Laboncz András
Laboncz András (Debrecen, 1874. november 29. – Debrecen, 1972. május 6.) kőműves, szociáldemokrata politikus, nemzetgyűlési képviselő, Debrecen életének meghatározó alakja a századfordulótól a Magyarországi Tanácsköztársaság bukásáig, majd a második világháború végétől a Kádár-korszakig. Egy időben az MSZDP vezetőségi tagja, a kommün alatt a város közellátási politikai biztosa, a második világháborút követően az Ideiglenes Nemzetgyűlés képviselője, majd debreceni pártvezér, és városi tanácstag. 1971-ben Debrecen díszpolgára lett.

Életpályája 
Hat elemi elvégzését követően csizmadiainas lett, ám a kegyetlen bánásmód miatt elszökött, és kőművesinasnak állt. A századforduló táján ismételten szülővárosában élt, ahol a Kőművessegédek Szakegylete vezetőségi tagja volt 1906-tól, majd két év múlva titkára, 1913. december 21-től pedig elnöke volt. 1903. március 1-jén belépett az MSZDP-be, és szerepet játszott a debreceni ács-, szabó-, sütő-, vas-, asztalos-, illetve bőripari munkások szakegyletének megalapításában, 1905-1906-ban pedig a földmunkások helyi csoportját irányította. 1907-ben részben ő szervezte meg a Debreceni Kerületi Munkásbiztosító és Betegsegélyező Pénztárat, amelynek 1910. november 27-től még csak alkalmazottja, majd később igazgatósági tagja is lett. 1914. október 6-án bevonult, a háború négy évét végigharcolta, majd 1918. november 15-én visszatért Magyarországra. Hat nap múlva a Magyarországi Építőmunkások Országos Szövetsége helyi csoportjának elnökévé tették meg, majd december 2-án a munkás- és katonatanácsba, emellett pedig a szociáldemokrata párt Végrehajtó Bizottságába is bekerült. 1919. február 12-én a debreceni néptanács tagjává tették, a Magyarországi Tanácsköztársaság idején szülővárosa közellátási politikai biztosa volt. A választások után április 7-én bekerült a Debreceni Munkás-, Földműves- és Katonatanácsba, öt nap múlva pedig a direktóriumba is, illetve a vármegye tanácsába is. Április 23-án, miután a románok bevonultak Debrecenbe, a fővárosba menekült, ahol a bukás után augusztus 3-án letartóztatták. Miután kiszabadult, a MÉMOSZ debreceni csoportját vezette, 1928-tól az országos választmány tagja volt, s a párt debreceni szervezetét is irányította a '20-as évek középtől fogva. 1929 őszén a városi képviselő-testület tagjává választották meg, a következő év októberében azonban megsemmisítették itteni mandátumát. A második világháború idején, 1944. novemberében, illetve decemberében szerepet vállalt a szociáldemokrata párt újjászervezésében. December 5-én a Debreceni Nemzeti Bizottság, illetve a városi törvényhatósági biztosság tagja lett, szociálpolitikai feladatokat látott el. December 16-án beválasztották az Ideiglenes Nemzetgyűlésbe, 1945-től ismét a MÉMOSZ debreceni szervezetét vezette. Szerepet vállalt a Magyar Kommunista Párt, illetve a szociáldemokraták egyesítésének előkészítésében. 1948-ban a debreceni MDP VB elnöke lett, s egészen posztjának 1951. november 25-ével történő megszűnéséig ekképp működött. 1950-től fogva 17 éven át szülővárosa városi tanácsának tagja volt, 1956 után az pedig a Magyar Szocialista Munkáspárt városi bizottságának is.

Emlékezete 
Szülővárosában korábban tér viselte nevét (ma Ötvenhatosok tere).

Jegyzetek

Források 
 Laboncz András. Történelmi Tár. (Hozzáférés: 2015. november 14.)
 Laboncz András. Magyar Életrajzi Index. Petőfi Irodalmi Múzeum (Hozzáférés: 2015. november 14.)

További információk 
 Révai Új Lexikona. Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd, 1996-, Babits.
 Timmer József: Beszélő múlt. Bp., 1969, Táncsics Könyvkiadó.

