Budapesti Nemzetközi Vásár
A Budapesti Nemzetközi Vásár (vagy közkeletű rövidítéssel BNV) 1925 áprilisa óta évente megrendezett budapesti ipari kiállítás és vásár. Története egyes időszakaiban csupán a hazai gyártók seregszemléjeként szolgált, de jellemzően a külföldi ipar képviselői is kiállítottak a rendezvényen. 1973-ig a Városliget szolgált a BNV helyszínéül. 1974-től a kőbányai vásárváros területe és épületei fogadják a kiállítókat és látogatókat.

Története 

A BNV 1996-ban tartotta 100 éves jubileumát, a városligeti Ezredévi Kiállítás után száz évvel. Az 1896-os, fél évig nyitva tartó kiállítás után tíz évnyi szünet következett. A BNV közvetlen előzményeként tartják számon a magyar iparcikkek vásárlásának és fogyasztásának fellendítését célul kitűző Tulipán Mozgalom tevékenységét, amely 1906. március 25–27-én a Fővárosi Kereskedők Egyesülete támogatásával a Pesti Vigadóban Március Vásár néven megszervezte nyolcvannyolc hazai papír- és írószergyártó cég árumintavásárát. 

A következő évtől, 1907-től immár a városligeti Iparcsarnokban került sor az évenkénti Tavaszi Vásárra, egyre bővülő palettával: a papírgyártók mellé 1907-ben előbb a játékgyártók és díszműipari cégek, 1908-ban az üveg-, porcelán-, illatszer- és cipőipar képviselői is megjelentek, majd további szakmák is csatlakoztak a kiállítók sorához. Szervezeti háttere és elnevezése az elkövetkező években gyakran változott: 1912–1913-ban a Budapesti Kereskedelmi és Iparkamara szervezte az eseményt, 1913-tól nemzetközi kiállítókat is meghívtak a Keleti Vásár néven futó rendezvényre (az 1920-as évben neve ideiglenesen Budapesti Árumintavásár volt). Az egyre inkább nemzetközivé váló ipari és kereskedelmi mustra neve 1925. április 18-án lett véglegesen Budapesti Nemzetközi Vásár. 

Az 1920-as–30-as években jelentősége megnövekedett, a BNV hozzájárult a budapesti idegenforgalom fellendüléséhez. Az utazási kedvezményekkel együtt járó nemzetközi vásárigazolvány intézménye előmozdította a külföldi kiállítók számának növekedését, a látogatói szám kedvező alakulására pedig az 1933-tól működésbe állított, kedvezményes vásárvonatok gondoskodtak. 1930-ban 530 ezer látogatót regisztráltak a Budapesti Nemzetközi Vásáron (ebből 43 ezer volt a külföldiek, illetve vidékiek száma). 1935-től a Gyáriparosok Országos Szövetsége és a fővárosi önkormányzat is bekapcsolódott a szervezőmunkába.

1938 után, a második világháború éveiben eleinte jelentősen visszaesett a vásár látogatóinak száma, a második bécsi döntést követően, 1941-ben azonban minden korábbi rekordot megdöntve -en voltak kíváncsiak a kiállításokra.

A háború utáni évek 

A BNV (és előzményei) helyszínéül 1944-ig a háborúban elpusztult, lebontott városligeti Iparcsarnok épülete és az előtte lévő térség szolgált (mintegy 27 ezer m²-es területen). 1945-ben a később Récsei Centernek nevezett akkori autóbuszgarázsban, 1946-ban az Állatkert „lakók” nélkül maradt területén tartottak igen szolid kiállítást. 1947-től évente két alkalommal rendeztek egy tavaszi és egy őszi vásárt, a szervezést pedig a Kereskedelmi Minisztérium felügyelete mellett a Kiállítási Tanács, később az Áruminta Vásári és Kiállítási Rt. végezte. 

1948-ban minden korábbi számadatot felülmúlva 1400 kiállító jelent meg a vásáron. Ezután éveken át csak hazai gyártók állítottak ki. A hatalomra kerülő Rákosi-rendszer feleslegesnek tartotta a vásárokat, így 1950-től a BNV egy időre feledésbe merült. 1955-ben azonban megtört a jég: megszületett a Budapesti Helyipari Vásár. Az árusítással egybekötött új rendszerű árubemutató nagy sikert aratott. 1957-től már külföldi kiállítókat is fogadtak. A vásár neve 1963 májusától ismét Budapest Nemzetközi Vásár lett. Az 1960–1985 közötti évek az BNV új fénykorát hozták el.

