Leo von Caprivi
Georg Leo von Caprivi de Caprera de Montecuccoli (Charlottenburg 1831. február 24.  – Skyren, Brandenburg 1899. február 6.), német gróf, politikus és hadvezér. a Német Császárság második kancellárja, Otto von Bismarck után, 1890 és 1894 között.

Életrajza
Caprivi családja Krajnából, a mai Szlovénia területéről származik, az első ismert őse Andreas Kopriva volt. Az 1600-as években a család Sziléziába költözött, ahol a törökök elleni háborúban (1653) szerzett érdemeiért lovagi címet kapott. A Caprivi nevet az 1600-as évek végétől használták. Leo von Caprivi, Leopold Caprivi (1797–1865) és Emilie Köpke (1803–1871) legidősebb fia volt. Apja tagja volt a Porosz Parlament felsőházának. Testvére Raimmund von Caprivi altábornagy volt. Leo von Caprivi tudatában volt szlovén származásának, ami kiderül A beszéd című, 1984-ben kiadott könyvéből.

Katonai pályafutása
Leo von Caprivi 1850-ben tisztként szolgál a porosz gyalogsági gárdaezredben, elvégezte a porosz katonai akadémiát Berlinben és 1861-ben századosként kerül a vezérkarhoz. Hamarosan elnyerte Moltke bizalmát és támogatását valamint 1866-ban az 1. hadtest őrnagyaként részt vett a porosz–osztrák–olasz háborúban. A porosz–francia háború kitörésekor Caprivit kinevezték alezredesnek és vezérkari parancsnoknak a 10. hadtesthez. Megítélők szerint Caprivi hozzájárult a hadtest sikereihez a vionville-i (1870. augusztus 16.) és a beaune-la-rolande-i (1870. november 28.) csatákban.

A békekötés után Caprivit a hadügyminisztérium alkalmazta, 1872-ben ezredes, 1877-ben vezérőrnagy, 1878-ban dandártábornok, 1882-ben altábornagy valamint hadosztályparancsnok és 1883-ban altengernagy és a tengerészet vezérkarának főnöke. Az öt év alatt míg a haditengerészet élén állt, nagymértékben támogatta a flotta és a torpedóegység fejlődését, ugyanakkor megmutatta, hogy ügyes adminisztrátor és parlamenti szónok. 1888-ban gyalogsági vezérezredessé és a 10. hannoveri hadtest parancsnokává nevezték ki.

Kancellár
Általános meglepetést keltett amikor, 1890. március 20-án, II. Vilmos császár Caprivit kancellárnak, porosz külügyminiszternek továbbá miniszterelnöknek nevezte ki, Otto von Bismarck lemondása után.

A külpolitikában legfőbb céljának tekintette a baráti kapcsolatok megőrzését az Osztrák-Magyar monarchiával és az Olasz Királysággal. A hármas szövetséget közöttük 1891-ben hat évre meghosszabbították. Megkötötte, 1890. július 1-én, a Helgoland–Zanzibár-egyezményt ami abból állt, hogy Németország lemondott Zanzibárról az Nagy-Britannia javára és cserébe megkapta Helgoland szigetét amely ellenőrzi az Elba torkolatát.

A belpolitikában megpróbálta csökkenteni az osztályellentéteket, de mindezt konzervatív alapokból kiindulva. A Bismarck által bevezetett ostromállapotot Berlinben és más nagyvárosokban megszüntette. A szükségállapotot a szociáldemokratákkal szemben, ami 1890. szeptember 30-án járt le, nem újították meg. A Posen tartomány lengyel nyelvű lakosságával szemben több megértést tanúsítottak, eltörölték a tilalmat a lengyel nyelv használatáról az oktatásban. A Bismarck által bevezetett útlevél kötelezettséget Elzász-Lotaringiában megszüntették.

Caprivi iparbarát, liberális kereskedelmi politikájának a legnagyobb ellenzői az ultraprotekcionisták és az agrár jobboldal volt. Hosszas tárgyalások után sikerült neki kereskedelmi egyezményt kötni az Osztrák–Magyar Monarchiával, Olaszországgal, Belgiummal és Svájccal. A politikai tekintélye növekedett az által, hogy agrárok és konzervatívok heves ellenállása ellenére, megvédte és elfogadta az egyezményt a parlamentben (Reichstag). Érdemeiért 1891. december 18-án grófi címet kapott.

Még bonyolultabbak voltak az Oroszországgal folytatott tárgyalások. Több megszakítás után 1884 elején sikerült a német iparnak nagyon kedvező orosz–német kereskedelmi szerződést megkötni. Caprivi katonai törvényjavaslata is ellenállásba ütközött, amelyben a katonai szolgálat idejét 2 évre csökkentették, de a katonaság létszámát békeidőben 80 000-re megnövelték. Mivel a parlament 1893. május 6-án a törvénytervezetet elutasította, új választást írtak ki.
A választáson Caprivi többséget szerzett s így a katonai törvényt elfogadták.

Már 1892. március 24-én feladta miniszterelnöki hivatalát. Bár továbbra is kancellár és külügyminiszter, az új porosz miniszterelnök gróf Botho zu Eulenburg mint ellenfele lép fel. A köztük kialakult rivalizálás oda vezetett, hogy 1894. október 26-án mindkét államférfi kénytelen volt lemondani. Helyükbe Chlodwig zu Hohenlohe-Schillingsfürst herceg lépett mint kancellár és miniszterelnök. Caprivi ezután teljesen távol tartotta magát a politikától és 1899. február 6-án hunyt el a skyreni (ma Skórzyn, Lubusi vajdaság) birtokán, Crossen an der Oder városka közelében.

