Mokry Endre
Mokry Endre (Monostorszeg, 1827. április 26. – Budapest, 1889. január 15.) főmérnök és miniszteri osztálytanácsos.

Élete

Mokry György Samu és Ágoston Vilma fia. Az algimnáziumot Újverbászon Godra Mihály, 1839-40-ben Pesten Kanya Pál, 1840-1841-ben Eperjesen Keresztessy tanárok alatt végezte. Nagyon szerette a zenét, különösen a zongorát, melyet apjától és Pesten Fáy zongoramestertől tanult meg, így Eperjesen a Kesseltancz családnál a zongoratanításért teljes ellátást szerzett; ugyanitt végezte 1841-1843-ban a humaniorákat is, 1845-1847-ben pedig Pozsonyban, az evangélikus líceumban a bölcseletet; itt szintén zongoratanítással tartotta fenn magát. 1845-1848-ban a bécsi polytechnikumon a műszaki tudományokat hallgatta és 1848 májusában Pestre tért vissza, ahol néhány havi magántanulás után mérnöki oklevelet nyert. Ekkor haza ment és a Ferencz-csatornánál Verbászon kapott alkalmazást mint dijnok, napi 48 pengő koronával.

Szeptember ő is honvéd lett az I. magyar utász-zászlóaljban; decemberben hadnaggyá, 1849. júniusban főhadnaggyá nevezték ki. Pöltenberg Ernő tábornok hadosztályában részt vett a váci, ipolysági, selmeci, iglói, branyiszkói, kápolnai, hatvani, nagysarlói, komáromi csatákban, ez utóbbiakban a Garam és Duna áthidalásánál működött. Világosnál tette le a fegyvert és társaival gyalog ment Innsbruckba, ahol a 30. számú gróf Nugent gyalogezredbe sorozták be mint közkatonát; részt kellett vennie 1850-ben a Schleswig-Holstein elleni háborúban és csak egy és háromnegyed évi szolgálat után bocsátották szabadon Altonából 500 forint váltságdíj lefizetése mellett mint manipulans őrmestert. 1851. május 31-én véglegesen fölmentették.

1851. június 7-én mint műszaki díjnokot nevezték ki a Ferenc-csatornához Verbászon; innét Monostorra került Sauter József mérnök mellé. 1852. augusztus 3-án a bécsi császári és királyi General-Bau-Direction építészeti gyakornokká nevezte ki. A módosi (Torontál megye) expozitúra vezetésével bízták meg; hatásköre a módosi, zichyfalvi s újpécsi járásokra és azok 33 községére terjedt ki, magában foglalván a középületek, utak, a Berzava-csatorna sat. körüli műszaki teendőket. 1854. márciusban a módosi expozitúrát feloszlatták és őt a Béga-csatorna mérnöki hivatalába osztották be Temesvárra. Ez időtől fogva minden idejét a Béga-völgy vízrendszerének tanulmányozására szentelte és szakismereteit e téren igyekezett érvényesíteni. 1854. október 8-án II. osztályú királyi segédmérnökké, 1867. szeptember 12-én pedig II. osztályú királyi mérnökké nevezték ki. Közben 1863. augusztus 3-án hivatalfőnökének, Haky Dánielnek elhunytával ideiglenesen, 1876. március 26-án pedig végleg bízták meg a hivatal vezetésével. 1873. szeptember 14-ig maradt a Bégánál; utóbb mint I. osztályú királyi mérnök, s ez időszakbeli tanulmányainak gyümölcse az az értekezés, melyet később (1880. augusztus 25-én meg is jelent) a magyar mérnök- és építészegylet temesvári egyetemes szakülésén: A bánáti vizek szabályozásának történeti ismertetése címmel már mint építési felügyelő, felolvasott.

1873. szeptember 14-én Budapestre a közmunka és közlekedésügyi minisztériumba rendelték be szolgálattételre és 1875. január 13-án II. osztályú miniszter főmérnök lett. Itt érte 1876. november 26-án a II. osztályú országos középítési felügyelői állás. 1881-ben a műszaki tanács szervezésekor ebbe mint felügyelőt osztották be. 1883. november 29-én nevezték ki II. osztályú miniszteri osztálytanácsosnak és 1884-ben reá bízták a műszaki tanácsban a vízépítő (II.) osztály vezetését. 1887. február 26-án I. osztályú miniszter osztálytanácsossá lépett elő és mikor 1888-ban a műszaki tanácsot feloszlatták, a dunai osztály műszaki vezetését vette át. 1888 végén a túlságos szellemi munkával való megerőltetés következtében agyhártyagyuladást kapott és 1889. január 15-én meghalt Budapesten.

A Magyar Mérnök- és Építész-egylet Közlönyének munkatársa volt.

De Legréné: Hajózás a szárazföldi vizeken című munkáját, melyet Kvassay Jenő Birly József társaságában fordított (a M. Mérnök- és Építész-egylet Kiadó-Vállalata V-VII. Bpest, 1885-86., 1888.) az eredetivel összeegyeztette.

Jegyzetek

Források

További információk

 Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái. Bp., Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete, 1939-2002. 7. kötettől sajtó alá rend. Viczián János.
 Kalapis Zoltán: Életrajzi kalauz. Ezer magyar biográfia a délszláv országokból. Újvidék, Fórum Könyvkiadó, 2002. 
 Magyar életrajzi lexikon I-II. Főszerk. Kenyeres Ágnes. Bp., Akadémiai Kiadó, 1967-1969.
 Új magyar életrajzi lexikon. Főszerk. Markó László. Bp., Magyar Könyvklub.