Debrecen díszpolgárai
Debreceniek
1874-ben született személyek
1972-ben elhunyt személyek
MSZDP-tagok
Az Osztrák–Magyar Monarchia katonái az első világháborúban
Országgyűlési képviselők (Ideiglenes Nemzetgyűlés)
MDP-tagok
MSZMP-tagok
Laboncz András ( Debrecen , november – Debrecen , május ) kőműves , szociáldemokrata politikus , nemzetgyűlési képviselő , Debrecen életének meghatározó alakja a századfordulótól a Magyarországi Tanácsköztársaság bukásáig , majd a második világháború végétől a Kádár-korszakig . Egy időben az MSZDP vezetőségi tagja , a kommün alatt a város közellátási politikai biztosa , a második világháborút követően az Ideiglenes Nemzetgyűlés képviselője , majd debreceni pártvezér , és városi tanácstag.ben Debrecen díszpolgára lett . Életpályája Hat elemi elvégzését követően csizmadiainas lett , ám a kegyetlen bánásmód miatt elszökött , és kőművesinasnak állt . A századforduló táján ismételten szülővárosában élt , ahol a Kőművessegédek Szakegylete vezetőségi tagja volttól , majd két év múlva titkára , decembertől pedig elnöke volt. márciusjén belépett az MSZDP-be , és szerepet játszott a debreceni ács- , szabó- , sütő- , vas- , asztalos- , illetve bőripari munkások szakegyletének megalapításában, ban pedig a földmunkások helyi csoportját irányította.ben részben ő szervezte meg a Debreceni Kerületi Munkásbiztosító és Betegsegélyező Pénztárat , amelynek novembertől még csak alkalmazottja , majd később igazgatósági tagja is lett. októberán bevonult , a háború négy évét végigharcolta , majd novemberén visszatért Magyarországra . Hat nap múlva a Magyarországi Építőmunkások Országos Szövetsége helyi csoportjának elnökévé tették meg , majd decemberán a munkás- és katonatanácsba , emellett pedig a szociáldemokrata párt Végrehajtó Bizottságába is bekerült . februárén a debreceni néptanács tagjává tették , a Magyarországi Tanácsköztársaság idején szülővárosa közellátási politikai biztosa volt . A választások után áprilisén bekerült a Debreceni Munkás- , Földműves- és Katonatanácsba , öt nap múlva pedig a direktóriumba is , illetve a vármegye tanácsába is . Áprilisán , miután a románok bevonultak Debrecenbe , a fővárosba menekült , ahol a bukás után augusztusán letartóztatták . Miután kiszabadult , a MÉMOSZ debreceni csoportját vezette,tól az országos választmány tagja volt , s a párt debreceni szervezetét is irányította a '20-as évek középtől fogva.őszén a városi képviselő-testület tagjává választották meg , a következő év októberében azonban megsemmisítették itteni mandátumát . A második világháború idején , novemberében , illetve decemberében szerepet vállalt a szociáldemokrata párt újjászervezésében . Decemberén a Debreceni Nemzeti Bizottság , illetve a városi törvényhatósági biztosság tagja lett , szociálpolitikai feladatokat látott el . Decemberán beválasztották az Ideiglenes Nemzetgyűlésbe, től ismét a MÉMOSZ debreceni szervezetét vezette . Szerepet vállalt a Magyar Kommunista Párt , illetve a szociáldemokraták egyesítésének előkészítésében.ban a debreceni MDP VB elnöke lett , s egészen posztjának novemberével történő megszűnéséig ekképp működött.től fogvaéven át szülővárosa városi tanácsának tagja volt, után az pedig a Magyar Szocialista Munkáspárt városi bizottságának is . Emlékezete Szülővárosában korábban tér viselte nevét ( ma Ötvenhatosok tere ) . Jegyzetek Források Laboncz András . Történelmi Tár . ( Hozzáférés : november ) Laboncz András . Magyar Életrajzi Index . Petőfi Irodalmi Múzeum ( Hozzáférés : november ) További információk Révai Új Lexikona . Főszerk . Kollega Tarsoly István . Szekszárd ,, Babits . Timmer József: Beszélő múlt . Bp. , Táncsics Könyvkiadó . Debrecen díszpolgárai Debreceniek 1874-ben született személyek 1972-ben elhunyt személyek MSZDP-tagok Az Osztrák–Magyar Monarchia katonái az első világháborúban Országgyűlési képviselők ( Ideiglenes Nemzetgyűlés ) MDP-tagok MSZMP-tagok