Baculoviridae
A Baculoviridae a vírusok egyik családja. Gazdaszervezetei különböző ízeltlábúak: lepkék, legyek, hártyásszárnyúak vagy tízlábú rákok; főleg azok lárvái. Több mint 600 fajt képesek megfertőzni. Emlőssejtekben nem szaporodnak. A családban négy nem és összesen 49 faj található.

A bakulovírusokat a 30-as évek óta használják a növényi kártevők elleni biológiai védekezésben.

Felfedezésük és hasznosításuk
A bakulovírusok okozta betegségek első írásos említése 1527-ből származik, amikor az olasz Marco Girolamo Vida püspök egy verében a selyemhernyók "sorvadásos betegségéről" írt. 1856-ban Maestri és Cornalia beteg selyemhernyók sejtjeiben fénytörő testeket látott mikroszkóppal, ami valószínűleg a bakulovírus polihedronja (az összeállt vírustömeget védő proteinburok) volt. A 20. század elején bebizonyították a betegség vírusos eredetét, az 1930-as évektől kezdődően pedig elkezdték használni őket a mezőgazdasági kártevők elleni vegyszermentes védekezésben. Kanadában az európai eredetű, erdőkárosító Gilpinia hercyniae növényevő darazsat sikerült teljesen kiirtani a Finnországból behozott kórokozóval; Brazíliában pedig a szóját károsító hernyók ellen alkalmaztak sikeresen bakulovírusokat. Az 1990-es években a rovarokból származó sejtkultúrákba a bakulovírusok segítségével vittek be idegen géneket, amelyek fehérjéi kutatási és orvostudományi (humán és állategészségügyi) célokat szolgálnak. A H5N1 madárinfluenza elleni vakcina is bakulovírus-vektor segítségével készült. Újabban, megfelelő genetikai átalakítás után emlőssejtekbe is képesek géneket bevinni.

Szerkezetük
A bakulovírusok kapszidja pálcika formájú, lipidmembránnal borított; hossza 250-300 nanométer, átmérője 30-60 nm. Genomjuk 80-180 ezer bázispár hosszú kettős szálú DNS. Az egyik legrészletesebben tanulmányozott faj, az Autographa californica többkapszidos nukleopolihedrovírus (angol rövidítéssel AcMNPV), amelyet egy lucernán élő lepkefajból izoláltak. Ennek a fajnak 134 ezer bázispárból áll a genomja, amely 154 gént (nyitott leolvasási keretet) tartalmaz. A gének közül megemlítendő az, amelyik az apoptózist gátló p35 proteint kódolja, amely leállítja a vírusfertőzés elleni védelmet biztosító programozott sejthalált.

Életciklusuk

A bakulovírusok sajátossága, hogy két formájuk is létezik. Az egyedek közötti fertőzésért a kristályszerű, sokszor sokszögletes (polihedron) alakú "összecsomagolt" változat felelős, amely sok víruskapszidot tartalmaz, melyeket egy proteinből álló mátrix fog össze és védelmez a környezeti hatásokkal szemben. A rovar vagy hernyója a táplálékkal együtt megeszi a polihedront, amely az emésztőrendszere lúgos közegében szétesik, az egyedi vírusok kiszabadulnak és a bél epiteliális sejtjeihez tapadva, endocitózissal bekerülnek a sejt belsejébe. A genomot tartalmazó nukleokapszid a sejt transzportmechanizmusai segítségével a sejtmagba vándorol. A genom másolása és a virális mRNS-ek átírása a sejtmagban történik.

Ekkor keletkezik a vírus másik formája, a genomot magába foglaló nukleokapszid, amely bimbózással kiszabadul a sejtből (a folyamat nem jár a sejt pusztulásával) és közben a sejtmembránból lipidburkot szerez be. A bimbózó forma felelős a szervezeten belül a sejtről sejtre történő fertőzésekért.

A fertőzés legvégén jönnek létre az új "csomagolt" formák, amelyek már a sejtmagmembránból szerzik be a lipidburkot és nagy, fénymikroszkóppal is látható tömegekké állnak össze, amely megölik a gazdasejtet. A tömeges sejtpusztulás miatt a hernyók elsorvadni látszanak.

