Chlodwig zu Hohenlohe-Schillingsfürst
Chlodwig Karl Victor zu Hohenlohe-Schillingsfürst (Rotenburg an der Fulda 1819. március 31. – Ragaz 1901. július 6.), német herceg, diplomata és államférfi. A Német Császárság kancellárja 1894–1900 között.

Életrajza

Hohenlohe Rotenburg an der Fulda-ban született 1819-ben, Franz Josef zu Schillingsfürst herceg (1787–1841) és hitvese Konstanze zu Hohenlohe-Langenburg hercegnő (1792–1847) második fiaként, és katolikus nevelésben részesült. Hohenlohe először a porosz diplomáciai testület tagja lett, majd 1841-ben, apja halála után, mivel a legidősebb fiú (Viktor Moritz Karl) lemondott az elsőszülött jogáról, hazautazott és mint Schillingsfürst hercege ő foglalt helyet a bajor parlamentben.

Politikailag Hohenhole liberális volt és erősen hitt az egységes Németország gondolatában. Mint a bajor király tanácsadója olyan helyzetbe került, hogy befolyással bírt a királyra. Mint a bajor parlament tagja sok utazást tett, többek között Olaszországban és Angliában és gyakran tartózkodott Berlinben is, ami egy fontos politikai személyé tették Európában. Az utazásai alatt kialakult benne egy antiklerikális beállítottság ami az egész politikai tevékenységére kihatott. A későbbiekben a német parlamentben támogatta Bismarck pápaellenes vonalát az úgynevezett "Kultúrharcot".

A porosz–osztrák–olasz háború kitörésekor Hohenlohe Poroszországot támogatta, és egy szoros kapcsolatot szorgalmazott a poroszokkal, amiről valamivel később II. Lajos bajor király is meggyőződött és 1866-ban kinevezte Hohenlohe-t miniszterelnöknek a bajor parlamentben. Mint bajor miniszterelnök arra törekedett, hogy egyesítse a délnémet államokat, úgy mint Otto von Bismarck tette az észak-német államokkal (Északnémet Szövetség).

Mivel Hohenlohe egy befolyásos szószólója volt egy egyesült Németországnak, 1871-ben Németország egyesítése után az újonnan alakult német parlament (Reichstag) alelnökévé nevezték ki. 1873-ban Bismarck kinevezte Németország párizsi nagykövetének, egy fontos politikai pozíció amelyet 1878-ig foglalt el. Az elkövetkezendő években további magas beosztásokban volt a német diplomáciában, például mint megbízott külügyminiszter.

1885-ben kormányzónak nevezik ki Elzász-Lotaringiában, a franciáktól a porosz–francia háborúban (1870-1871) elhódított tartományban. Itt 1894-ig volt kormányzó amikor is II. Vilmos császár személyesen őt nevezte ki kancellárnak, Leo von Caprivi után. Hohenlohe elfogadta a kinevezést magas kora ellenére. Kancellársága elég jelentéktelen volt; ha politikai karrierje a kancellárrá való kinevezése előtt kiemelkedő volt, a kinevezése után annál kevésbé. Kancellársága idején ritkán szerepelt nyilvánosság előtt s ugyanúgy a parlamentben is. Egészségügyi okokra hivatkozva 1900 októberében önként lemondott, a következő évben elhunyt.

Jegyzetek

Fordítás

További információk 

Németország kancellárjai
Németországi politikusok
1819-ben született személyek
1901-ben elhunyt személyek
Németország követei és nagykövetei Franciaországban
Chlodwig Karl Victor zu Hohenlohe-Schillingsfürst ( Rotenburg an der Fulda március – Ragaz július ) , német herceg , diplomata és államférfi . A Német Császárság kancellárja1900 között . Életrajza Hohenlohe Rotenburg an der Fulda-ban születettben , Franz Josef zu Schillingsfürst herceg1841 ) és hitvese Konstanze zu Hohenlohe-Langenburg hercegnő1847 ) második fiaként , és katolikus nevelésben részesült . Hohenlohe először a porosz diplomáciai testület tagja lett , majdben , apja halála után , mivel a legidősebb fiú ( Viktor Moritz Karl ) lemondott az elsőszülött jogáról , hazautazott és mint Schillingsfürst hercege ő foglalt helyet a bajor parlamentben . Politikailag Hohenhole liberális volt és erősen hitt az egységes Németország gondolatában . Mint a bajor király tanácsadója olyan helyzetbe került , hogy befolyással bírt a királyra . Mint a bajor parlament tagja sok utazást tett , többek között Olaszországban és Angliában és gyakran tartózkodott Berlinben is , ami egy fontos politikai személyé tették Európában . Az utazásai alatt kialakult benne egy antiklerikális beállítottság ami az egész politikai tevékenységére kihatott . A későbbiekben a német parlamentben támogatta Bismarck pápaellenes vonalát az úgynevezett " Kultúrharcot " . A porosz–osztrák–olasz háború kitörésekor Hohenlohe Poroszországot támogatta , és egy szoros kapcsolatot szorgalmazott a poroszokkal , amiről valamivel később II. Lajos bajor király is meggyőződött ésban kinevezte Hohenlohe-t miniszterelnöknek a bajor parlamentben . Mint bajor miniszterelnök arra törekedett , hogy egyesítse a délnémet államokat , úgy mint Otto von Bismarck tette az észak-német államokkal ( Északnémet Szövetség ) . Mivel Hohenlohe egy befolyásos szószólója volt egy egyesült Németországnak, ben Németország egyesítése után az újonnan alakult német parlament ( Reichstag ) alelnökévé nevezték ki.ban Bismarck kinevezte Németország párizsi nagykövetének , egy fontos politikai pozíció amelyetig foglalt el . Az elkövetkezendő években további magas beosztásokban volt a német diplomáciában , például mint megbízott külügyminiszter . 1885-ben kormányzónak nevezik ki Elzász-Lotaringiában , a franciáktól a porosz–francia háborúbanelhódított tartományban . Ittig volt kormányzó amikor is II. Vilmos császár személyesen őt nevezte ki kancellárnak , Leo von Caprivi után . Hohenlohe elfogadta a kinevezést magas kora ellenére . Kancellársága elég jelentéktelen volt ; ha politikai karrierje a kancellárrá való kinevezése előtt kiemelkedő volt , a kinevezése után annál kevésbé . Kancellársága idején ritkán szerepelt nyilvánosság előtt s ugyanúgy a parlamentben is . Egészségügyi okokra hivatkozvaoktóberében önként lemondott , a következő évben elhunyt . Jegyzetek Fordítás További információk Németország kancellárjai Németországi politikusok 1819-ben született személyek 1901-ben elhunyt személyek Németország követei és nagykövetei Franciaországban