Magyar mérnökök
1827-ben született személyek
1889-ben elhunyt személyek
Mokry Endre ( Monostorszeg , április – Budapest , január ) főmérnök és miniszteri osztálytanácsos . Élete Mokry György Samu és Ágoston Vilma fia . Az algimnáziumot Újverbászon Godra Mihály,ben Pesten Kanya Pál, ben Eperjesen Keresztessy tanárok alatt végezte . Nagyon szerette a zenét , különösen a zongorát , melyet apjától és Pesten Fáy zongoramestertől tanult meg , így Eperjesen a Kesseltancz családnál a zongoratanításért teljes ellátást szerzett ; ugyanitt végezteban a humaniorákat is, ben pedig Pozsonyban , az evangélikus líceumban a bölcseletet ; itt szintén zongoratanítással tartotta fenn magát.ban a bécsi polytechnikumon a műszaki tudományokat hallgatta ésmájusában Pestre tért vissza , ahol néhány havi magántanulás után mérnöki oklevelet nyert . Ekkor haza ment és a Ferencz-csatornánál Verbászon kapott alkalmazást mint dijnok , napipengő koronával . Szeptember ő is honvéd lett az I. magyar utász-zászlóaljban ; decemberben hadnaggyá , júniusban főhadnaggyá nevezték ki . Pöltenberg Ernő tábornok hadosztályában részt vett a váci , ipolysági , selmeci , iglói , branyiszkói , kápolnai , hatvani , nagysarlói , komáromi csatákban , ez utóbbiakban a Garam és Duna áthidalásánál működött . Világosnál tette le a fegyvert és társaival gyalog ment Innsbruckba , ahol a számú gróf Nugent gyalogezredbe sorozták be mint közkatonát ; részt kellett vennieben a Schleswig-Holstein elleni háborúban és csak egy és háromnegyed évi szolgálat után bocsátották szabadon Altonábólforint váltságdíj lefizetése mellett mint manipulans őrmestert. májusén véglegesen fölmentették . 1851. júniusén mint műszaki díjnokot nevezték ki a Ferenc-csatornához Verbászon ; innét Monostorra került Sauter József mérnök mellé. augusztusán a bécsi császári és királyi General-Bau-Direction építészeti gyakornokká nevezte ki . A módosi ( Torontál megye ) expozitúra vezetésével bízták meg ; hatásköre a módosi , zichyfalvi s újpécsi járásokra és azokközségére terjedt ki , magában foglalván a középületek , utak , a Berzava-csatorna sat. körüli műszaki teendőket. márciusban a módosi expozitúrát feloszlatták és őt a Béga-csatorna mérnöki hivatalába osztották be Temesvárra . Ez időtől fogva minden idejét a Béga-völgy vízrendszerének tanulmányozására szentelte és szakismereteit e téren igyekezett érvényesíteni. októberán II. osztályú királyi segédmérnökké , szeptemberén pedig II. osztályú királyi mérnökké nevezték ki . Közben augusztusán hivatalfőnökének , Haky Dánielnek elhunytával ideiglenesen , márciusán pedig végleg bízták meg a hivatal vezetésével. szeptemberig maradt a Bégánál ; utóbb mint I. osztályú királyi mérnök , s ez időszakbeli tanulmányainak gyümölcse az az értekezés , melyet később augusztusén meg is jelent ) a magyar mérnök- és építészegylet temesvári egyetemes szakülésén : A bánáti vizek szabályozásának történeti ismertetése címmel már mint építési felügyelő , felolvasott . 1873. szeptemberén Budapestre a közmunka és közlekedésügyi minisztériumba rendelték be szolgálattételre és januárán II. osztályú miniszter főmérnök lett . Itt érte novemberán a II. osztályú országos középítési felügyelői állás.ben a műszaki tanács szervezésekor ebbe mint felügyelőt osztották be. novemberén nevezték ki II. osztályú miniszteri osztálytanácsosnak ésben reá bízták a műszaki tanácsban a vízépítő ( II. ) osztály vezetését . februárán I. osztályú miniszter osztálytanácsossá lépett elő és mikorban a műszaki tanácsot feloszlatták , a dunai osztály műszaki vezetését vette át.végén a túlságos szellemi munkával való megerőltetés következtében agyhártyagyuladást kapott és januárén meghalt Budapesten . A Magyar Mérnök- és Építész-egylet Közlönyének munkatársa volt . De Legréné : Hajózás a szárazföldi vizeken című munkáját , melyet Kvassay Jenő Birly József társaságában fordított ( a M. Mérnök- és Építész-egylet Kiadó-Vállalata V-VII. Bpest , , ) az eredetivel összeegyeztette . Jegyzetek Források További információk Gulyás Pál : Magyar írók élete és munkái . Bp. , Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete , kötettől sajtó alá rend . Viczián János . Kalapis Zoltán : Életrajzi kalauz . Ezer magyar biográfia a délszláv országokból . Újvidék , Fórum Könyvkiadó , Magyar életrajzi lexikon I-II. Főszerk . Kenyeres Ágnes . Bp. , Akadémiai Kiadó , Új magyar életrajzi lexikon . Főszerk . Markó László . Bp. , Magyar Könyvklub . Magyar mérnökök 1827-ben született személyek 1889-ben elhunyt személyek