Mikola Petrovics Szjuhaj
Mikola Petrovics Szjuhaj (ukránul: Микола Петрович Сюгай; Alsókalocsa, 1898. április 3. – 1921. augusztus 16.), közismert nevén Suhaj betyár ukrán-ruszin betyár, népi hős; bűnöző.

Ivan Olbracht 1933-ban megjelent regénye nyomán lett széles körben ismert. A Suhaj nevet a csehszlovák csendőrségi jelentésekben használták a nehezebben kimondható Szjuhaj helyett, így ezen a néven vált ismertté.

Élete
1898-ban született Alsókalocsa Szuhar nevű településrészén. Iskolába nem járt, alkalmi munkákból élt. 1917-ben behívták katonának az Osztrák–Magyar Monarchia hadseregébe, a magyar hadsereg 85-ös balassagyarmati ezredéhez került lövésznek. Onnan a frontra küldték, útközben azonban megszökött. Alsókalocsán elfogták és visszaküldték az alakulatához. Újra megszökött és a háború végéig az Alsókalocsa környéki erdőkben bujkált, így az első világháború harcaiban nem vett részt.

A bujkáló Szjuhaj elfogására indított akcióban két csendőrt lőtt le. Az időközben román, majd később csehszlovák fennhatóság alá került Alsókalocsa környékén további összetűzései voltak az aktuális állam hatóságaival. A környékbeli személyek, főleg zsidó vándorkereskedők ellen elkövetett gyilkosságokkal a csehszlovák csendőrség elsősorban Szjuhajt gyanúsította. Lopás vádjával letartóztatták és börtönbe zárták. Felesége azonban két tehén árának megfelelő pénzzel megvesztegette a csendőröket és sikerült kiszabadítania. Később újabb kereskedőket raboltak ki és gyilkoltak meg, ezek elkövetésével is Szjuhajt gyanúsította a cseh rendőrség.

1921 tavaszán öccse, az akkor 15 éves Juraj (vagy Jurij) is csatlakozott a bujkáló Mikolához. 1921. május 21-én Suhaj lelőtte Oldřich Hrabal csendőr őrmestert. A gyilkosság után a cseh hatóságok háromezer koronás jutalmat, a helyi zsidó közösségek pedig további harmincezer koronát ajánlottak fel a kézre kerítéséért. Külön csehszlovák katonai egységet is vezényeltek Alsókalocsára a betyár felkutatására. Az elfogásukra tett erőfeszítések ellenére további rablásokat követtek el. Július elején további egy századnyi csendőr érkezett az elfogására. Végül saját társai végeztek vele. 1921. augusztus 16-án bandájának három tagja látogatta meg az erdőben bujkáló testvéreket, majd a jutalom reményében mindkettőjüket baltával agyonverték. A felajánlott jutalmakat azonban nem fizették ki. Sírja az alsókalocsai temetőben található. Rajta egy felfordított, feneketlen vödör áll, amely a sírra helyezett gyertyákat óvja a széltől.

Mikola meggyilkolása után,1921 decemberében született meg Anna nevű lánya, aki 2006-os haláláig Alsókalocsán élt (férje után Anna Stajerova néven). Suhaj betyár felesége, Erzsike később házasságot kötött korábbi szomszédjukkal, egy Derbak nevű emberrel. Erzsike 1988-ban hunyt el.

Másik testvére, Ivan, és unokaöccse, Vaszil a második világháború után a megszálló szovjet hatóságok ellen tovább harcoló, illegalitásba vonult Ukrán Felkelő Hadsereghez (UPA) csatlakozott. Mindketten az NKVD-csapatok elleni harcban haltak meg 1946-ban Kárpátalján. Ivant lelőtték, Vaszil pedig miután bekerítették, kézigránáttal felrobbantotta magát, hogy ne kerüljön az NKVD fogságába.

Emlékezete 
Alsókalocsán Suhaj betyár a helyi turizmus egyik szimbolikus alakja. Suhaj betyár nagyméretű szobra áll a 2007-ben megnyitott Sztare szelo skanzen bejáratánál. Alsókalocsa környékén vezető tematikus túraútvonalat neveztek el róla (Sztezskami Mikoli Suhaja). 2015-ben Kolodko Mihály kárpátaljai szobrász miniatűr szobrot készített Suhaj betyárról, amelyet Ungváron az Olbracht utcában, a Pid zamkom kávézó bejáratánál található korláton helyezett el.

Jegyzetek

Források 

 Kovács Sándor: Máramarosi bércek között, Romantika Kiadó, 2007, , pp. 240–243.

