Ikerszók
Az ikerszók ikerítéssel keletkezett szavak. Az ikerítés során vagy egy meglévő szóalakhoz alkotunk meg egy hangalakjában módosított változatot (pl. kopog: kipeg-kopog, pici: icipici), vagy egyszerre jön létre mindkét tag szóteremtéssel úgy, hogy köztük ugyanilyen típusú a hangtani játék (pl. bim-bam, irgum-burgum). Az ikerszók tagjai közötti különbség lehet a magánhangzók eltérése az ajakműködés szempontjából: dirmeg-dörmög; valamint a nyelv vízszintes elhelyezkedése alapján elöl képzett és a hátul képzett váltakozás: gizgaz. A mássalhangzóknál többlet vagy hiány okoz váltakozást: ejnye-bejnye, icipici; eltérő mássalhangzókat is tartalmazhatnak az ikerszók tagjai: csigabiga, tarkabarka. A tagok magánhangzóban és mássalhangzóban is különbözhetnek: fidres-fodros, izeg-mozog. A szoros szerkezetű ikerszók csak az utótagon kapnak toldalékot (pl. gizgazt), ezeket kötőjel nélkül egybeírjuk; a laza szerkezetűekben a tagok külön-külön kapnak toldalékokat (pl. ímmel-ámmal), ezeket kötőjellel kapcsoljuk egymáshoz.

Az ikerszók keletkezése 
Az ikerszók önálló lexikai egységek, akusztikai jellemzőik miatt kettős tagolásúak. Szemantikai szempontból abban különböznek a mellérendelő összetett szavaktól, hogy kételemű szerkezetükben legfeljebb az elő- vagy az utótagjuk önálló jelentésű szó (vagy annak származéka), olykor azonban egyik komponensük sem az (inog-binog, gyim-gyom, incifinci, zing-zong). Morfológiailag az adja az eltérést, hogy csak a jelentéses rész szabad morféma, viszont az ikerítéskor születő másik elem, az ún. ikerít­mény olyan kötött morféma, amely játékos hangalaki változata az ikerítést indukáló hangsornak. 

Az ikerszók keletkezése és használata alapjában véve nyelvváltozathoz van kötve: a nyelvjárásokhoz, mint területi, illetve a gyermeknyelvhez, mint életkori nyelvváltozathoz, ezenkívül a gyermekversekhez, mondókákhoz, mint sajátos műfajhoz. Ebből nyilvánvaló, hogy az ikerszók a kiegészítő szó­készlet elemei, hiszen jelentésük miatt nyelvünknek kevésbé fontos szavai; nem régóta — csak néhány száz éve — fordulnak elő a nyelvünkben, és néhány kivételt leszámítva nincs, vagy alig van családjuk. Kivételnek számít a cicamica, cseng-beng, csipcsup, ugrabugra, cikcakk, csiszeg-csoszog, csivir-csavar, dibegett-dobogott, diribdarab, dirr-durr, gider-gödör, gizgaz, iceg-biceg, icipici, kip-kop, lics-locs, hiszen ezek köré kisebb-nagyobb szócsalád alkotható a képzett formákból.

Az ikerszók osztályozása

Keletkezésük szerint

Szóalkotás útján létrejött ikerszók 
Az önálló jelentésű és alakú szóból keletkező ikerszók a szóalkotás típusába tartoznak, hiszen ebben az esetben az ikerítés a magyar szókészletben már meglévő szóra épül rá: vagy az előtag jelentéses (Öcsi-Böcsi, nyulam-bulam), vagy az utótag (filel-fülel, kivir-kavar), vagy érzelmi-akarati mozzanatot kifejező indulatszó, mondatszó az etimonja (kipp-kopp, kitty-kotty). A jelentéses szóhoz egy addig nem létező, magában nem használatos, ezért fogalmi jelentést nem hordozó hangalaki variánst, ikerítményt fűz a beszélő, és az ikerítést kiváltó alaptagot és az ikerítményt egyetlen egyszerű szóvá kapcsolja össze, amelyen mégis jól látható az elő- és utótag hangtani egymásra vonatkozásából fakadóan az ikerszó kettős tagolása. Például Ancsa, csengős, foldott, villog jelentéses szóként és szabad morfémaként irányítja az ikerítést, és létrejön az Ancsa-Pancsa, csengős-bengős, fildett-foldott, illog-villog ikerszó. Az ikerítéskor ke­letkező másik elem nem szótári egység, mivel a Pancsa, bengős, fildett, illog jelentéstelen és önállótlan alakú komponens. A szójelentést az ikerítést inspiráló alaptag adja, de magának az ikerszónak a hangulati töltése az ikerítménynek köszönhető.