Jegyzetek

Fordítás

Források 
Mahy-Regenmortel: Encyclopedia of Virology 3rd edition Academic Press 2008 

Vírusok
A Baculoviridae a vírusok egyik családja . Gazdaszervezetei különböző ízeltlábúak : lepkék , legyek , hártyásszárnyúak vagy tízlábú rákok ; főleg azok lárvái . Több mintfajt képesek megfertőzni . Emlőssejtekben nem szaporodnak . A családban négy nem és összesenfaj található . A bakulovírusokat aas évek óta használják a növényi kártevők elleni biológiai védekezésben . Felfedezésük és hasznosításuk A bakulovírusok okozta betegségek első írásos említéseből származik , amikor az olasz Marco Girolamo Vida püspök egy verében a selyemhernyók " sorvadásos betegségéről " írt.ban Maestri és Cornalia beteg selyemhernyók sejtjeiben fénytörő testeket látott mikroszkóppal , ami valószínűleg a bakulovírus polihedronja ( az összeállt vírustömeget védő proteinburok ) volt . A század elején bebizonyították a betegség vírusos eredetét , azas évektől kezdődően pedig elkezdték használni őket a mezőgazdasági kártevők elleni vegyszermentes védekezésben . Kanadában az európai eredetű , erdőkárosító Gilpinia hercyniae növényevő darazsat sikerült teljesen kiirtani a Finnországból behozott kórokozóval ; Brazíliában pedig a szóját károsító hernyók ellen alkalmaztak sikeresen bakulovírusokat . Azes években a rovarokból származó sejtkultúrákba a bakulovírusok segítségével vittek be idegen géneket , amelyek fehérjéi kutatási és orvostudományi ( humán és állategészségügyi ) célokat szolgálnak . A H5N1 madárinfluenza elleni vakcina is bakulovírus-vektor segítségével készült . Újabban , megfelelő genetikai átalakítás után emlőssejtekbe is képesek géneket bevinni . Szerkezetük A bakulovírusok kapszidja pálcika formájú , lipidmembránnal borított ; hosszananométer , átmérőjenm . Genomjukezer bázispár hosszú kettős szálú DNS. Az egyik legrészletesebben tanulmányozott faj , az Autographa californica többkapszidos nukleopolihedrovírus ( angol rövidítéssel AcMNPV ) , amelyet egy lucernán élő lepkefajból izoláltak . Ennek a fajnakezer bázispárból áll a genomja , amelygént ( nyitott leolvasási keretet ) tartalmaz . A gének közül megemlítendő az , amelyik az apoptózist gátló p35 proteint kódolja , amely leállítja a vírusfertőzés elleni védelmet biztosító programozott sejthalált . Életciklusuk A bakulovírusok sajátossága , hogy két formájuk is létezik . Az egyedek közötti fertőzésért a kristályszerű , sokszor sokszögletes ( polihedron ) alakú " összecsomagolt " változat felelős , amely sok víruskapszidot tartalmaz , melyeket egy proteinből álló mátrix fog össze és védelmez a környezeti hatásokkal szemben . A rovar vagy hernyója a táplálékkal együtt megeszi a polihedront , amely az emésztőrendszere lúgos közegében szétesik , az egyedi vírusok kiszabadulnak és a bél epiteliális sejtjeihez tapadva , endocitózissal bekerülnek a sejt belsejébe . A genomot tartalmazó nukleokapszid a sejt transzportmechanizmusai segítségével a sejtmagba vándorol . A genom másolása és a virális mRNS-ek átírása a sejtmagban történik . Ekkor keletkezik a vírus másik formája , a genomot magába foglaló nukleokapszid , amely bimbózással kiszabadul a sejtből ( a folyamat nem jár a sejt pusztulásával ) és közben a sejtmembránból lipidburkot szerez be . A bimbózó forma felelős a szervezeten belül a sejtről sejtre történő fertőzésekért . A fertőzés legvégén jönnek létre az új " csomagolt " formák , amelyek már a sejtmagmembránból szerzik be a lipidburkot és nagy , fénymikroszkóppal is látható tömegekké állnak össze , amely megölik a gazdasejtet . A tömeges sejtpusztulás miatt a hernyók elsorvadni látszanak . Jegyzetek Fordítás Források Mahy-Regenmortel : Encyclopedia of Virologyd edition Academic Press Vírusok