Szannjásza
A szannjásza vagy szanjásza, (szanszkrit: सन्न्यास sannyāsa és संन्यास saṃnyāsa, angol: sannyasa) a hinduizmusban a négy lelki rend (ásrama) utolsó periódusa, a lemondás jegyében élt élet, az aszketizmus egy formája. 

A szannjászi, egyéb átírásokkal: szanjászi, szannyászi, szannjászin (szanszkrit: संन्यासिन्) a lemondott ember. Nőnemű képviselője a szanjászini.

A szanjásza szó megtisztulást, lemondás-t, felajánlás-t jelent. A szanjászi a világról lemondott ember, aki életét kizárólag a magas minőségű és szent célok érdekében tartja fenn. 
Otthontalan és a külső világról teljesen lemond, belső minőségeit próbálja hangolni, összehangolni, megtalálni a legmagasabb tudat állapotát. Okkersárga színű ruhát visel, mert az okker a tűz színe. Ez azt jelképezi, hogy a teste már "elégett", már nem számít, már nincs jelen, és a társadalomtól, a közösségtől a legszükségesebbeken kívül nem igényel semmit. Továbbá azt jelzi, hogy viselője tiszta, mint a tűz. Ez a ruha emlékezteti őt a földi élvezetek elutasítására. 

Sokan kopaszra borotválják a fejüket, mivel lemondanak a külső szépségről. Kopaszságuk jelzi, hogy minden külső szépségről lemondtak és csak az önvalóban tartózkodnak, amely a legfőbb szépség. A mundana (मुण्डन), vagyis a fej megborotválása jelképezi továbbá hogy nincs többé kötődésük az anyagi világhoz. Nem szabad többé vágyniuk semmilyen értéktárgyra. A fej leborotválása egyszerűen a külső képe annak a tudatállapotnak, amelyet a teljes vágytalanság és a világi élvezetektől való elfordulás jellemez. 

A szannjászinak a világgal szemben nincsenek anyagi elvárásai; csak ad, ha teheti, szolgál, ha teheti, áldoz – mindezt az egész emberiség érdekében. Mindössze három feladata maradt: a saucsa (belső tisztaság), a bhiksá (alamizsnagyűjtés) és a dhjána (meditáció). 

Egyes szannjászik egy templom közelében élnek, mások hajléktalanként vándorolnak. Az aszkéták, a szádhuk és a szvámik, az úgynevezett hindu szerzetesek a szannjászik közé tartoznak. A szannjásza bármely életszakaszban felvehető, így fiatalkorban, családfőként és a gyermekek felnevelése után is. A lehetőség bármikor nyitva áll.

Szannjásza, mint tudatállapot 
A szannjásza nem más, mint tudatállapot. Az az igazi szannjászí, aki megszabadult minden vágytól és önzéstől és rendelkezik minden szattvikus tulajdonsággal, éljen bár életet a családjával. 

Az igazi lemondás a szenvedélyekről, a vágyakról, az önzésről és a vászanákról (rejtett vágy) való lemondást jelenti. Ha elménk tiszta és mentes minden kötődéstől és szenvedélytől, akkor szannjászik lehetünk – nem számít, hogy az erdőben vagy egy város nyüzsgésében élünk, hogy fehér ruhát vagy narancsszínű leplet viselünk, hogy leborotváljuk a fejünk vagy nem. Az elménket kell megborotválni! Ez azt jelenti, hogy meg kell szabadulni minden világi kötődéstől, önző vágyaktól, szenvedélytől, nemi vágytól, mohóságtól, dühtől stb. Ez az igazi borotválkozás. 

A fizikai tárgyakról való lemondás nem igazi lemondás. A valódi lemondás az elme megtagadását jelenti. Nem a lét megtagadásáról van szó, hanem a vágyaktól, a kívánságoktól való megszabadulásról. A lemondás lényege az önösség feladása.

