Albanopolisz
Albanopolisz (ógörög Aλβανόπολις; latin Albanopolis; albán Albanopol / Albanopoli) ókori város Illíriában, az illírek közé tartozó albanok törzsének legfőbb települése. Ma részlegesen feltárt romváros Közép-Albániában, Kruja városától légvonalban 4 kilométerre délnyugatra, Halil falu keleti határában. A Genuszosz völgyétől északra elterülő hegyvidék legjelentősebb városias jellegű, de a hellenizálódás alacsony fokán álló illír települése volt. Fénykorát az  századok során élte, de a római hódítást követően fokozatosan jelentőségét veszítette, és az i. sz. 2–3. századra elnéptelenedett. A romvárosra Albanopoliszként való azonosítása előtt, de gyakran azóta is – a környező földrajzi kistáj elnevezése alapján – Zgërdhesh néven hivatkoznak a régészeti irodalomban.

Fekvése 
A romváros Albánia középső részén található, légvonalban Kruja városától 4 kilométerre délre, Tiranától 17 kilométerre észak-északnyugatra. Közúton a Kruját Fushë-Krujával összekötő SH38-as jelű főútról érhető el, Halil falunál déli irányba lehajtva (), a település délkeleti határában lévő házcsoporttól () keletre található a romváros területe. Az enyhén emelkedő domboldal a Krujai-hegység egyik legnyugatibb nyúlványa, amelyet északról a Çinar, délről pedig a Lana völgye szegélyez.

Története 
Albanopoliszt Klaudiosz Ptolemaiosz említette először i. sz. 150 körül írt földrajzi munkájában, mint az albanok törzsének legfontosabb települését. Mára elfogadottá vált a Kruja melletti zgërdheshi romok Albanopoliszként való azonosítása, de az a körülmény némileg bizonytalanná teszi az azonosítást, hogy a régészeti eredmények tükrében Albanopolisz az i. sz. 2. századra már elveszítette jelentőségét. A klasszikafilológusok korábban Albanopoliszt a Polübiosz által Arbón néven említett, mindmáig beazonosítatlan adriai-tengeri szigettel azonosították.

A hellenisztikus Illíria városai és városias települései elsősorban a tengerparton, illetve a Genuszosz (ma Shkumbin) völgyétől délre alakultak ki. A partvidéktől távolabb, a Genuszosz és a Drilón (Drin) közén Albanopolisz volt az egyetlen számba vehető városias jellegű illír település. A régészeti eredmények szerint a későbbi akropolisz területét az  században népesítette be egy kisebb közösség, amely a település fallal való védelméről is gondoskodott. A feltárások  századi rétegeiben jelennek meg a település felvirágzásának jelei: az epidamnoszi és lisszoszi kerámia mellett az  században Apuliából behozott nagy tömegű edénytöredék megjelenése már szerény fejlődésre utal, amit az  században a település területének jelentős megnövekedése, városiasodása követett. Az ezekből a rétegekből előkerült éremkincs fejlett kereskedelmi kapcsolatokra utal a közeli Epidamnosszal, de makedón és epiróta érmék is előkerültek az ásatások során. Ebben az időszakban épült fel a tornyokkal tagolt nyugati városfal, és épült be az alsóváros, főként lakóházakkal. Középületeket (agorát, sztadiont, színházat stb.) nem tártak fel az albanopoliszi ásatások során, ami arra utal, hogy a város a hellenizáció alacsony fokán állt. 

Az  századi harmadik római–illír háborút és a római hódítást követően Albanopolisz a Rodon-foktól kiinduló, az Ishëm völgyét követő regionális jelentőségű út végpontja volt. A közeli Dyrrhachium coloniává válása és a Via Egnatia megépülése után azonban a város elveszítette jelentőségét. A régészeti ásatások ebben a korszakban jelentős építéstörténeti szakaszokat nem tártak fel, egyes források szerint pedig a parthinokhoz köthető közeli településekhez (Dorëz, Persqop) hasonlóan Albanopolisz már az  század végére elnéptelenedett. A régészeti eredmények tükrében azonban ennél fokozatosabb hanyatlásról volt szó, amelynek során a lakosság valószínűleg a mai Kruja környékére települt át, a funkcióját vesztett Albanopoliszt pedig az i. sz. 3–4. században már csak temetkezési helyként, nekropoliszként hasznosították, illetve az akropolisz területén a 6. századig egy kisebb ókeresztény közösség élt. Az ókor végére a város teljesen elnéptelenedett.

A modern Zgërdhesh név első említése egy 1431-es török összeírásból ismert Ozgurtae alakban, amelynek 1641-ben feljegyzett olasz változata Sgurdessi volt. A romváros 1967 és 1969 közötti régészeti feltárása Selim Islami nevéhez fűződik, és ugyancsak ő volt az, aki Klaudiosz Ptolemaiosz leírása alapján javasolta a zgërdheshi romok Albanopoliszként való azonosítását.