1960–1973, a városligeti kiállítások újabb fénykora 

 

A vásár a Városliget területének mintegy negyedét foglalta le ezekben az években, pár esztendő alatt egy ultramodern építészeti megoldásokat alkalmazó „jövőváros” alakult ki. A terület határát körülbelül a műjégpálya épülete, az utóbbi Olof Palme sétány, Zichy Mihály út, Hermina út, Kós Károly sétány, a Vajdahunyad vár bejáratához vezető út, valamint a városligeti tó partja jelentette. A Vajdahunyad vár mögötti kishidakon sem lehetett emiatt átmenni. Hozzátartozott még a tó délkeleti csücske is, ahol a tóra épített, két kis hídon megközelíthető hajózási pavilon volt. A főbejárat az Olof Palme és Zichy Mihály utak kereszteződésénél volt, a látványos Dísz tér előtt. A mellékbejáratok a Vajdahunyad vár és a Közlekedési Múzeum mellett voltak. A terület egésze a  kiállítások idejét leszámítva zárva volt, idegen nem léphetett be. 

A vásár központja a Dísz tér volt, amit látványos, este kivilágított szökőkút díszített, a tér egészét egy kb. 50 méter magas, rakéta formájú, ultramodern kandeláber világította be. A tér mögött húzódott az aluminiumipar két különleges, aluminium tetejű és üvegfalú óriási hasábja, mögötte volt a később Petőfi Csarnokká átépített pavilon. A Dísz tértől balra állt a vegyipar sárga kupolája. 

A futurisztikus pavilonok és azok funkciói állandóak voltak. Két fő formájuk létezett, a nemzeti és az ágazati pavilon. Az ágazati pavilonok lefedték az ipar nagy részét, többek között volt vegyipari, alumíniumipari, elektronikai, gépipari, nehézipari, könnyűipari, élelmiszeripari pavilon. A hajózási pavilon a városligeti tavon állt, két kis hídon lehetett megközelíteni.

A nemzeti pavilonoknak leginkább kulturális és propagandacéljuk volt. Külön és állandó pavilonja volt a jelentősebb nyugati és szinte az összes szocialista országnak. Volt francia, brit, NSZK-s, osztrák, kanadai pavilon is többek között. Az USA pavilonja közvetlenül a George Washington-szobor mögött volt. A szabad ég alatti területeken különféle haszonjárművek, keleti és nyugati személyautók, a tó partján csónakok és kisebb vitorlások, kerti és kempingcikkek is láthatók voltak.

A kiállításoknak kifejezetten árubemutató és expo jellege volt, közvetlen vásárlási lehetőség nélkül. A korabeli közhely szerint itt meg lehetett nézni, amit később nem lehet majd megvásárolni. A szórakoztató jelleget erősítették a nemzeti pavilonok az adott ország életmódját és kultúráját hirdető bemutatói, filmvetítései, ételkóstolói, plakát- és prospektusosztásai, akárcsak a vásár területének éttermei, büféi, a területét bejáró, több nyitott pótkocsit húzó kisbusz, a divatbemutatók, a nyitvatartási idő alatti folyamatos zene és a reklámok, a rádió- és tévéközvetítések. A BNV egészét egyfajta futurisztikus hangulat szőtte át.

A szakemberek és cégek számára a BNV egy igen fontos eladási és beszerzési hely volt. A komoly, nagybani üzletek lebonyolítására külön szakmai napok voltak, kizárólag cégek és szakemberek számára. Az egyszerű látogatók számára ezzel szemben a BNV egy egész napos szórakozási lehetőséget jelentett kisbuszozással, vendéglővel, pavilonnézegetéssel, szinte „iparszerű” prospektusgyűjtéssel, a vágyott árucikkekre való rácsodálkozással.

