Armando Segato
Armando Segato (Vicenza, 1930. május 3. – Firenze, 1973. február 19.) olasz válogatott labdarúgó, később edző.

Pályafutása 

Ifjúsági karrierjét a Torinóban kezdte, azonban első felnőttmeccseit végül az ország másik végén, a Cagliariban játszotta le. Két év után a szintén harmadosztályú Pratóhoz szerződött, ahol újabb két szezont húzott le.

1952-ben érkezett el számára a nagy ugrás a pályafutásában, ugyanis a Fiorentina szerződtette, itt találta meg igazi helyét is a középpályán irányítóként, Fulvio Bernardini edzősége alatt. Részese volt 1956-ban a Fiorentina története első bajnoki címének, a következő szezonban pedig a BEK-ben is a döntőig menetelt a Fiorentina, ahol csak a korszak egyeduralkodója, a Real Madrid tudta megállítani. Fiorentina-mezben végül több, mint kétszáz bajnokin lépett pályára, melyeken tizenhat gólt szerzett.

1960-ban Udinébe szerződött, amelynél utolsó szezonjában már mint játékos-edző funkcionált az ekkoriban mélyrepülésben lévő udinei csapatnál. 1964-ben egyrészt teljesen visszavonult az aktív játéktól, másrészt már nem is ő volt az Udinese edzője. Egy év után kapott ismét kispadot, amikor a Venezia trénere lett. A velenceieknél rendkívül erős csapatot rakott össze a másodosztályban, amely évtizedekig tartotta a góltalansági rekordot 866 perccel, majd a jó teljesítményének köszönhetően a Serie A-ba is feljutott. Bár első első osztályú szezonjában rögtön ki is esett a Venezia, Segato egészen 1968-ig a csapat edzője maradt. Utolsó csapata edzőként a Reggina volt, ám betegsége miatt csak egyetlen szezon erejéig tudta ellátni feladatát.

A válogatottban 1953-ban mutatkozhatott be, és összesen húsz összecsapáson kapott lehetőséget. Részt vett az 1954-es világbajnokságon, ahol a házigazda Svájc ellen kapott lehetőséget.

Még a Venezia edzőjeként, egy lábtörést követő műtét során diagnosztizálták nála az amiotrófiás laterálszklerózis nevű betegséget, ami miatt fokozatosan elkezdtek sorvadni az izmai. A betegség annyira elhatalmasodott rajta, hogy 1969-ben le kellett mondania Reggina vezetőedzői posztjáról, négy évvel később, mindössze negyvenhárom évesen pedig meg is halt.

Sikerei, díjai 

Olasz bajnok: 
1955–56
BEK-döntős:
1956-57
Grasshoppers-kupa: 
1957

Források 

 
 Enciclopedia del Calcio 
 Statisztikái az olasz szövetség oldalán
 museofiorentina.it

1930-ban született személyek
1973-ban elhunyt személyek
Olasz labdarúgók
Olasz labdarúgóedzők
Labdarúgó-középpályások
A Cagliari labdarúgói
Az AC Prato labdarúgói
A Fiorentina labdarúgói
Az Udinese labdarúgói
Az Udinese Calcio vezetőedzői
Az 1954-es világbajnokság labdarúgói
Armando Segato ( Vicenza , május – Firenze , február ) olasz válogatott labdarúgó , később edző . Pályafutása Ifjúsági karrierjét a Torinóban kezdte , azonban első felnőttmeccseit végül az ország másik végén , a Cagliariban játszotta le . Két év után a szintén harmadosztályú Pratóhoz szerződött , ahol újabb két szezont húzott le . 1952-ben érkezett el számára a nagy ugrás a pályafutásában , ugyanis a Fiorentina szerződtette , itt találta meg igazi helyét is a középpályán irányítóként , Fulvio Bernardini edzősége alatt . Részese voltban a Fiorentina története első bajnoki címének , a következő szezonban pedig a BEK-ben is a döntőig menetelt a Fiorentina , ahol csak a korszak egyeduralkodója , a Real Madrid tudta megállítani . Fiorentina-mezben végül több , mint kétszáz bajnokin lépett pályára , melyeken tizenhat gólt szerzett . 1960-ban Udinébe szerződött , amelynél utolsó szezonjában már mint játékos-edző funkcionált az ekkoriban mélyrepülésben lévő udinei csapatnál.ben egyrészt teljesen visszavonult az aktív játéktól , másrészt már nem is ő volt az Udinese edzője . Egy év után kapott ismét kispadot , amikor a Venezia trénere lett . A velenceieknél rendkívül erős csapatot rakott össze a másodosztályban , amely évtizedekig tartotta a góltalansági rekordotperccel , majd a jó teljesítményének köszönhetően a Serie A-ba is feljutott . Bár első első osztályú szezonjában rögtön ki is esett a Venezia , Segato egészenig a csapat edzője maradt . Utolsó csapata edzőként a Reggina volt , ám betegsége miatt csak egyetlen szezon erejéig tudta ellátni feladatát . A válogatottbanban mutatkozhatott be , és összesen húsz összecsapáson kapott lehetőséget . Részt vett azes világbajnokságon , ahol a házigazda Svájc ellen kapott lehetőséget . Még a Venezia edzőjeként , egy lábtörést követő műtét során diagnosztizálták nála az amiotrófiás laterálszklerózis nevű betegséget , ami miatt fokozatosan elkezdtek sorvadni az izmai . A betegség annyira elhatalmasodott rajta , hogyben le kellett mondania Reggina vezetőedzői posztjáról , négy évvel később , mindössze negyvenhárom évesen pedig meg is halt . Sikerei , díjai Olasz bajnok : 1955–56 BEK-döntős : 1956-57 Grasshoppers-kupa : 1957 Források Enciclopedia del Calcio Statisztikái az olasz szövetség oldalán museofiorentina.it 1930-ban született személyek 1973-ban elhunyt személyek Olasz labdarúgók Olasz labdarúgóedzők Labdarúgó-középpályások A Cagliari labdarúgói Az AC Prato labdarúgói A Fiorentina labdarúgói Az Udinese labdarúgói Az Udinese Calcio vezetőedzői Azes világbajnokság labdarúgói