Szóteremtés útján létrejött ikerszók 
A komponenseikben fogalmi jelentést és alaki függetlenséget nem mutató ikerszók a szóteremtés típusába illeszthetők be, mert bár felté­te­lezett elemeik közül látszólag az egyik, az alaptagszerűen viselkedő meghatá­roz­za az ikerítés módját, valójában azonban szókincsbeli előzmény híján egyszerre születnek, és többnyire alkalmi (azaz csak ritkán szótározott) ikerszót hoznak létre (etyepetye, tereferél; dzim-dzum, ecc-pecc).

Etimológiai-szemantikai-morfológiai szempont szerint 
Az ikerszók etimológiai-szemantikai-morfológiai szem­pontból négy típusba sorolhatók: 

1. Az előtagjukban önálló alakú és jelentésű szóból származók (cseng-beng),

2. Az utótagjukban önálló alakú és jelentésű szóból eredeztethetők (cimmeg-cammog),

3. Az ikerszóként jelentéses, de komponenseikben nem önálló alakúak, illetve nem határozott fogalmi tartalmúak (a ’haszontalan, semmit nem érő apróság’ je­lentésű encsem-bencsem), 

4. A sem ikerített formájukban, sem feltételezett elemeikben fogalmi jelentés­sel nem telítettek, csupán hangutánzást és/vagy hangulatfestést felidézők típusá­ba (pitty-patty),

Az ikerszók többsége (1458) önálló fogalmi jelentésű szóból vagy érzelmi-akarati mozzanatot kifejező indulatszóból, mondatszóból etimologizálható. Kevesebb azoknak az ikerszóknak a száma (865), amelyekből nem lehet kideríteni az ikerítést kiváltó alaptagot.

Jelentésük motiváltsága szerint 
Az ikerszó jelentése sok esetben csupán árnyalatnyit módosul azáltal, hogy ikerítéskor közvetve vagy közvetlenül motiválttá válik-e.

Közvetve motivált jelentés 
Közvetve lesz motivált a jelentés a hangrendi oppozíció miatt a gizgaz ikerszóban, ugyanis a gaz szóhoz képest ’különféle’ haszontalan, vadon termő füvet és más növényt jelent. A gyom és a gyimgyom viszonylatában is hasonló a helyzet, hiszen a gyimgyom ’minden­féle apró’ gazt jelent. Valószínűleg azért, mert a magas vokálisokba beleérezzük a kisebb, a mélyekbe a nagyobb képzetét, egyáltalán a magas–mély hangrend egymásmelletiségében a különféleség, a mindenféleség értelmét.

Közvetlenül motivált jelentés 
Közvetlenül motiválttá válik a jelentés a hangalak miatt, hiszen felerősödik a hangutánzó vagy hangulatfestő jelleg a változtatva megismételt komponenssel. Az ikerszó ilyenkor inkább stiláris szerepű: cincog-fincog, gügye-mügye, cseng-beng, ödöng-bödöng ’botorkálva jár’, csingi-lingi, biked-bököd, köhög-pöhög, giceg-göcög ’nehézkesen megy’, pitteg-pattog, irslog-pirslog ’pislog’, ripegés-ropogás, itye-potya ’értéktelen’.

Ugyanazt a hangjelenséget utánozzák a következő ikerszók alakváltozataikban: a harang kongását a bim-bam, bing-bang; a folyadék lötyögését a kity-koty, kityi-koty, kityi-kotyi; a tárgyak ütődésének a zaját a tiki-taka, tiki-taki, tik-tak. 

Ugyanaz az ikerszó többjelentésűvé válva többféle hangjelenség felidézésére is képes. A kip-kop ikerszó például képes visszaadni — a versek tanúsága szerint — a kalapács kopogását, a gyerek láblóbálását, a madár csőrének csattogását, a fagy „ropogását”, az ősz „lépteit”, a hó olvadása miatti ereszcsöpögést, a tánclépések zaját, az eső verését, az emberi lépések hangját, a ló patájának a kopogását. Ez bizonyára abban leli magyarázatát, hogy a hangok komplex hallási képzeteket tudnak asszociálni.