1974-től a rendezvény Budapest X. kerületébe, Kőbányára, az Albertirsai út 10. szám alatti Vásárvárosba költözött ki, ahol 1921 óta tartották a mezőgazdasági kiállításokat (OMÉK).  Az Iparcsarnok (1985-2015 között Petőfi Csarnok) és az Olaf Palme sétányon állt igazgatóság kivételével városligeti vásárközpont legtöbb épületét ezután lebontották, a területet ismét megnyitották. A Városliget keleti részén álló Királydomb az egykori pavilonok földdel befedett törmelékéből áll. A vegyipari pavilon kerek, kupolás épülete még 2000 körül állt, majd lebontották. A legnagyobb pavilont átépítették, 2015-ig Petőfi Csarnok néven működött, 2016-2017 között bontották le, akárcsak a volt igazgatósági épületet. A Hermina út mentén 1963 óta álló, hullámos tetejű, egykori információs épület egyedüliként fennmaradt, eleinte büféként, jelenleg Pántlika néven nosztalgia bisztróként üzemel.

1967-től a Hungexpo Magyar Külkereskedelmi Vásár- és Reklámvállalat égisze alá tartozó, külön e célra alapított Budapesti Nemzetközi Vásárok és Kiállítások Igazgatósága szolgált a BNV intézményi hátteréül egészen 1992-ig.

1974-től 

Az új helyen a vásár jellege is kissé megváltozott, a teljesen nemzeti pavilonok eltűntek, de a közvetlen vásárlási lehetőség nélküli áruminta jelleg sokáig megmaradt. 
1979-ben épült fel a 340 ágyas Expo Hotel.
Míg a Városligetben a hatvanas években csak évi egy tavaszi (BNV), és később mellette egy kisebb őszi vásárt tartottak (BŐV), a kőbányai vásárközpontban főleg a nyolcvanas évektől egyre több tematikus és szakkiállítás is megrendezésre került (pl. Utazás kiállítás, Construma), a BNV szerepe lassan, de biztosan csökkent. Az utolsó tavaszi BNV-t 1992-ben tartották, ezután új neve Industria, a beruházási javak szakvására lett, a klasszikus BNV-t ezután csak ősszel rendezik meg.

Jegyzetek

Források 

 https://web.archive.org/web/20160408161553/http://bnv.hu/latogatoi-informacio-tortenet
 http://www.10keruleti-hirhatar.hu/intezmenyek-szolgaltatok/kozszolgaltatok/bnv-budapesti-nemzetkozi-vasar-vasarvaros
 http://www.pantlika.hu/
 A magyar kiállítások és vásárok 150 éve – Hungexpo RT limitált kiadvány

További információk 
 Erdélyi Károly: Két ikonikus kiállítás és vásár: a BNV és az OMÉK, mandadb.hu (Hozzáférés ideje: 2020. július 10.)

