Szelídgesztenye-gubacsdarázs
A szelídgesztenye-gubacsdarázs (Dryocosmus kuriphilus) a hártyásszárnyúak (Hymenoptera) rendjébe és a gubacsdarázsfélék (Cynipidae) családjába tartozó faj, a szelídgesztenye (Castanea sativa) egyik legjelentősebb kártevője, mely Magyarországon 2009 óta található meg.

Elterjedése
A faj őshazája Kína, mára azonban az Egyesült Államokban és Európában is megtelepedett. Első európai megjelenése 2002-re tehető, amikor Olaszország északi részén bukkant fel a faj, azóta Európa több országába is eljutott.

Magyarországi megjelenése és terjedése
Magyarországon először 2009-ben észlelték a fajt több alkalommal is, ekkor azonban sikerült felszámolni a fertőzési gócokat az olaszországból származó facsemeték gyors megsemmisiítésével. Természetes terjedés útján valószínűleg 2013-ban érte el a faj hazánkat, 2015-re a déli és nyugati megyék többségében, valamint Budapest több kerületében is észlelték a fajt és kártételét.

Megjelenése
Kizárólag nőstény egyedei ismertek. Az imágó 25-30 mm hosszú, testének színe fekete, a végtagok, a csáp és a szájszerv sárgásbarna.

A tojások oválisak, fehér színűek, méretük 0,1-0,2 mm. A kifejlett lárva fehéres, hossza 2,5 mm.

Életmódja, kártétele
Egynemzedékes faj, szűznemzéssel szaporodik, a populációk csak nőstény egyedekből állnak. A nőstény tojásait a fiatal hajtások rügyeibe rakja június közepétől augusztus közepéig. Egy nőstény összesen 100-150 tojást helyez el, rügyenként 20-40 db-ot.

A lárvák 30-40 nap elteltével kelnek ki a tojásokból, fejlődésnek azonban csak a következő év tavaszán indulnak, ezért a tojás elhelyezésének évében semmilyen tünet nem jelzi a kártevő előfordulását a növényen. A lárvák rügyfakadáskor, áprilisban kezdenek táplálkorni, ez indítja meg a gubacsképződést is. 20-30 nap táplálkozás után kezdődik a bábozódás, melynek eredménye a 10-15 napig tartó bábállapot.

Az imágók ezután, június végétől, augusztus közepéig rajzanak.

Kártétele

A faj tápnövényei a gesztenye (Castanea) fajok, elsősorban a szelídgesztenye (C. sativa). A gubacsdarázs a rügyeket megfertőzve gátolja a hajtásképződést, aminek következtében akár 50-75%-kal is csökkenhet a termésmennyiség, erős fertőzöttség esetén a fa is kipusztulhat.

A gubacs
A lárvák táplálkozásának következtében kialakuló gubacsok 8–15 mm átmérőjűek, színük zöldes, vagy pirosas. Az imágók kirepülése után a száraz gubacsok még évekig a fákon maradhatnak.

Védekezés
Mivel a faj a szelídgesztenye jelentős terméskiesését okozza nagyon fontos az ellene történő védekezés. A védekezést megnehezíti, hogy a lárvák korai fejlettségi állapotukban rejtve maradnak, nem utal gubacs a jelenlétükre, ami nehezíti a fertőzés felismerését és akadályozza a növényvédőszerek hatékony alkalmazását.

Európában már számos védekezési módszer kipróbálásra került, de sem kémiai, sem a mechanikai védekezéssel nem volt elérhető a kívánt eredmény, így a biológiai védekezési eljárások kerültek előtérbe. A faj ellen világszerte sikerrel alkalmazzák a szintén kínai elterjedésű Torymus sinensis nevű parazitoid fémfürkész fajt, mely a szelídgesztenye-gubacsdarázs természetes ellensége. Magyarországon 2014-ben telepítették be először a bioágenst, mely sikerrel meg is telepedett, és helyenként akár 90%-os parazitáltságot is okozott a gubacsdarázs populációkban.

Európában őshonos gubacsdarazsakon élő parazitoid fürkészdarázs fajok (pl.: Torymus flavipes, Megastigmus dorsalis, Eurytoma brunniventris) is képesek fertőzni a szelídgesztenye-gubacsdarázs lárváit, de ezek rendszerint kisebb mortalitást okoznak a populációkban, mint a faj specifikus parazitoidja.

Források

Mezőgazdasági Szakigazgatási Hivatal: Tünet ismertető - Szelídgesztenye-gubacsdarázs
NÉBIH Tájékoztató: Szelídgesztenyéink újabb, nem-honos kártevője, a szelídgesztenye-gubacsdarázs.

