaden és a II. felderítőcsoport többi egysége30-kor összetalálkozott a Chester cirkálóval . Tüzet nyitottak a brit hajóra és számos találatot értek el rajta . A harcokba becsatlakozott Robert Arbuthnot ellentengernagy cirkálóraja és Horace Hood ellentengernagy csatacirkálóraja . Hood és zászlóshajója , a Invincible53-kor a Wiesbadent vette tűz alá és egyik lövedéke a gépházában robbant fel mozgásképtelenné téve a hajót . A másik két brit csatacirkáló is a Wiesbadenre lőtt és azok is értek el találatokat . Paul Behncke ellentengernagy , a német kötelék élén haladó csatahajók parancsnoka a megrongálódott Wiesbaden támogatására rendelte a hajóit . Ezzel egyidőben,00-kor a brit és könnyűcirkálóraj egységei megpróbáltak torpedótámadást intézni a németek vonala ellen . Miközben lőtávolon belülre igyekeztek érni , tüzet nyitottak a Wiesbadenre . Az Onslow rombolóméterre megközelítette a német cirkálót és kilőtt rá egy torpedót , ami a parancsnoki torony magasságában érte a hajót , de ennek ellenére a felszínen maradt . Arbuthnot a sérült könnyűcirkáló ellen vezette páncélos cirkálóit David Beatty csatacirkálóinak vonalán átvágva , hogy megadja annak a kegyelemdöfést . Azonban nem vette észre az annak védelmére érkező német csatahajókat . Azok össztűzében a Defence15-kor a levegőbe repült és a Warrior végzetes sérüléseket szerzett . A Grand Fleet elhaladó brit csatahajók sorban tüzet nyitottak rá . Jellicoe a magatehetetlen , de felvont zászlóval támadásra kész cirkálóról maga is megemlékezett a háború után , amikor20 körül elhaladt mellette zászlóshajóján . A Wiesbaden több torpedót is kilőtt a távolban elhaladó brit csatahajókra45 körül . Valószínűleg az egyik általa kilőtt torpedó találta el54-kor a Marlborough csatahajót , Cecil Burney altengernagy zászlóshajóját , mely találat okozta vízbetörések kis híján a csatahajó pusztulását okozták , de végül sikerült hazaérnie júniusán . Scheer harmadik hátraarca után kialakuló összecsapás során Georg von Hase , a Derfflinger tüzértisztje a következőket jegyezte fel : Hirtelen az egyik periszkópon át látom , hogy egy lángoló német könnyűcirkáló ( kiscirkáló ) sodródik előttünk . Felismerem benne a »Wiesbaden«t . Csaknem teljesen ellepte a füst , csak a tatja vehető ki és az ott lévő löveg megszakítás nélkül tüzel az egyik kis angol cirkálóra . Derék »Wiesbaden« ! Bátor a legénysége ennek a jó hajónak ! Röviddel00 után a III. rombolóflottilla egységei kísérletet tettek a Wiesbaden legénységének kimentésére , de brit csatahajók erős tűzében ez nem volt lehetséges . Újabb kísérletet is tettek a mentőakcióra , de a rombolók szem elől vesztették a cirkálót és nem találtak már rá . A hajó végül valamikor45 és45 között süllyedhetett el . Legénységébőlen három tutaj segítségével elhagyták a süllyedő hajót , de csak Hugo Zenne fűtő volt már csak életben , mikor két nappal később a norvég Willy gőzös felfedezte őket . Azhalálos áldozat között volt az ismert író és költő , Johann Kinau is , aki Gorch Fock néven alkotva műveiben a halászok és tengerészek életét mutatta be . Tiszteletére a későbbi német haditengerészetek ( Kriegsmarine és Bundesmarine ) két vitorlás kiképzőhajót is elneveztek . Az ő és több bajtársa holttestét Svédország partjaira sodorták a hullámok és itt temették el őket . A hajóroncs ma A Wiesbaden roncsátban találták meg a német haditengerészet búvárai . A hajó gerincével felfele nyugszik a tenger fenekénméteres mélységben és ez volt az utolsó német cirkáló a skagerraki csatában , melynek helyzetét meg tudták határozni . A búvárok felszínre hozták a hajócsavar tengelyének egyik borítóelemét – melyet a roncs fosztogatói robbanthattak le róla – és az egyik fényszórójának egy darabját , melyek ma Cuxhavenben , a Windstärke– Wrack- und Fischereimuseumban vannak kiállítva.júniusában ismét német búvárok hajtottak végre merülést a roncshoz , melynek során megállapították , hogy a cirkáló két hajócsavarja hiányzik . Valószínűleg mégelőtt emelhették ki őket . Tervek vannak arra , hogy a hajó egyes részeit kiemeljék és a csatára emlékezve a hamburgi nemzetközi tengerészeti múzeumban ( Internationales Maritimes Museum Hamburg ) állítsák ki őket . 1941. májusén , a skagerraki csata évfordulóján a haditengerészeti tüzérség felügyelősége ( Inspektion der Marineartillerie ) Kielben átadta Wiesbaden városának a cirkáló hajógyári modelljét , mely ma is megtekinthető a wiesbadeni városházán . Jegyzetek Fordítás Irodalom Georg von HASE : Skagerrak . Die größte Seeschlacht der Weltgeschichte , Leipzig Oliver Mathias : Gorch Fock und der Untergang des Kleinen Kreuzers S.M.S. Wiesbaden – német nyelvű tanulmány Merülési felvételek Taucher finden " Wiesbaden"-Wrack SMS Wiesbaden Projekt Képek a hajóról W W