Régészeti leírása 

A nyugati irányba emelkedő és fokozatosan elkeskenyedő domboldal háromszögében terülnek el az egykori város részlegesen feltárt romjai. A régészeti ásatások alapján a város 10 – egyes források szerint 8,2 – hektáron terülhetett el, azaz méreteiben elmaradt a jelentősebb illír településektől. A domboldal legmagasabb, keleti pontján álló akropoliszt – az építési technika és gajtani analógiák alapján – az  században épült kezdetleges, mészkőből felrótt fal védte keleti irányból, az alsóvárostól pedig egy szabályos kváderkövekből gondos illesztéssel az  századok között felépített fal választotta el, amelynek alapjai csaknem a fal teljes 200 méteres hosszában fennmaradtak. A rövidebb keleti és az alsóváros felőli nyugati falon egy-egy félkör alaprajzú torony biztosította az akropolisz védelmét, emellett a nyugati falat egy kapu és további négyszög alaprajzú tornyok tagolták. Az  században az alsóváros nyugati végén szabályos négyszöghasáb alakú rusztikákból építették fel a harmadik városfalat, amelyet négyszög alaprajzú tornyokkal tagoltak (ezekből három maradt fenn). Itt, a nyugati városfalon keresztül lehetett bejutni Albanopoliszba is, a falnak azonban csupán egy kb. 150 méteres szakasza maradt fenn. Nem látható a fő városkapu sem, alapjai vélhetően a közeli házak alatt rejtőznek; mára csupán egy kisebb, a falba vágott gyalogkapu élte túl az évezredeket. Ezzel egy időben átformálták a városképet is: a falakkal közrezárt alsóváros felszínét teraszosan képezték ki, hogy ezzel is megkönnyítsék az építkezést (a terasztámfalak némelyikének maradványai ma is láthatók), valamint ekkor vágták a homokkő alapkőzetbe az alsóvárost az akropolisszal összekötő lépcsősort is. A várost északról és délről szintén fal határolta, de ezek nem maradtak fenn; teljes hosszukat 1350 méterre teszik. Ezeken kívül feltárták Albanopolisz vízgyűjtő csatornáinak és ciszternáinak egy részét, valamint a terület lakóházaihoz köthető, a kőzetbe vágott néhány cölöplyukat és lépcsőt. Az ókor végén a helyszínen élt ókeresztény közösség kicsiny, egyhajós templomának alapjai az akropoliszban, az alsóvárosi kapu közelében találhatóak.