Szannjásza és védánta 
A szannjásza és a védánta bizonyos formája mindig kéz a kézben járnak. Egyik nem lehet teljes a másik nélkül. Amikor a kettő összeforr, megszületik a bölcs, aki a legmagasabb szintű tudás birtokosa. A szannjásza megszabadítja az egyént az egótól és a negatív jelenségektől, a védánta pedig feltölti igazsággal. A védántát nem lehet megérteni anélkül, hogy a szannjásza segítségével meg ne szabadulnánk az egótól, a szannjásza pedig kárba vész, ha nem törekszünk a legmagasabb rendű cél elérésére a védánta révén. 

A védánta nem kívánja hogy lemondjunk e világról. Azt szeretné, ha megváltoztatnánk mentális hozzáállásunkat, feladnánk az "én" és az "enyém" téves, illuzórikus képzetét. 
A kígyóbűvölő a kobrának mindössze a két méregfogát távolítja el. A kígyó ettől még ugyanaz marad, ugyanúgy sziszeg és kivillantja a fogát. Valójában ugyanúgy viselkedik, mint korábban. A kígyóbűvölő mentális hozzáállása változott meg. Már tudja, hogy nincsenek méregfogai a kígyónak. Ugyanígy kell eltávolítani az elme két méregfogát is: az én és enyém gondolatait. Csak ekkor hagyhatjuk az elmét szabadon járni-kelni. Ezután mindig szamádhiban leszünk. 

A végső megszabadulás nem a vándorbot felvételével, a fej leborotválásával és a narancsszínű lepellel érhető el. Az az igazi szannjászi, aki bölcsességgel rendelkezik, ez a legfőbb ismertetőjegye. A bölcs szannjászi az, aki még álmában is folyamatosan tudatában van valódi természetének, nem csak éber állapotban.

Kapcsolódó cikkek 
 Egyszerűség (vallás)
 Szolgálat (vallás)
 Szvámi és Szádhu

Hivatkozások 

Kozma András: A hindu istenalakok szimbólumai, 2001
Srí Szvámi Sivánanda: Utak a boldogsághoz, 2014