Ikerszók A magyar nyelv értelmező szótárában 
A közel 60 000 szót magában foglaló A magyar nyelv értelmező szótára anyagában címszóként az ikerszók száma csupán 118, ezekhez még hozzá lehet sorolni 55 képzett formát (agyabugyálás, agyabugyáló, cicamacázás, cicamacázik, ci­camacázó, csereberélés, csereberélget, csereberélhető, csereberélő, etyepetyés stb.), 18 alakváltozatot (agyabugyál ~ egyebugyál, etyele-petyele ~ etyere-petye­re, etyepetye ~ egye-petye), 2 igekötős formát (elagyabugyál, elcsereberél). A címszók között 12 táji (agyabugyál, kelebólál, háji-báji), 32 nép- (átabotában, cókmók, encsembencsem, etyepetye), 14 gyermeknyelvi szóban (picsi-pacsi, ciróka­maróka) és 2 népdalban előforduló alak van (dínom-dánom, recefice). A számok alapján meglehetősen kevésnek tűnik a szótár anyagába felvett ikerszó, ez azzal magyarázható, hogy csak kis részük tartozik bele a magyar irodalmi és köz­nyelvbe. Sok esetben nehéz meghúzni a határt — bármennyire meglepő is — a köznyelvi, ismert és a hapax legomenon ikerszók között, mert például a mesék­ből mindenki számára ismerősen cseng a nyulam-bulam, őzem-bőzem, róka-bóka, tyúkom-búkom forma, ennek ellenére nem számítható az egész magyar nyelvközösség által használt formák közé, mivel a szótár nem veszi fel az anyagába.