1898-ban született személyek
1921-ben elhunyt személyek
Rutének
Kárpátalja történelme
Betyárok
Köztörvényes elítéltek
Mikola Petrovics Szjuhaj ( ukránul : Микола Петрович Сюгай ; Alsókalocsa , április – augusztus ) , közismert nevén Suhaj betyár ukrán-ruszin betyár , népi hős ; bűnöző . Ivan Olbrachtban megjelent regénye nyomán lett széles körben ismert . A Suhaj nevet a csehszlovák csendőrségi jelentésekben használták a nehezebben kimondható Szjuhaj helyett , így ezen a néven vált ismertté . Élete 1898-ban született Alsókalocsa Szuhar nevű településrészén . Iskolába nem járt , alkalmi munkákból élt.ben behívták katonának az Osztrák–Magyar Monarchia hadseregébe , a magyar hadseregös balassagyarmati ezredéhez került lövésznek . Onnan a frontra küldték , útközben azonban megszökött . Alsókalocsán elfogták és visszaküldték az alakulatához . Újra megszökött és a háború végéig az Alsókalocsa környéki erdőkben bujkált , így az első világháború harcaiban nem vett részt . A bujkáló Szjuhaj elfogására indított akcióban két csendőrt lőtt le . Az időközben román , majd később csehszlovák fennhatóság alá került Alsókalocsa környékén további összetűzései voltak az aktuális állam hatóságaival . A környékbeli személyek , főleg zsidó vándorkereskedők ellen elkövetett gyilkosságokkal a csehszlovák csendőrség elsősorban Szjuhajt gyanúsította . Lopás vádjával letartóztatták és börtönbe zárták . Felesége azonban két tehén árának megfelelő pénzzel megvesztegette a csendőröket és sikerült kiszabadítania . Később újabb kereskedőket raboltak ki és gyilkoltak meg , ezek elkövetésével is Szjuhajt gyanúsította a cseh rendőrség . 1921 tavaszán öccse , az akkoréves Juraj ( vagy Jurij ) is csatlakozott a bujkáló Mikolához. májusén Suhaj lelőtte Oldřich Hrabal csendőr őrmestert . A gyilkosság után a cseh hatóságok háromezer koronás jutalmat , a helyi zsidó közösségek pedig további harmincezer koronát ajánlottak fel a kézre kerítéséért . Külön csehszlovák katonai egységet is vezényeltek Alsókalocsára a betyár felkutatására . Az elfogásukra tett erőfeszítések ellenére további rablásokat követtek el . Július elején további egy századnyi csendőr érkezett az elfogására . Végül saját társai végeztek vele. augusztusán bandájának három tagja látogatta meg az erdőben bujkáló testvéreket , majd a jutalom reményében mindkettőjüket baltával agyonverték . A felajánlott jutalmakat azonban nem fizették ki . Sírja az alsókalocsai temetőben található . Rajta egy felfordított , feneketlen vödör áll , amely a sírra helyezett gyertyákat óvja a széltől . Mikola meggyilkolása után, 1921 decemberében született meg Anna nevű lánya , akios haláláig Alsókalocsán élt ( férje után Anna Stajerova néven ) . Suhaj betyár felesége , Erzsike később házasságot kötött korábbi szomszédjukkal , egy Derbak nevű emberrel . Erzsikeban hunyt el . Másik testvére , Ivan , és unokaöccse , Vaszil a második világháború után a megszálló szovjet hatóságok ellen tovább harcoló , illegalitásba vonult Ukrán Felkelő Hadsereghez ( UPA ) csatlakozott . Mindketten az NKVD-csapatok elleni harcban haltak megban Kárpátalján . Ivant lelőtték , Vaszil pedig miután bekerítették , kézigránáttal felrobbantotta magát , hogy ne kerüljön az NKVD fogságába . Emlékezete Alsókalocsán Suhaj betyár a helyi turizmus egyik szimbolikus alakja . Suhaj betyár nagyméretű szobra áll aben megnyitott Sztare szelo skanzen bejáratánál . Alsókalocsa környékén vezető tematikus túraútvonalat neveztek el róla ( Sztezskami Mikoli Suhaja) .ben Kolodko Mihály kárpátaljai szobrász miniatűr szobrot készített Suhaj betyárról , amelyet Ungváron az Olbracht utcában , a Pid zamkom kávézó bejáratánál található korláton helyezett el . Jegyzetek Források Kovács Sándor : Máramarosi bércek között , Romantika Kiadó , , pp.243. 1898-ban született személyek 1921-ben elhunyt személyek Rutének Kárpátalja történelme Betyárok Köztörvényes elítéltek