Budapest gazdasága
Városliget
Budapest X. kerülete
A Budapesti Nemzetközi Vásár ( vagy közkeletű rövidítéssel BNV) áprilisa óta évente megrendezett budapesti ipari kiállítás és vásár . Története egyes időszakaiban csupán a hazai gyártók seregszemléjeként szolgált , de jellemzően a külföldi ipar képviselői is kiállítottak a rendezvényen.ig a Városliget szolgált a BNV helyszínéül.től a kőbányai vásárváros területe és épületei fogadják a kiállítókat és látogatókat . Története A BNVban tartottaéves jubileumát , a városligeti Ezredévi Kiállítás után száz évvel . Azos , fél évig nyitva tartó kiállítás után tíz évnyi szünet következett . A BNV közvetlen előzményeként tartják számon a magyar iparcikkek vásárlásának és fogyasztásának fellendítését célul kitűző Tulipán Mozgalom tevékenységét , amely március27-én a Fővárosi Kereskedők Egyesülete támogatásával a Pesti Vigadóban Március Vásár néven megszervezte nyolcvannyolc hazai papír- és írószergyártó cég árumintavásárát . A következő évtől, től immár a városligeti Iparcsarnokban került sor az évenkénti Tavaszi Vásárra , egyre bővülő palettával : a papírgyártók mellében előbb a játékgyártók és díszműipari cégek, ban az üveg- , porcelán- , illatszer- és cipőipar képviselői is megjelentek , majd további szakmák is csatlakoztak a kiállítók sorához . Szervezeti háttere és elnevezése az elkövetkező években gyakran változott : 1913-ban a Budapesti Kereskedelmi és Iparkamara szervezte az eseményt,tól nemzetközi kiállítókat is meghívtak a Keleti Vásár néven futó rendezvényre ( azas évben neve ideiglenesen Budapesti Árumintavásár volt ) . Az egyre inkább nemzetközivé váló ipari és kereskedelmi mustra neve áprilisán lett véglegesen Budapesti Nemzetközi Vásár . Azas–30-as években jelentősége megnövekedett , a BNV hozzájárult a budapesti idegenforgalom fellendüléséhez . Az utazási kedvezményekkel együtt járó nemzetközi vásárigazolvány intézménye előmozdította a külföldi kiállítók számának növekedését , a látogatói szám kedvező alakulására pedig aztól működésbe állított , kedvezményes vásárvonatok gondoskodtak.banezer látogatót regisztráltak a Budapesti Nemzetközi Vásáron ( ebbőlezer volt a külföldiek , illetve vidékiek száma) .től a Gyáriparosok Országos Szövetsége és a fővárosi önkormányzat is bekapcsolódott a szervezőmunkába . 1938 után , a második világháború éveiben eleinte jelentősen visszaesett a vásár látogatóinak száma , a második bécsi döntést követően, ben azonban minden korábbi rekordot megdöntve -en voltak kíváncsiak a kiállításokra . A háború utáni évek A BNV ( és előzményei ) helyszínéülig a háborúban elpusztult , lebontott városligeti Iparcsarnok épülete és az előtte lévő térség szolgált ( mintegyezer m²-es területen) .ben a később Récsei Centernek nevezett akkori autóbuszgarázsban, ban az Állatkert „ lakók” nélkül maradt területén tartottak igen szolid kiállítást.től évente két alkalommal rendeztek egy tavaszi és egy őszi vásárt , a szervezést pedig a Kereskedelmi Minisztérium felügyelete mellett a Kiállítási Tanács , később az Áruminta Vásári és Kiállítási Rt. végezte . 1948-ban minden korábbi számadatot felülmúlvakiállító jelent meg a vásáron . Ezután éveken át csak hazai gyártók állítottak ki . A hatalomra kerülő Rákosi-rendszer feleslegesnek tartotta a vásárokat , ígytől a BNV egy időre feledésbe merült.ben azonban megtört a jég : megszületett a Budapesti Helyipari Vásár . Az árusítással egybekötött új rendszerű árubemutató nagy sikert aratott.től már külföldi kiállítókat is fogadtak . A vásár nevemájusától ismét Budapest Nemzetközi Vásár lett . Az1985 közötti évek az BNV új fénykorát hozták el . 1960–1973 , a városligeti kiállítások újabb fénykora A vásár a Városliget területének mintegy negyedét foglalta le ezekben az években , pár esztendő alatt egy ultramodern építészeti megoldásokat alkalmazó „ jövőváros” alakult ki . A terület határát körülbelül a műjégpálya épülete , az utóbbi Olof Palme sétány , Zichy Mihály út , Hermina út , Kós Károly sétány , a Vajdahunyad vár bejáratához vezető út , valamint a városligeti tó partja jelentette . A Vajdahunyad vár mögötti kishidakon sem lehetett emiatt átmenni . Hozzátartozott még a tó délkeleti csücske is , ahol a tóra épített , két kis hídon megközelíthető hajózási pavilon volt . A főbejárat az Olof Palme és Zichy Mihály utak kereszteződésénél volt , a látványos Dísz tér előtt . A mellékbejáratok a Vajdahunyad vár és a Közlekedési Múzeum mellett voltak . A terület egésze a kiállítások idejét leszámítva zárva volt , idegen nem léphetett be . A vásár központja a Dísz tér volt , amit látványos , este