Fordítás 
 

Hinduizmus
Monasztikus életformák
A szannjásza vagy szanjásza , ( szanszkrit : सन्न्यास sannyāsa és संन्यास saṃnyāsa , angol : sannyasa ) a hinduizmusban a négy lelki rend ( ásrama ) utolsó periódusa , a lemondás jegyében élt élet , az aszketizmus egy formája . A szannjászi , egyéb átírásokkal : szanjászi , szannyászi , szannjászin ( szanszkrit : संन्यासिन् ) a lemondott ember . Nőnemű képviselője a szanjászini . A szanjásza szó megtisztulást , lemondás-t , felajánlás-t jelent . A szanjászi a világról lemondott ember , aki életét kizárólag a magas minőségű és szent célok érdekében tartja fenn . Otthontalan és a külső világról teljesen lemond , belső minőségeit próbálja hangolni , összehangolni , megtalálni a legmagasabb tudat állapotát . Okkersárga színű ruhát visel , mert az okker a tűz színe . Ez azt jelképezi , hogy a teste már " elégett " , már nem számít , már nincs jelen , és a társadalomtól , a közösségtől a legszükségesebbeken kívül nem igényel semmit . Továbbá azt jelzi , hogy viselője tiszta , mint a tűz . Ez a ruha emlékezteti őt a földi élvezetek elutasítására . Sokan kopaszra borotválják a fejüket , mivel lemondanak a külső szépségről . Kopaszságuk jelzi , hogy minden külső szépségről lemondtak és csak az önvalóban tartózkodnak , amely a legfőbb szépség . A mundana ( मुण्डन ) , vagyis a fej megborotválása jelképezi továbbá hogy nincs többé kötődésük az anyagi világhoz . Nem szabad többé vágyniuk semmilyen értéktárgyra . A fej leborotválása egyszerűen a külső képe annak a tudatállapotnak , amelyet a teljes vágytalanság és a világi élvezetektől való elfordulás jellemez . A szannjászinak a világgal szemben nincsenek anyagi elvárásai ; csak ad , ha teheti , szolgál , ha teheti , áldoz – mindezt az egész emberiség érdekében . Mindössze három feladata maradt : a saucsa ( belső tisztaság ) , a bhiksá ( alamizsnagyűjtés ) és a dhjána ( meditáció ) . Egyes szannjászik egy templom közelében élnek , mások hajléktalanként vándorolnak . Az aszkéták , a szádhuk és a szvámik , az úgynevezett hindu szerzetesek a szannjászik közé tartoznak . A szannjásza bármely életszakaszban felvehető , így fiatalkorban , családfőként és a gyermekek felnevelése után is . A lehetőség bármikor nyitva áll . Szannjásza , mint tudatállapot A szannjásza nem más , mint tudatállapot . Az az igazi szannjászí , aki megszabadult minden vágytól és önzéstől és rendelkezik minden szattvikus tulajdonsággal , éljen bár életet a családjával . Az igazi lemondás a szenvedélyekről , a vágyakról , az önzésről és a vászanákról ( rejtett vágy ) való lemondást jelenti . Ha elménk tiszta és mentes minden kötődéstől és szenvedélytől , akkor szannjászik lehetünk – nem számít , hogy az erdőben vagy egy város nyüzsgésében élünk , hogy fehér ruhát vagy narancsszínű leplet viselünk , hogy leborotváljuk a fejünk vagy nem . Az elménket kell megborotválni ! Ez azt jelenti , hogy meg kell szabadulni minden világi kötődéstől , önző vágyaktól , szenvedélytől , nemi vágytól , mohóságtól , dühtől stb . Ez az igazi borotválkozás . A fizikai tárgyakról való lemondás nem igazi lemondás . A valódi lemondás az elme megtagadását jelenti . Nem a lét megtagadásáról van szó , hanem a vágyaktól , a kívánságoktól való megszabadulásról . A lemondás lényege az önösség feladása . Szannjásza és védánta A szannjásza és a védánta bizonyos formája mindig kéz a kézben járnak . Egyik nem lehet teljes a másik nélkül . Amikor a kettő összeforr , megszületik a bölcs , aki a legmagasabb szintű tudás birtokosa . A szannjásza megszabadítja az egyént az egótól és a negatív jelenségektől , a védánta pedig feltölti igazsággal . A védántát nem lehet megérteni anélkül , hogy a szannjásza segítségével meg ne szabadulnánk az egótól , a szannjásza pedig kárba vész , ha nem törekszünk a legmagasabb rendű cél elérésére a védánta révén . A védánta nem kívánja hogy lemondjunk e világról . Azt szeretné , ha megváltoztatnánk mentális hozzáállásunkat , feladnánk az " én " és az " enyém " téves , illuzórikus képzetét . A kígyóbűvölő a kobrának mindössze a két méregfogát távolítja el . A kígyó ettől még ugyanaz marad , ugyanúgy sziszeg és kivillantja a fogát . Valójában ugyanúgy viselkedik , mint korábban . A kígyóbűvölő mentális hozzáállása változott meg . Már tudja , hogy nincsenek méregfogai a kígyónak . Ugyanígy kell eltávolítani az elme két méregfogát is : az én és enyém gondolatait . Csak ekkor hagyhatjuk az elmét szabadon járni-kelni . Ezután mindig szamádhiban leszünk . A végső megszabadulás nem a vándorbot felvételével , a fej leborotválásával és a narancsszínű lepellel érhető el . Az az igazi szannjászi , aki bölcsességgel rendelkezik , ez a legfőbb ismertetőjegye . A bölcs szannjászi az , aki még álmában is folyamatosan tudatában van valódi természetének , nem csak éber állapotban . Kapcsolódó cikkek Egyszerűség ( vallás ) Szolgálat ( vallás ) Szvámi és Szádhu Hivatkozások Kozma András : A hindu istenalakok szimbólumai , Srí Szvámi Sivánanda : Utak a boldogsághoz , Fordítás Hinduizmus Monasztikus életformák