Hártyásszárnyúak
Rovarfajok
Növényi kártevők
A szelídgesztenye-gubacsdarázs ( Dryocosmus kuriphilus ) a hártyásszárnyúak ( Hymenoptera ) rendjébe és a gubacsdarázsfélék ( Cynipidae ) családjába tartozó faj , a szelídgesztenye ( Castanea sativa ) egyik legjelentősebb kártevője , mely Magyarországonóta található meg . Elterjedése A faj őshazája Kína , mára azonban az Egyesült Államokban és Európában is megtelepedett . Első európai megjelenésere tehető , amikor Olaszország északi részén bukkant fel a faj , azóta Európa több országába is eljutott . Magyarországi megjelenése és terjedése Magyarországon előszörben észlelték a fajt több alkalommal is , ekkor azonban sikerült felszámolni a fertőzési gócokat az olaszországból származó facsemeték gyors megsemmisiítésével . Természetes terjedés útján valószínűlegban érte el a faj hazánkat , re a déli és nyugati megyék többségében , valamint Budapest több kerületében is észlelték a fajt és kártételét . Megjelenése Kizárólag nőstény egyedei ismertek . Az imágómm hosszú , testének színe fekete , a végtagok , a csáp és a szájszerv sárgásbarna . A tojások oválisak , fehér színűek , méretük1-0,2 mm . A kifejlett lárva fehéres , hossza5 mm . Életmódja , kártétele Egynemzedékes faj , szűznemzéssel szaporodik , a populációk csak nőstény egyedekből állnak . A nőstény tojásait a fiatal hajtások rügyeibe rakja június közepétől augusztus közepéig . Egy nőstény összesentojást helyez el , rügyenkéntdb-ot . A lárváknap elteltével kelnek ki a tojásokból , fejlődésnek azonban csak a következő év tavaszán indulnak , ezért a tojás elhelyezésének évében semmilyen tünet nem jelzi a kártevő előfordulását a növényen . A lárvák rügyfakadáskor , áprilisban kezdenek táplálkorni , ez indítja meg a gubacsképződést is.nap táplálkozás után kezdődik a bábozódás , melynek eredménye anapig tartó bábállapot . Az imágók ezután , június végétől , augusztus közepéig rajzanak . Kártétele A faj tápnövényei a gesztenye ( Castanea ) fajok , elsősorban a szelídgesztenye ( C. sativa ) . A gubacsdarázs a rügyeket megfertőzve gátolja a hajtásképződést , aminek következtében akár-kal is csökkenhet a termésmennyiség , erős fertőzöttség esetén a fa is kipusztulhat . A gubacs A lárvák táplálkozásának következtében kialakuló gubacsok15 mm átmérőjűek , színük zöldes , vagy pirosas . Az imágók kirepülése után a száraz gubacsok még évekig a fákon maradhatnak . Védekezés Mivel a faj a szelídgesztenye jelentős terméskiesését okozza nagyon fontos az ellene történő védekezés . A védekezést megnehezíti , hogy a lárvák korai fejlettségi állapotukban rejtve maradnak , nem utal gubacs a jelenlétükre , ami nehezíti a fertőzés felismerését és akadályozza a növényvédőszerek hatékony alkalmazását . Európában már számos védekezési módszer kipróbálásra került , de sem kémiai , sem a mechanikai védekezéssel nem volt elérhető a kívánt eredmény , így a biológiai védekezési eljárások kerültek előtérbe . A faj ellen világszerte sikerrel alkalmazzák a szintén kínai elterjedésű Torymus sinensis nevű parazitoid fémfürkész fajt , mely a szelídgesztenye-gubacsdarázs természetes ellensége . Magyarországonben telepítették be először a bioágenst , mely sikerrel meg is telepedett , és helyenként akár-os parazitáltságot is okozott a gubacsdarázs populációkban . Európában őshonos gubacsdarazsakon élő parazitoid fürkészdarázs fajok ( pl . : Torymus flavipes , Megastigmus dorsalis , Eurytoma brunniventris ) is képesek fertőzni a szelídgesztenye-gubacsdarázs lárváit , de ezek rendszerint kisebb mortalitást okoznak a populációkban , mint a faj specifikus parazitoidja . Források Mezőgazdasági Szakigazgatási Hivatal : Tünet ismertető - Szelídgesztenye-gubacsdarázs NÉBIH Tájékoztató : Szelídgesztenyéink újabb , nem-honos kártevője , a szelídgesztenye-gubacsdarázs . Hártyásszárnyúak Rovarfajok Növényi kártevők