Vairágja
A vairágja (szanszkrit: वैराग्य, nyugati átírással: vairagya) az ind filozófiákban használt kifejezés, amely szenvedélytelenséget, vágynélküliséget, kötődésmentességet jelent, uralmat a vágyak felett.

A vairágja a rága (राग), vagyis a ragaszkodás ellentéte. A rága az embert a létforgataghoz (szanszára) láncolja, a vairágja megszabadítja a rabságtól. A vairágjának köszönhetően az érzéki elme lefogy és befelé irányul. A vairágja a spirituális törekvő legfontosabb tulajdonsága. A hindu iratok alapján enélkül spirituális élet nem lehetséges.

A vágytalanság (vairágja) elejét veszi az ösztönző indítékoknak, amelyek az elmeváltozásokat létrehozzák, mert az érzékelés tárgyai felé irányítják figyelmünket. A vágytalanság egyértelmű a ragaszkodás, az objektumvilághoz való kötöttség megszüntetésével, s így a felszabadulásnak fontos előfeltétele. Az önmegvalósítás legfontosabb célja a vairágja életmodellje. Ennek erejével képes csak az ember olyan "magas" tudatállapotot fölvenni, amivel az élet minden aspektusát szemléli, érti és uralja.

A világgal szemben csak az képes a megelégedettségre, aki teljes vágytalansággal tekint mindenre. Ezen a ponton már egymáshoz kapcsolódó és egymásból következő fogalmakkal, etikai normákkal találkozunk. Szantósáról (megelégedettségről) csak abban az esetben lehet szó, ha a tudat szakrális ürességét (szunjatá) nem zavarják a gondolatörvénylések (csitta-vritti). A szakrális semlegesség megelégedettségéhez vezető út a testen át vezet (tapasz - önfegyelmezés). A megvalósítás végkifejletéhez (móksa, kaivalja), a belső aktivitás uralmához a jógi a cselekvést használja: "Ahhoz áll közel, aki erőteljesen törekszik feléje". A jógi törekvésének azonban párosulnia kell a tiszta szemlélettel, arai cselekedeteit mentesíti az önösségtől, hiszen lemond a tettek gyümölcséről (elismerés, hírnév stb.) s így cselekedete önmagában tiszta (szattva) lesz: önuralom, áldozás, adakozás, előírások megtartása.

Nem szabad a vairágját összekeverni a közömbösséggel, az élettelenséggel vagy bármi hasonlóval. A vairágja nem közömbösség vagy bénultság - sokkal inkább vibráló, nyitott, tág életstílus. A szenvedélytelenség helyett pontosabb ha szeretetként határozzuk meg, a nyitottság csodálatos energiájaként, adásként, önzetlenségként. Ez a vairágja.

Fokozatok 
A vairágjának különböző fokozatai léteznek. A legmagasabb rendű szenvedélytelenség (para vairágja) az önmegvalósítás után jön el. Ekkor az egész világ csupán egy szalmaszálnak tűnik. A vairágja tökéletesen megszilárdul és mély spirituális erővel ruházza fel az embert. Ez a para vairágja.

Az átmenetileg fel-feltűnő, majd elmúló szenvedélytelenség nem vairágja és nem segíti a tanítványt az önmegvalósítás elérésében. Gyakran előfordul, hogy ilyen-olyan okból szenvedélytelenség alakul ki egy bizonyos tárgy iránt. De az önvaló ismerete csak úgy érhető el, ha a szenvedélytelenség mindenkor minden tárgyra kiterjed.

Az igazi vairágjának a vizsgálódásból (vicsára) kell megszületnie. A bennünket körülvevő tárgyak nem adhatnak tartós boldogságot. Idővel csak fájdalmat, szomorúságot és magányt eredményeznek. Az alapos vizsgálódás, amelybe hosszú időn keresztül újra és újra elmélyedünk, előbb-utóbb tartós vairágját eredményez. Ez a törekvő kincse, amely hozzásegíti őt az igaz szádhana gyakorlásához, amely az elmét befelé fordítja. Az így kialakult vairágja megállítja az elme kifelé irányuló hajlamait.

Az elmét fokozatosan kell elválasztani a régi szokásairól és vágyakozásairól. Ha örömforrásait egyszerre apasztjuk el, összezavarodik. Lassú fejlődést kell neki biztosítani meditációval és meg kell kóstoltatni vele a belső boldogság ízét. Ahogy fokozatosan eltűnnek belőle a régi szokások és sóvárgások, úgy megállapodhatunk az igazi vairágjában.