Majoros György Ikerszavak című verse

Források 
 A Magyar Tudományos Akadémia Nyelvtudományi Intézete szerk., szerk. vez. Bárczi Géza – Országh László: A magyar nyelv értelmező szótára I–VII. (Akadémiai Kiadó, Budapest, 1959–1962)
 Szikszainé Nagy Irma: Az ikerszók a magyar szókincs rendszerében ("Magyar Nyelvjárások", A Debreceni Egyetem Magyar Nyelvtudományi Tanszékének Évkönyve, 39. sz. Debrecen, 2001)
 Tolcsvai Nagy Gábor szerk.: Nyelvi fogalmak kisszótára (Korona Kiadó, Budapest, 2000)
Nyelvtan
Helyesírás
Szóalkotásmódok
Az ikerszók ikerítéssel keletkezett szavak . Az ikerítés során vagy egy meglévő szóalakhoz alkotunk meg egy hangalakjában módosított változatot ( pl. kopog : kipeg-kopog , pici : icipici ) , vagy egyszerre jön létre mindkét tag szóteremtéssel úgy , hogy köztük ugyanilyen típusú a hangtani játék ( pl. bim-bam , irgum-burgum ) . Az ikerszók tagjai közötti különbség lehet a magánhangzók eltérése az ajakműködés szempontjából : dirmeg-dörmög ; valamint a nyelv vízszintes elhelyezkedése alapján elöl képzett és a hátul képzett váltakozás : gizgaz . A mássalhangzóknál többlet vagy hiány okoz váltakozást : ejnye-bejnye , icipici ; eltérő mássalhangzókat is tartalmazhatnak az ikerszók tagjai : csigabiga , tarkabarka . A tagok magánhangzóban és mássalhangzóban is különbözhetnek : fidres-fodros , izeg-mozog . A szoros szerkezetű ikerszók csak az utótagon kapnak toldalékot ( pl. gizgazt ) , ezeket kötőjel nélkül egybeírjuk ; a laza szerkezetűekben a tagok külön-külön kapnak toldalékokat ( pl. ímmel-ámmal ) , ezeket kötőjellel kapcsoljuk egymáshoz . Az ikerszók keletkezése Az ikerszók önálló lexikai egységek , akusztikai jellemzőik miatt kettős tagolásúak . Szemantikai szempontból abban különböznek a mellérendelő összetett szavaktól , hogy kételemű szerkezetükben legfeljebb az elő- vagy az utótagjuk önálló jelentésű szó ( vagy annak származéka ) , olykor azonban egyik komponensük sem az ( inog-binog , gyim-gyom , incifinci , zing-zong ) . Morfológiailag az adja az eltérést , hogy csak a jelentéses rész szabad morféma , viszont az ikerítéskor születő másik elem , az ún. ikerít­mény olyan kötött morféma , amely játékos hangalaki változata az ikerítést indukáló hangsornak . Az ikerszók keletkezése és használata alapjában véve nyelvváltozathoz van kötve : a nyelvjárásokhoz , mint területi , illetve a gyermeknyelvhez , mint életkori nyelvváltozathoz , ezenkívül a gyermekversekhez , mondókákhoz , mint sajátos műfajhoz . Ebből nyilvánvaló , hogy az ikerszók a kiegészítő szó­készlet elemei , hiszen jelentésük miatt nyelvünknek kevésbé fontos szavai ; nem régóta — csak néhány száz éve — fordulnak elő a nyelvünkben , és néhány kivételt leszámítva nincs , vagy alig van családjuk . Kivételnek számít a cicamica , cseng-beng , csipcsup , ugrabugra , cikcakk , csiszeg-csoszog , csivir-csavar , dibegett-dobogott , diribdarab , dirr-durr , gider-gödör , gizgaz , iceg-biceg , icipici , kip-kop , lics-locs , hiszen ezek köré kisebb-nagyobb szócsalád alkotható a képzett formákból . Az ikerszók osztályozása Keletkezésük szerint Szóalkotás útján létrejött ikerszók Az önálló jelentésű és alakú szóból keletkező ikerszók a szóalkotás típusába tartoznak , hiszen ebben az esetben az ikerítés a magyar szókészletben már meglévő szóra épül rá : vagy az előtag jelentéses ( Öcsi-Böcsi , nyulam-bulam ) , vagy az utótag ( filel-fülel , kivir-kavar ) , vagy érzelmi-akarati mozzanatot kifejező indulatszó , mondatszó az etimonja ( kipp-kopp , kitty-kotty ) . A jelentéses szóhoz egy addig nem létező , magában nem használatos , ezért fogalmi jelentést nem hordozó hangalaki variánst , ikerítményt fűz a beszélő , és az ikerítést kiváltó alaptagot és az ikerítményt egyetlen egyszerű szóvá kapcsolja össze , amelyen mégis jól látható az elő- és utótag hangtani egymásra vonatkozásából fakadóan az ikerszó kettős tagolása . Például Ancsa , csengős , foldott , villog jelentéses szóként és szabad morfémaként irányítja az ikerítést , és létrejön az Ancsa-Pancsa , csengős-bengős , fildett-foldott , illog-villog ikerszó . Az ikerítéskor ke­letkező másik elem nem szótári egység , mivel a Pancsa , bengős , fildett , illog jelentéstelen és önállótlan alakú komponens . A szójelentést az ikerítést inspiráló alaptag adja , de magának az ikerszónak a hangulati töltése az ikerítménynek köszönhető . Szóteremtés útján létrejött ikerszók A komponenseikben fogalmi jelentést és alaki függetlenséget nem mutató ikerszók a szóteremtés típusába illeszthetők be , mert bár felté­te­lezett elemeik közül látszólag az egyik , az alaptagszerűen viselkedő meghatá­roz­za az ikerítés módját , valójában azonban szókincsbeli előzmény híján egyszerre születnek , és többnyire alkalmi ( azaz csak ritkán szótározott ) ikerszót hoznak létre ( etyepetye , tereferél ; dzim-dzum , ecc-pecc ) . Etimológiai-szemantikai-morfológiai szempont szerint Az ikerszók etimológiai-szemantikai-morfológiai szem­pontból négy típusba sorolhatók : 1. Az előtagjukban önálló alakú és jelentésű szóból származók ( cseng-beng ) , 2. Az utótagjukban önálló alakú és jelentésű szóból eredeztethetők ( cimmeg-cammog ) , 3. Az ikerszóként jelentéses , de komponenseikben nem önálló alakúak , illetve nem határozott fogalmi tartalmúak ( a ’haszontalan , semmit nem érő apróság’ je­lentésű encsem-bencsem ) , 4. A sem ikerített formájukban , sem feltételezett elemeikben fogalmi jelentés­sel nem telítettek , csupán hangutánzást és/ vagy hangulatfestést felidézők típusá­ba ( pitty-patty ) , Az ikerszók többségeönálló fogalmi jelentésű szóból vagy érzelmi-akarati mozzanatot kifejező indulatszóból , mondatszóból etimologizálható . Kevesebb azoknak az ikerszóknak a száma amelyekből nem lehet kideríteni az ikerítést kiváltó alaptagot . Jelentésük motiváltsága szerint Az ikerszó jelentése sok esetben csupán árnyalatnyit módosul azáltal , hogy ikerítéskor közvetve vagy közvetlenül motiválttá válik-e . Közvetve motivált jelentés Közvetve lesz motivált a jelentés a hangrendi oppozíció miatt a gizgaz ikerszóban , ugyanis a gaz szóhoz képest ’különféle’ haszontalan , vadon termő füvet és más növényt jelent . A gyom és a gyimgyom viszonylatában is hasonló a helyzet , hiszen a gyimgyom ’minden­féle apró’ gazt jelent . Valószínűleg azért , mert a magas vokálisokba beleérezzük a kisebb , a mélyekbe a nagyobb képzetét , egyáltalán a magas–mély hangrend egymásmelletiségében a különféleség , a mindenféleség értelmét . Közvetlenül motivált jelentés Közvetlenül motiválttá válik a jelentés a hangalak miatt , hiszen felerősödik a hangutánzó vagy hangulatfestő jelleg a változtatva megismételt komponenssel . Az ikerszó ilyenkor inkább stiláris szerepű : cincog-fincog , gügye-mügye , cseng-beng , ödöng-bödöng ’botorkálva jár’ , csingi-lingi , biked-bököd , köhög-pöhög , giceg-göcög ’nehézkesen megy’ , pitteg-pattog , irslog-pirslog ’pislog’ , ripegés-ropogás , itye-potya ’értéktelen’ . Ugyanazt a hangjelenséget utánozzák a következő ikerszók alakváltozataikban : a harang kongását a bim-bam , bing-bang ; a folyadék lötyögését a kity-koty , kityi-koty , kityi-kotyi ; a tárgyak ütődésének a zaját a tiki-taka , tiki-taki , tik-tak . Ugyanaz az ikerszó többjelentésűvé válva többféle hangjelenség felidézésére is képes . A kip-kop ikerszó például képes visszaadni — a versek tanúsága szerint — a kalapács kopogását , a gyerek láblóbálását , a madár csőrének csattogását , a fagy „ ropogását” , az ősz „ lépteit” , a hó olvadása miatti ereszcsöpögést , a tánclépések zaját , az eső verését , az emberi lépések hangját , a ló patájának a kopogását . Ez bizonyára abban leli magyarázatát , hogy a hangok komplex hallási képzeteket tudnak asszociálni . Ikerszók A magyar nyelv értelmező szótárában A közel000 szót magában foglaló A magyar nyelv értelmező szótára anyagában címszóként az ikerszók száma csupán ezekhez még hozzá lehet sorolniképzett formát ( agyabugyálás , agyabugyáló , cicamacázás , cicamacázik , ci­camacázó , csereberélés , csereberélget , csereberélhető , csereberélő , etyepetyés stb. ) ,alakváltozatot ( agyabugyál ~ egyebugyál , etyele-petyele ~ etyere-petye­re , etyepetye ~ egye-petye) ,igekötős formát ( elagyabugyál , elcsereberél ) . A címszók közötttáji ( agyabugyál , kelebólál , háji-báji ) ,nép- ( átabotában , cókmók , encsembencsem , etyepetye ) , gyermeknyelvi szóban ( picsi-pacsi , ciróka­maróka ) ésnépdalban előforduló alak van ( dínom-dánom , recefice ) . A számok alapján meglehetősen kevésnek tűnik a szótár anyagába felvett ikerszó , ez azzal magyarázható , hogy csak kis részük tartozik bele a magyar irodalmi és köz­nyelvbe . Sok esetben nehéz meghúzni a határt — bármennyire meglepő is — a köznyelvi , ismert és a hapax legomenon ikerszók között , mert például a mesék­ből mindenki számára ismerősen cseng a nyulam-bulam , őzem-bőzem , róka-bóka , tyúkom-búkom forma , ennek ellenére nem számítható az egész magyar nyelvközösség által használt formák közé , mivel a szótár nem veszi fel az anyagába . Majoros György Ikerszavak című verse Források A Magyar Tudományos Akadémia Nyelvtudományi Intézete szerk . , szerk. vez . Bárczi Géza – Országh László : A magyar nyelv értelmező szótára I–VII. ( Akadémiai Kiadó, Budapest, 1962 ) Szikszainé Nagy Irma : Az ikerszók a magyar szókincs rendszerében ( " Magyar Nyelvjárások " , A Debreceni Egyetem Magyar Nyelvtudományi Tanszékének Évkönyve , sz . Debrecen , Tolcsvai Nagy Gábor szerk . : Nyelvi fogalmak kisszótára ( Korona Kiadó , Budapest , Nyelvtan Helyesírás Szóalkotásmódok