Rondó (zene)
A klasszikus zenében a rondó egy visszatérő motívumokból álló műforma. A kifejezés a francia rondeau szóból ered, jelentése kör. A szó más értelemben vonatkozhat a mű egyes karakterjegyeire, vagy a rondó versformával való kapcsolatára.

Formai jellemzői

Felépítése 
A rondóformában egy fő téma, vagy refrén váltakozva szerepel egy vagy több, a fő témával kontrasztban álló formai egységgel (epizóddal). A kezdőtéma a refrén, melyet epizód követ, majd a műben a refrén többször visszatér.

A formai egységek ilyen váltakozásának vannak bevett szokásai is. A klasszika zenéjében gyakori volt az RAR, az RARBR illetve az RARBRAR szerkezet, (ahol R a refrén, A és B pedig epizódok). A kombinált egységek műtől függően különbözhetnek, illetve az egyes egységek variációja, lerövidítése, kisebb módosítása is gyakori.

Osztályozása 
A rondóformákat többféleképpen osztályozzák. Pusztán terjedelem alapján történő felosztásban megkülönböztetnek kis és nagy rondót, ez az osztályozás viszont nincs tekintettel magára a rondóformára.

Weiner Leó a rondóformákat alsóbbrendű és felsőbbrendű formák csoportjára osztotta. Az alsóbbrendű rondóformák a magasabb rendű formáktól függetlenek, inkább az összetett dalformákra hasonlítanak. Ezzel szemben a felsőrendű rondóformák más összetettebb formák (például szonátaforma) módosulatának tekinthetők. Azaz a zeneszerző úgy módosítja a szonátaformát, hogy a műforma rondóra jellemző jegyeket vesz fel.

A bécsi klasszikában előfordulhat, hogy a rondóban nem egy, hanem két téma tér vissza. Ezt általában szonátaformában valósítják meg, melyet szonátarondónak nevezünk. Erre a RARBRAR szerkezetű formára jellemző, hogy a második epizód témáját hasonlóan dolgozzák ki, mint a szonátában a második témacsoportot: azaz hogy az első epizód tonikától eltérő fokon jelenik meg, ezt viszont a többi tonikán követi.

Eredete 
A kifejezés valószínűleg a középkori rondó versforma megnevezéséből ered, melyben hosszabb versszakokat rövidebb refrének váltanak. Egyesek vitatják, hogy a zenei műforma a versformából származna, vagy ha mégis, ez a kapcsolat áttételes. Erről ír például Arnold Schönberg Style and Idea című tanulmányában rámutatva, hogy különbözik egymástól az ismétlés szerepe a zenei illetve a versformában.

A rondó korai megfelelője a barokk zenében a ritornell, melyet a barokk koncertek gyorstételeiben, illetve vokális és kórusművekben is alkalmaztak. Ennek jellemzője volt, hogy a visszatérő ritornellt a tutti, míg az epizódokat csak a szólisták játsszák. Alapvető különbség a két forma között, hogy a ritornellben a főtéma csak elemeiben tér vissza, variálása során más fokon is történhet, míg a rondó refrénje mindig a főtéma azonos fokon való variálása.

Nem általánosan elfogadott álláspont, hogy a ritornell lenne a rondóforma előzménye. Például Cedric Thorpe Davie szerint a ritornell kialakulása és formai fejlődése inkább koncertforma, mint a rondó kialakulásához vezetett.

Sem a középkori és reneszánsz vokális rondó, sem a francia barokkra jellemző rondó zenei műforma nem összetévesztendő a rondó versformával, vagy a rondó mai zenei értelmével. Bár a francia rondeau kifejezést egyes gyors tételekre is alkalmazták, például Rameau A gáláns Indiákban felhangzó rondójára, vagy Couperin Les Barricades Mystérieuses című művére, ezek nem a mai értelemben vett rondóformában íródtak. Utóbbi az ún. párizsi rondóként ismert típus, melyre csak körvonalaiban vezethető vissza a bécsi klasszicista rondó.

Példák 
 Johann Sebastian Bach: E-dúr hegedűverseny, zárótétel
 Antonín Dvořák: h-moll Gordonkaverseny, harmadik tétel 
 Ludwig van Beethoven: Zongoraszonáta (op. 13.), zárótétel.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Rondo and Ritornello Forms in Tonal Music
 Rondo form in traditional marches from Limoux' carnival
 http://www.karmina.cz/mp3/cd7/09.mp3
  Szövegek az angol Wikiforráson: 
 "Rondo". New International Encyclopedia. 1905. 
 "Rondeau". Encyclopedia Americana. 1920.