Hivatkozások 

 Srí Szvámi Sivánanda: Utak a boldogsághoz, 2014

Hinduizmus
A vairágja ( szanszkrit : वैराग्य , nyugati átírással : vairagya ) az ind filozófiákban használt kifejezés , amely szenvedélytelenséget , vágynélküliséget , kötődésmentességet jelent , uralmat a vágyak felett . A vairágja a rága ( राग ) , vagyis a ragaszkodás ellentéte . A rága az embert a létforgataghoz ( szanszára ) láncolja , a vairágja megszabadítja a rabságtól . A vairágjának köszönhetően az érzéki elme lefogy és befelé irányul . A vairágja a spirituális törekvő legfontosabb tulajdonsága . A hindu iratok alapján enélkül spirituális élet nem lehetséges . A vágytalanság ( vairágja ) elejét veszi az ösztönző indítékoknak , amelyek az elmeváltozásokat létrehozzák , mert az érzékelés tárgyai felé irányítják figyelmünket . A vágytalanság egyértelmű a ragaszkodás , az objektumvilághoz való kötöttség megszüntetésével , s így a felszabadulásnak fontos előfeltétele . Az önmegvalósítás legfontosabb célja a vairágja életmodellje . Ennek erejével képes csak az ember olyan " magas " tudatállapotot fölvenni , amivel az élet minden aspektusát szemléli , érti és uralja . A világgal szemben csak az képes a megelégedettségre , aki teljes vágytalansággal tekint mindenre . Ezen a ponton már egymáshoz kapcsolódó és egymásból következő fogalmakkal , etikai normákkal találkozunk . Szantósáról ( megelégedettségről ) csak abban az esetben lehet szó , ha a tudat szakrális ürességét ( szunjatá ) nem zavarják a gondolatörvénylések ( csitta-vritti ) . A szakrális semlegesség megelégedettségéhez vezető út a testen át vezet ( tapasz - önfegyelmezés ) . A megvalósítás végkifejletéhez ( móksa , kaivalja ) , a belső aktivitás uralmához a jógi a cselekvést használja : " Ahhoz áll közel , aki erőteljesen törekszik feléje " . A jógi törekvésének azonban párosulnia kell a tiszta szemlélettel , arai cselekedeteit mentesíti az önösségtől , hiszen lemond a tettek gyümölcséről ( elismerés , hírnév stb. ) s így cselekedete önmagában tiszta ( szattva ) lesz : önuralom , áldozás , adakozás , előírások megtartása . Nem szabad a vairágját összekeverni a közömbösséggel , az élettelenséggel vagy bármi hasonlóval . A vairágja nem közömbösség vagy bénultság - sokkal inkább vibráló , nyitott , tág életstílus . A szenvedélytelenség helyett pontosabb ha szeretetként határozzuk meg , a nyitottság csodálatos energiájaként , adásként , önzetlenségként . Ez a vairágja . Fokozatok A vairágjának különböző fokozatai léteznek . A legmagasabb rendű szenvedélytelenség ( para vairágja ) az önmegvalósítás után jön el . Ekkor az egész világ csupán egy szalmaszálnak tűnik . A vairágja tökéletesen megszilárdul és mély spirituális erővel ruházza fel az embert . Ez a para vairágja . Az átmenetileg fel-feltűnő , majd elmúló szenvedélytelenség nem vairágja és nem segíti a tanítványt az önmegvalósítás elérésében . Gyakran előfordul , hogy ilyen-olyan okból szenvedélytelenség alakul ki egy bizonyos tárgy iránt . De az önvaló ismerete csak úgy érhető el , ha a szenvedélytelenség mindenkor minden tárgyra kiterjed . Az igazi vairágjának a vizsgálódásból ( vicsára ) kell megszületnie . A bennünket körülvevő tárgyak nem adhatnak tartós boldogságot . Idővel csak fájdalmat , szomorúságot és magányt eredményeznek . Az alapos vizsgálódás , amelybe hosszú időn keresztül újra és újra elmélyedünk , előbb-utóbb tartós vairágját eredményez . Ez a törekvő kincse , amely hozzásegíti őt az igaz szádhana gyakorlásához , amely az elmét befelé fordítja . Az így kialakult vairágja megállítja az elme kifelé irányuló hajlamait . Az elmét fokozatosan kell elválasztani a régi szokásairól és vágyakozásairól . Ha örömforrásait egyszerre apasztjuk el , összezavarodik . Lassú fejlődést kell neki biztosítani meditációval és meg kell kóstoltatni vele a belső boldogság ízét . Ahogy fokozatosan eltűnnek belőle a régi szokások és sóvárgások , úgy megállapodhatunk az igazi vairágjában . Hivatkozások Srí Szvámi Sivánanda : Utak a boldogsághoz , Hinduizmus