Jegyzetek

Fordítás

További információk 

Németország kancellárjai
Németországi politikusok
1831-ben született személyek
1899-ben elhunyt személyek
Georg Leo von Caprivi de Caprera de Montecuccoli ( Charlottenburg február – Skyren, Brandenburg február ) , német gróf , politikus és hadvezér. a Német Császárság második kancellárja , Otto von Bismarck után,ésközött . Életrajza Caprivi családja Krajnából , a mai Szlovénia területéről származik , az első ismert őse Andreas Kopriva volt . Azas években a család Sziléziába költözött , ahol a törökök elleni háborúbanszerzett érdemeiért lovagi címet kapott . A Caprivi nevet azas évek végétől használták . Leo von Caprivi , Leopold Caprivi1865 ) és Emilie Köpke1871 ) legidősebb fia volt . Apja tagja volt a Porosz Parlament felsőházának . Testvére Raimmund von Caprivi altábornagy volt . Leo von Caprivi tudatában volt szlovén származásának , ami kiderül A beszéd című, ben kiadott könyvéből . Katonai pályafutása Leo von Capriviben tisztként szolgál a porosz gyalogsági gárdaezredben , elvégezte a porosz katonai akadémiát Berlinben ésben századosként kerül a vezérkarhoz . Hamarosan elnyerte Moltke bizalmát és támogatását valamintban az hadtest őrnagyaként részt vett a porosz–osztrák–olasz háborúban . A porosz–francia háború kitörésekor Caprivit kinevezték alezredesnek és vezérkari parancsnoknak a hadtesthez . Megítélők szerint Caprivi hozzájárult a hadtest sikereihez a vionville-i augusztus ) és a beaune-la-rolande-i november ) csatákban . A békekötés után Caprivit a hadügyminisztérium alkalmazta, ben ezredes, ben vezérőrnagy, ban dandártábornok, ben altábornagy valamint hadosztályparancsnok ésban altengernagy és a tengerészet vezérkarának főnöke . Az öt év alatt míg a haditengerészet élén állt , nagymértékben támogatta a flotta és a torpedóegység fejlődését , ugyanakkor megmutatta , hogy ügyes adminisztrátor és parlamenti szónok.ban gyalogsági vezérezredessé és a hannoveri hadtest parancsnokává nevezték ki . Kancellár Általános meglepetést keltett amikor , márciusán , II. Vilmos császár Caprivit kancellárnak , porosz külügyminiszternek továbbá miniszterelnöknek nevezte ki , Otto von Bismarck lemondása után . A külpolitikában legfőbb céljának tekintette a baráti kapcsolatok megőrzését az Osztrák-Magyar monarchiával és az Olasz Királysággal . A hármas szövetséget közöttükben hat évre meghosszabbították . Megkötötte , júliusén , a Helgoland–Zanzibár-egyezményt ami abból állt , hogy Németország lemondott Zanzibárról az Nagy-Britannia javára és cserébe megkapta Helgoland szigetét amely ellenőrzi az Elba torkolatát . A belpolitikában megpróbálta csökkenteni az osztályellentéteket , de mindezt konzervatív alapokból kiindulva . A Bismarck által bevezetett ostromállapotot Berlinben és más nagyvárosokban megszüntette . A szükségállapotot a szociáldemokratákkal szemben , ami szeptemberán járt le , nem újították meg . A Posen tartomány lengyel nyelvű lakosságával szemben több megértést tanúsítottak , eltörölték a tilalmat a lengyel nyelv használatáról az oktatásban . A Bismarck által bevezetett útlevél kötelezettséget Elzász-Lotaringiában megszüntették . Caprivi iparbarát , liberális kereskedelmi politikájának a legnagyobb ellenzői az ultraprotekcionisták és az agrár jobboldal volt . Hosszas tárgyalások után sikerült neki kereskedelmi egyezményt kötni az Osztrák–Magyar Monarchiával , Olaszországgal , Belgiummal és Svájccal . A politikai tekintélye növekedett az által , hogy agrárok és konzervatívok heves ellenállása ellenére , megvédte és elfogadta az egyezményt a parlamentben ( Reichstag ) . Érdemeiért decemberán grófi címet kapott . Még bonyolultabbak voltak az Oroszországgal folytatott tárgyalások . Több megszakítás utánelején sikerült a német iparnak nagyon kedvező orosz–német kereskedelmi szerződést megkötni . Caprivi katonai törvényjavaslata is ellenállásba ütközött , amelyben a katonai szolgálat idejétévre csökkentették , de a katonaság létszámát békeidőben000-re megnövelték . Mivel a parlament májusán a törvénytervezetet elutasította , új választást írtak ki . A választáson Caprivi többséget szerzett s így a katonai törvényt elfogadták . Már márciusén feladta miniszterelnöki hivatalát . Bár továbbra is kancellár és külügyminiszter , az új porosz miniszterelnök gróf Botho zu Eulenburg mint ellenfele lép fel . A köztük kialakult rivalizálás oda vezetett , hogy októberán mindkét államférfi kénytelen volt lemondani . Helyükbe Chlodwig zu Hohenlohe-Schillingsfürst herceg lépett mint kancellár és miniszterelnök . Caprivi ezután teljesen távol tartotta magát a politikától és februárán hunyt el a skyreni ( ma Skórzyn , Lubusi vajdaság ) birtokán , Crossen an der Oder városka közelében . Jegyzetek Fordítás További információk Németország kancellárjai Németországi politikusok 1831-ben született személyek 1899-ben elhunyt személyek