kivilágított szökőkút díszített , a tér egészét egy kb.méter magas , rakéta formájú , ultramodern kandeláber világította be . A tér mögött húzódott az aluminiumipar két különleges , aluminium tetejű és üvegfalú óriási hasábja , mögötte volt a később Petőfi Csarnokká átépített pavilon . A Dísz tértől balra állt a vegyipar sárga kupolája . A futurisztikus pavilonok és azok funkciói állandóak voltak . Két fő formájuk létezett , a nemzeti és az ágazati pavilon . Az ágazati pavilonok lefedték az ipar nagy részét , többek között volt vegyipari , alumíniumipari , elektronikai , gépipari , nehézipari , könnyűipari , élelmiszeripari pavilon . A hajózási pavilon a városligeti tavon állt , két kis hídon lehetett megközelíteni . A nemzeti pavilonoknak leginkább kulturális és propagandacéljuk volt . Külön és állandó pavilonja volt a jelentősebb nyugati és szinte az összes szocialista országnak . Volt francia , brit , NSZK-s , osztrák , kanadai pavilon is többek között . Az USA pavilonja közvetlenül a George Washington-szobor mögött volt . A szabad ég alatti területeken különféle haszonjárművek , keleti és nyugati személyautók , a tó partján csónakok és kisebb vitorlások , kerti és kempingcikkek is láthatók voltak . A kiállításoknak kifejezetten árubemutató és expo jellege volt , közvetlen vásárlási lehetőség nélkül . A korabeli közhely szerint itt meg lehetett nézni , amit később nem lehet majd megvásárolni . A szórakoztató jelleget erősítették a nemzeti pavilonok az adott ország életmódját és kultúráját hirdető bemutatói , filmvetítései , ételkóstolói , plakát- és prospektusosztásai , akárcsak a vásár területének éttermei , büféi , a területét bejáró , több nyitott pótkocsit húzó kisbusz , a divatbemutatók , a nyitvatartási idő alatti folyamatos zene és a reklámok , a rádió- és tévéközvetítések . A BNV egészét egyfajta futurisztikus hangulat szőtte át . A szakemberek és cégek számára a BNV egy igen fontos eladási és beszerzési hely volt . A komoly , nagybani üzletek lebonyolítására külön szakmai napok voltak , kizárólag cégek és szakemberek számára . Az egyszerű látogatók számára ezzel szemben a BNV egy egész napos szórakozási lehetőséget jelentett kisbuszozással , vendéglővel , pavilonnézegetéssel , szinte „ iparszerű” prospektusgyűjtéssel , a vágyott árucikkekre való rácsodálkozással . 1974-től a rendezvény Budapest X. kerületébe , Kőbányára , az Albertirsai út szám alatti Vásárvárosba költözött ki , aholóta tartották a mezőgazdasági kiállításokat ( OMÉK ) . Az Iparcsarnokközött Petőfi Csarnok ) és az Olaf Palme sétányon állt igazgatóság kivételével városligeti vásárközpont legtöbb épületét ezután lebontották , a területet ismét megnyitották . A Városliget keleti részén álló Királydomb az egykori pavilonok földdel befedett törmelékéből áll . A vegyipari pavilon kerek , kupolás épülete mégkörül állt , majd lebontották . A legnagyobb pavilont átépítették,ig Petőfi Csarnok néven működött,között bontották le , akárcsak a volt igazgatósági épületet . A Hermina út menténóta álló , hullámos tetejű , egykori információs épület egyedüliként fennmaradt , eleinte büféként , jelenleg Pántlika néven nosztalgia bisztróként üzemel . 1967-től a Hungexpo Magyar Külkereskedelmi Vásár- és Reklámvállalat égisze alá tartozó , külön e célra alapított Budapesti Nemzetközi Vásárok és Kiállítások Igazgatósága szolgált a BNV intézményi hátteréül egészenig . 1974-től Az új helyen a vásár jellege is kissé megváltozott , a teljesen nemzeti pavilonok eltűntek , de a közvetlen vásárlási lehetőség nélküli áruminta jelleg sokáig megmaradt . 1979-ben épült fel aágyas Expo Hotel . Míg a Városligetben a hatvanas években csak évi egy tavaszi ( BNV ) , és később mellette egy kisebb őszi vásárt tartottak ( BŐV ) , a kőbányai vásárközpontban főleg a nyolcvanas évektől egyre több tematikus és szakkiállítás is megrendezésre került ( pl . Utazás kiállítás , Construma ) , a BNV szerepe lassan , de biztosan csökkent . Az utolsó tavaszi BNV-tben tartották , ezután új neve Industria , a beruházási javak szakvására lett , a klasszikus BNV-t ezután csak ősszel rendezik meg . Jegyzetek Források https://web.archive.org/web/20160408161553/http://bnv.hu/latogatoi-informacio-tortenet http://www.10keruleti-hirhatar.hu/intezmenyek-szolgaltatok/kozszolgaltatok/bnv-budapesti-nemzetkozi-vasar-vasarvaros http://www.pantlika.hu/ A magyar kiállítások és vásárokéve – Hungexpo RT limitált kiadvány További információk Erdélyi Károly : Két ikonikus kiállítás és vásár : a BNV és az OMÉK , mandadb.hu ( Hozzáférés ideje : július ) Budapest gazdasága Városliget Budapest X. kerülete