Megszólítás
Más személyek megszólítására különféle nyelvi formákat használunk, aszerint, amint többé vagy kevésbé bizalmas a köztünk levő viszony. Ilyenek a te (tegezés), maga, ön, kegyed, kend (magázás, kendezés), továbbá nagyságod, v. nagysád, méltóságod, fenséged, felséged stb.

A magázás története 
A magázás a „maga” szóra utal; ez az eredetileg „maga kegyelmed” szókapcsolatból kialakult visszaható névmás alakult át személyes névmássá a 17. században. Első írásos emléke 1668-ból származik, özvegy báró Pogrányi János várkapitányné szántói és széplaki Botka Kata levelében, melyet Szvetenay Izsáknak írt: 

azonban a kifejezés (erős pejorativitása miatt) nem igazán jelent meg írásos formában. 

Még a 18. század elején is tegeztek mindenkit, csakhogy az idegenekhez, feljebbvalókhoz, harmadik személyről szólva stb. udvariasságból nem a „te” szót intézték — amikor ki kellett tenni az alanyt — hanem pl. a kegyelmed, te kegyelmed, vagy őke(gye)lme kifejezést. Ezt később mindig odaértették a mondathoz és természetesen mindig harmadik személyű igét használtak a második helyett („te tudod” helyett „te kegyelmed tudja”). A gyakran használt „kegyelmed kelmed” rövidülni kezdett és kialakultak a „kend”, „ked” alakok.A 18. század elejétől az udvarias formát részben lecserélte az „Úr”, „Asszony” használata de egyre gyakoribb volt a „kegyelmed” elhagyásával használt 3. személyű alak („Az íródeák alázatosan kéreti, Rozsnyón oskolába járó ... elrongyosodott fiát méltóztasson megruházni” (1709)).

A különféle nemzeteknél a megszólítás nyelvi formája igen különböző. Eredetileg mindenütt a tegező formájú megszólítás volt divatban. A németeknél a Grimm testvérek szerint a 9. században kezdődött a magázó megszólítás (giirzen, girzen, Ihrzen), éspedig ezzel éltek az alacsonyabb rendűek a magasabb rendűekkel szemben (pl. gyermek a szülőhöz így szólt, szolga az urához). Megfordítva a tegezés járta (ún. csendőrpertu). Angol nyelvterületen ma a tegező megszólítás (thou) csak versben és imádságban szokásos. A franciáknál a tegezés (tu) csak bizalmas és családi körben járja, egyébként a vous-vali szerkezet használatos. Ez általában az újlatin nyelvekben szokás (így az olaszoknál, portugáloknál, románoknál, spanyoloknál). A szláv népek általában magáznak (többes szám, második személy), csak a lengyelek tegezik egymást vagy pedig a harmadik személlyel élnek: pan vagy páni (úr vagy úrnő).

Az 1940-es évek végétől a 80-as évek végéig, a Magyar Népköztársaság idején a hivatalos megszólítás a vezetéknév + elvtárs(nő) kapcsolat volt. Ugyanakkor továbbra is használatban maradt az úr megszólítás a hétköznapi életben.

Magyarországon a rendszerváltás óta a férfiaknál az elvtárs (írásban et.) megszólítást az úr váltotta fel. Nők esetén nem alakult ki egységes gyakorlat. A sután hangzó úrhölgy kifejezés fel-felmerül a nők megszólítása kapcsán hivatalos, vagy azzal hasonló levelekben, de az élőbeszédbe nem épült bele.

A magázás megítélése napjainkban 
Az 1990-es évek elején Sille szerint a maga szónak „korábbi mellékízei megszűntek, ez az alapvető udvariasságot kifejező köznapi formula. Nincs benne sértés, nincs benne túlértékelés”. Az 1990-es évek végén egy felmérés szerint a maga használata a megkérdezettek majdnem 60%-a szerint negatív, a 35 év alattiak 80%-a szerint az. A fiatalabb korosztály nagy része ma már nem ismeri fel a bizalmas szerepet, így a szó szinte minden előfordulását bántónak érzi. Egy tizenéveseknek szóló illemkönyv szerint „magázó viszony esetén ne használjuk a maga megszólítást, mert fölényesnek és udvariatlannak tűnhetünk”. A maga helyett az ön névmás válik általánossá.

A mai magyar nyelvhasználatban a kommunikációban szinte mindenütt a beszélők azonos szintjét hangsúlyozó forma terjed: a tegezés, és a keresztnéven szólítás.

Egy 2019-ben az apartman.hu oldal megbízásából készült kutatásból kiderült, hogy a 18–59 éves korosztály 86 százaléka tud visszaidézni legalább egy rendkívül kellemetlen pillanatot, ami abból fakadt, hogy nem tudta, tegezzen vagy magázzon valakit.