Fordítás 

Komolyzenei műfajok
Zenei formák
A klasszikus zenében a rondó egy visszatérő motívumokból álló műforma . A kifejezés a francia rondeau szóból ered , jelentése kör . A szó más értelemben vonatkozhat a mű egyes karakterjegyeire , vagy a rondó versformával való kapcsolatára . Formai jellemzői Felépítése A rondóformában egy fő téma , vagy refrén váltakozva szerepel egy vagy több , a fő témával kontrasztban álló formai egységgel ( epizóddal ) . A kezdőtéma a refrén , melyet epizód követ , majd a műben a refrén többször visszatér . A formai egységek ilyen váltakozásának vannak bevett szokásai is . A klasszika zenéjében gyakori volt az RAR, az RARBR illetve az RARBRAR szerkezet , ( ahol R a refrén , A és B pedig epizódok ) . A kombinált egységek műtől függően különbözhetnek , illetve az egyes egységek variációja , lerövidítése , kisebb módosítása is gyakori . Osztályozása A rondóformákat többféleképpen osztályozzák . Pusztán terjedelem alapján történő felosztásban megkülönböztetnek kis és nagy rondót , ez az osztályozás viszont nincs tekintettel magára a rondóformára . Weiner Leó a rondóformákat alsóbbrendű és felsőbbrendű formák csoportjára osztotta . Az alsóbbrendű rondóformák a magasabb rendű formáktól függetlenek , inkább az összetett dalformákra hasonlítanak . Ezzel szemben a felsőrendű rondóformák más összetettebb formák ( például szonátaforma ) módosulatának tekinthetők . Azaz a zeneszerző úgy módosítja a szonátaformát , hogy a műforma rondóra jellemző jegyeket vesz fel . A bécsi klasszikában előfordulhat , hogy a rondóban nem egy , hanem két téma tér vissza . Ezt általában szonátaformában valósítják meg , melyet szonátarondónak nevezünk . Erre a RARBRAR szerkezetű formára jellemző , hogy a második epizód témáját hasonlóan dolgozzák ki , mint a szonátában a második témacsoportot : azaz hogy az első epizód tonikától eltérő fokon jelenik meg , ezt viszont a többi tonikán követi . Eredete A kifejezés valószínűleg a középkori rondó versforma megnevezéséből ered , melyben hosszabb versszakokat rövidebb refrének váltanak . Egyesek vitatják , hogy a zenei műforma a versformából származna , vagy ha mégis , ez a kapcsolat áttételes . Erről ír például Arnold Schönberg Style and Idea című tanulmányában rámutatva , hogy különbözik egymástól az ismétlés szerepe a zenei illetve a versformában . A rondó korai megfelelője a barokk zenében a ritornell , melyet a barokk koncertek gyorstételeiben , illetve vokális és kórusművekben is alkalmaztak . Ennek jellemzője volt , hogy a visszatérő ritornellt a tutti , míg az epizódokat csak a szólisták játsszák . Alapvető különbség a két forma között , hogy a ritornellben a főtéma csak elemeiben tér vissza , variálása során más fokon is történhet , míg a rondó refrénje mindig a főtéma azonos fokon való variálása . Nem általánosan elfogadott álláspont , hogy a ritornell lenne a rondóforma előzménye . Például Cedric Thorpe Davie szerint a ritornell kialakulása és formai fejlődése inkább koncertforma , mint a rondó kialakulásához vezetett . Sem a középkori és reneszánsz vokális rondó , sem a francia barokkra jellemző rondó zenei műforma nem összetévesztendő a rondó versformával , vagy a rondó mai zenei értelmével . Bár a francia rondeau kifejezést egyes gyors tételekre is alkalmazták , például Rameau A gáláns Indiákban felhangzó rondójára , vagy Couperin Les Barricades Mystérieuses című művére , ezek nem a mai értelemben vett rondóformában íródtak . Utóbbi az ún . párizsi rondóként ismert típus , melyre csak körvonalaiban vezethető vissza a bécsi klasszicista rondó . Példák Johann Sebastian Bach : E-dúr hegedűverseny , zárótétel Antonín Dvořák : h-moll Gordonkaverseny , harmadik tétel Ludwig van Beethoven : Zongoraszonáta ( op. ) , zárótétel . Jegyzetek Külső hivatkozások Rondo and Ritornello Forms in Tonal Music Rondo form in traditional marches from Limoux' carnival http://www.karmina.cz/mp3/cd7/09.mp3 Szövegek az angol Wikiforráson : " Rondo " . New International Encyclopedia . " Rondeau " . Encyclopedia Americana . Fordítás Komolyzenei műfajok Zenei formák