Jegyzetek

Források 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Ókori illír települések
Albániai régészeti lelőhelyek
Albanopolisz ( ógörög Aλβανόπολις ; latin Albanopolis ; albán Albanopol / Albanopoli ) ókori város Illíriában , az illírek közé tartozó albanok törzsének legfőbb települése . Ma részlegesen feltárt romváros Közép-Albániában , Kruja városától légvonalbankilométerre délnyugatra , Halil falu keleti határában . A Genuszosz völgyétől északra elterülő hegyvidék legjelentősebb városias jellegű , de a hellenizálódás alacsony fokán álló illír települése volt . Fénykorát az századok során élte , de a római hódítást követően fokozatosan jelentőségét veszítette , és az i. sz.3. századra elnéptelenedett . A romvárosra Albanopoliszként való azonosítása előtt , de gyakran azóta is – a környező földrajzi kistáj elnevezése alapján – Zgërdhesh néven hivatkoznak a régészeti irodalomban . Fekvése A romváros Albánia középső részén található , légvonalban Kruja városátólkilométerre délre , Tiranátólkilométerre észak-északnyugatra . Közúton a Kruját Fushë-Krujával összekötő SH38-as jelű főútról érhető el , Halil falunál déli irányba lehajtva ( ) , a település délkeleti határában lévő házcsoporttól ( ) keletre található a romváros területe . Az enyhén emelkedő domboldal a Krujai-hegység egyik legnyugatibb nyúlványa , amelyet északról a Çinar , délről pedig a Lana völgye szegélyez . Története Albanopoliszt Klaudiosz Ptolemaiosz említette először i. sz.körül írt földrajzi munkájában , mint az albanok törzsének legfontosabb települését . Mára elfogadottá vált a Kruja melletti zgërdheshi romok Albanopoliszként való azonosítása , de az a körülmény némileg bizonytalanná teszi az azonosítást , hogy a régészeti eredmények tükrében Albanopolisz az i. sz. századra már elveszítette jelentőségét . A klasszikafilológusok korábban Albanopoliszt a Polübiosz által Arbón néven említett , mindmáig beazonosítatlan adriai-tengeri szigettel azonosították . A hellenisztikus Illíria városai és városias települései elsősorban a tengerparton , illetve a Genuszosz ( ma Shkumbin ) völgyétől délre alakultak ki . A partvidéktől távolabb , a Genuszosz és a Drilón ( Drin ) közén Albanopolisz volt az egyetlen számba vehető városias jellegű illír település . A régészeti eredmények szerint a későbbi akropolisz területét az században népesítette be egy kisebb közösség , amely a település fallal való védelméről is gondoskodott . A feltárások századi rétegeiben jelennek meg a település felvirágzásának jelei : az epidamnoszi és lisszoszi kerámia mellett az században Apuliából behozott nagy tömegű edénytöredék megjelenése már szerény fejlődésre utal , amit az században a település területének jelentős megnövekedése , városiasodása követett . Az ezekből a rétegekből előkerült éremkincs fejlett kereskedelmi kapcsolatokra utal a közeli Epidamnosszal , de makedón és epiróta érmék is előkerültek az ásatások során . Ebben az időszakban épült fel a tornyokkal tagolt nyugati városfal , és épült be az alsóváros , főként lakóházakkal . Középületeket ( agorát , sztadiont , színházat stb. ) nem tártak fel az albanopoliszi ásatások során , ami arra utal , hogy a város a hellenizáció alacsony fokán állt . Az századi harmadik római–illír háborút és a római hódítást követően Albanopolisz a Rodon-foktól kiinduló , az Ishëm völgyét követő regionális jelentőségű út végpontja volt . A közeli Dyrrhachium coloniává válása és a Via Egnatia megépülése után azonban a város elveszítette jelentőségét . A régészeti ásatások ebben a korszakban jelentős építéstörténeti szakaszokat nem tártak fel , egyes források szerint pedig a parthinokhoz köthető közeli településekhez ( Dorëz , Persqop ) hasonlóan Albanopolisz már az század végére elnéptelenedett . A régészeti eredmények tükrében azonban ennél fokozatosabb hanyatlásról volt szó , amelynek során a lakosság valószínűleg a mai Kruja környékére települt át , a funkcióját vesztett Albanopoliszt pedig az i. sz.4. században már csak temetkezési helyként , nekropoliszként hasznosították , illetve az akropolisz területén a századig egy kisebb ókeresztény közösség élt . Az ókor végére a város teljesen elnéptelenedett . A modern Zgërdhesh név első említése egyes török összeírásból ismert Ozgurtae alakban , amelynekben feljegyzett olasz változata Sgurdessi volt . A romvárosésközötti régészeti feltárása Selim Islami nevéhez fűződik , és ugyancsak ő volt az , aki Klaudiosz Ptolemaiosz leírása alapján javasolta a zgërdheshi romok Albanopoliszként való azonosítását . Régészeti leírása A nyugati irányba emelkedő és fokozatosan elkeskenyedő domboldal háromszögében terülnek el az egykori város részlegesen feltárt romjai . A régészeti ásatások alapján a város– egyes források szerint2 – hektáron terülhetett el , azaz méreteiben elmaradt a jelentősebb illír településektől . A domboldal legmagasabb , keleti pontján álló akropoliszt – az építési technika és gajtani analógiák alapján – az században épült kezdetleges , mészkőből felrótt fal védte keleti irányból , az alsóvárostól pedig egy szabályos kváderkövekből gondos illesztéssel az századok között felépített fal választotta el , amelynek alapjai csaknem a fal teljesméteres hosszában fennmaradtak . A rövidebb keleti és az alsóváros felőli nyugati falon egy-egy félkör alaprajzú torony biztosította az akropolisz védelmét , emellett a nyugati falat egy kapu és további négyszög alaprajzú tornyok tagolták . Az században az alsóváros nyugati végén szabályos négyszöghasáb alakú rusztikákból építették fel a harmadik városfalat , amelyet négyszög alaprajzú tornyokkal tagoltak ( ezekből három maradt fenn ) . Itt , a nyugati városfalon keresztül lehetett bejutni Albanopoliszba is , a falnak azonban csupán egy kb.méteres szakasza maradt fenn . Nem látható a fő városkapu sem , alapjai vélhetően a közeli házak alatt rejtőznek ; mára csupán egy kisebb , a falba vágott gyalogkapu élte túl az évezredeket . Ezzel egy időben átformálták a városképet is : a falakkal közrezárt alsóváros felszínét teraszosan képezték ki , hogy ezzel is megkönnyítsék az építkezést ( a terasztámfalak némelyikének maradványai ma is láthatók ) , valamint ekkor vágták a homokkő alapkőzetbe az alsóvárost az akropolisszal összekötő lépcsősort is . A várost északról és délről szintén fal határolta , de ezek nem maradtak fenn ; teljes hosszukatméterre teszik . Ezeken kívül feltárták Albanopolisz vízgyűjtő csatornáinak és ciszternáinak egy részét , valamint a terület lakóházaihoz köthető , a kőzetbe vágott néhány cölöplyukat és lépcsőt . Az ókor végén a helyszínen élt ókeresztény közösség kicsiny , egyhajós templomának alapjai az akropoliszban , az alsóvárosi kapu közelében találhatóak . Jegyzetek Források Ókori illír települések Albániai régészeti lelőhelyek