Jegyzetek

Források 
 Révai nagy lexikona

Kapcsolódó szócikkek 
 Megszólító eset
 Monsieur (ancien régime)
 Címek és megszólítások a Csoszon-dinasztiában

További információk 
 kockacukor.eoldal 
 A magázás története

Viselkedés
Más személyek megszólítására különféle nyelvi formákat használunk , aszerint , amint többé vagy kevésbé bizalmas a köztünk levő viszony . Ilyenek a te ( tegezés ) , maga , ön , kegyed , kend ( magázás , kendezés ) , továbbá nagyságod , v. nagysád , méltóságod , fenséged , felséged stb . A magázás története A magázás a „ maga” szóra utal ; ez az eredetileg „ maga kegyelmed” szókapcsolatból kialakult visszaható névmás alakult át személyes névmássá a században . Első írásos emlékeból származik , özvegy báró Pogrányi János várkapitányné szántói és széplaki Botka Kata levelében , melyet Szvetenay Izsáknak írt : azonban a kifejezés ( erős pejorativitása miatt ) nem igazán jelent meg írásos formában . Még a század elején is tegeztek mindenkit , csakhogy az idegenekhez , feljebbvalókhoz , harmadik személyről szólva stb. udvariasságból nem a „ te” szót intézték — amikor ki kellett tenni az alanyt — hanem pl. a kegyelmed , te kegyelmed , vagy őke( gye) lme kifejezést . Ezt később mindig odaértették a mondathoz és természetesen mindig harmadik személyű igét használtak a második helyett ( „ te tudod” helyett „ te kegyelmed tudja” ) . A gyakran használt „ kegyelmed kelmed” rövidülni kezdett és kialakultak a „ kend” , „ ked” alakok.A század elejétől az udvarias formát részben lecserélte az „ Úr” , „ Asszony” használata de egyre gyakoribb volt a „ kegyelmed” elhagyásával használt személyű alak ( „ Az íródeák alázatosan kéreti , Rozsnyón oskolába járó\... elrongyosodott fiát méltóztasson megruházni” . A különféle nemzeteknél a megszólítás nyelvi formája igen különböző . Eredetileg mindenütt a tegező formájú megszólítás volt divatban . A németeknél a Grimm testvérek szerint a században kezdődött a magázó megszólítás ( giirzen , girzen , Ihrzen ) , éspedig ezzel éltek az alacsonyabb rendűek a magasabb rendűekkel szemben ( pl. gyermek a szülőhöz így szólt , szolga az urához ) . Megfordítva a tegezés járta ( ún. csendőrpertu ) . Angol nyelvterületen ma a tegező megszólítás ( thou ) csak versben és imádságban szokásos . A franciáknál a tegezés ( tu ) csak bizalmas és családi körben járja , egyébként a vous-vali szerkezet használatos . Ez általában az újlatin nyelvekben szokás ( így az olaszoknál , portugáloknál , románoknál , spanyoloknál ) . A szláv népek általában magáznak ( többes szám , második személy ) , csak a lengyelek tegezik egymást vagy pedig a harmadik személlyel élnek : pan vagy páni ( úr vagy úrnő ) . Azes évek végétől aas évek végéig , a Magyar Népköztársaság idején a hivatalos megszólítás a vezetéknév + elvtárs( nő ) kapcsolat volt . Ugyanakkor továbbra is használatban maradt az úr megszólítás a hétköznapi életben . Magyarországon a rendszerváltás óta a férfiaknál az elvtárs ( írásban et . ) megszólítást az úr váltotta fel . Nők esetén nem alakult ki egységes gyakorlat . A sután hangzó úrhölgy kifejezés fel-felmerül a nők megszólítása kapcsán hivatalos , vagy azzal hasonló levelekben , de az élőbeszédbe nem épült bele . A magázás megítélése napjainkban Azes évek elején Sille szerint a maga szónak „ korábbi mellékízei megszűntek , ez az alapvető udvariasságot kifejező köznapi formula . Nincs benne sértés , nincs benne túlértékelés” . Azes évek végén egy felmérés szerint a maga használata a megkérdezettek majdnem-a szerint negatív , aév alattiak-a szerint az . A fiatalabb korosztály nagy része ma már nem ismeri fel a bizalmas szerepet , így a szó szinte minden előfordulását bántónak érzi . Egy tizenéveseknek szóló illemkönyv szerint „ magázó viszony esetén ne használjuk a maga megszólítást , mert fölényesnek és udvariatlannak tűnhetünk” . A maga helyett az ön névmás válik általánossá . A mai magyar nyelvhasználatban a kommunikációban szinte mindenütt a beszélők azonos szintjét hangsúlyozó forma terjed : a tegezés , és a keresztnéven szólítás . Egyben az apartman.hu oldal megbízásából készült kutatásból kiderült , hogy a59 éves korosztályszázaléka tud visszaidézni legalább egy rendkívül kellemetlen pillanatot , ami abból fakadt , hogy nem tudta , tegezzen vagy magázzon valakit . Jegyzetek Források Révai nagy lexikona Kapcsolódó szócikkek Megszólító eset Monsieur ( ancien régime ) Címek és megszólítások a Csoszon-dinasztiában További információk kockacukor.eoldal A magázás története Viselkedés