Minimális csoportközi helyzet
A minimális csoportközi helyzet egy, a szociálpszichológiában használt kísérleti elrendezés. Bár számos különböző célra használható, leginkább annak vizsgálatáról ismert, hogy milyen minimális feltételek képesek kiváltani a csoportok közti diszkriminációt. Minimális csoportközi helyzetet használó kísérletek azt mutatták, hogy a csoportok közti önkényes vagy gyakorlatilag jelentéktelen különbségtételek (például bizonyos képek preferálása vagy a pólóik színe) is kiválthatja a saját csoport mások kárára történő előnyben részesítését.

Módszertan 
Bár találhatunk eltéréseket, a minimális csoportközi helyzet vizsgálata hagyományosan két fázisból áll. Az első fázisban a résztvevőket véletlenszerűen és névtelenül két csoportba osztják (pl. "A csoport" és "B csoport"), látszólag jelentéktelen különbségek alapján (pl. bizonyos képek preferálása vagy pénzfeldobás). Néha ezek a résztvevők idegenek egymás számára. A második fázisban a részvevők részt vesznek egy, a korábbiaktól látszólag független erőforrás megosztási feladatban. Ebben a feladatban a részvevőknek értékes forrásokat (pl. pénzt vagy pontokat) kell megosztaniuk más részvevők között, akik csak kódszámokkal és a csoporttagságukkal vannak azonosítva (pl. 34-es számú résztvevő, "A csoport"). A résztvevőket tájékoztatják, hogy amikor a feladat véget ér, megkapják azt az összeget, amit a többi részvevő nekik juttatott. 

A minimális csoportközi helyzet eljárásának fő célja kizárni a szituációból adódó "objektív" befolyásokat. A résztvevők névtelensége kizárja a személyes részrehajlás lehetőségét. Mivel a  részvevők önmaguknak nem juttathatnak az erőforrásokból, így a személyes önérdekük sem befolyásolja a döntéseiket. A saját csoport teljes haszna és a személyek saját haszna közti összefüggés hiánya kizárja a reális verseny hatását. Végül, a csoportok közti hierarchia hiánya, valamint a csoportok jelentéktelen és minimális társas tartalma kizárja a normatív vagy konszenzusos diszkrimináció hatását. 

A minimális csoportközi helyzet vizsgálatai jellemzően azt találják, hogy bár a résztvevők szignifikáns mértékben méltányosságra törekednek a döntéseikben, ugyanakkor szignifikánsan több pénzt vagy pontot juttatnak a saját csoportjuk tagjainak, mint a külső csoport tagjainak.

Kialakítás 
Henri Tajfel és kollégái az 1970-es években eredetileg azért alakították ki a minimális csoportközi helyzetet, hogy segítségükre legyen a csoportközi diszkrimináció pszichológiai alapjainak megértésében. Tajfel szándéka az volt, hogy jelentéktelen alapon létrehozott csoportoknál megfigyelje, hogy milyen hatások után fog diszkrimináció megjelenni. A meglepő eredmény az volt, hogy már a minimális csoportközi helyzetben is megjelenik a saját csoport előnyben részesítése. 
Tajfel végül a társas identitás elméletével magyarázta a jelenséget, amely szerint az emberek azért juttatnak több pontot a saját csoportjuk tagjainak, mint a külső csoport tagjainak, mert ezen körülmények között ez az egyetlen mód arra, hogy csaját csoportjukat pozitívan különböztethessék meg.

További felhasználás 
A minimális csoportközi helyzetet nemrégiben a migránsok elleni előítéletek, valamint a külső csoport homogenitásának vizsgálatára is használták.

Fordítás

Források 

Szociálpszichológia
Társadalmi csoportok
A minimális csoportközi helyzet egy , a szociálpszichológiában használt kísérleti elrendezés . Bár számos különböző célra használható , leginkább annak vizsgálatáról ismert , hogy milyen minimális feltételek képesek kiváltani a csoportok közti diszkriminációt . Minimális csoportközi helyzetet használó kísérletek azt mutatták , hogy a csoportok közti önkényes vagy gyakorlatilag jelentéktelen különbségtételek ( például bizonyos képek preferálása vagy a pólóik színe ) is kiválthatja a saját csoport mások kárára történő előnyben részesítését . Módszertan Bár találhatunk eltéréseket , a minimális csoportközi helyzet vizsgálata hagyományosan két fázisból áll . Az első fázisban a résztvevőket véletlenszerűen és névtelenül két csoportba osztják ( pl . " A csoport " és " B csoport " ) , látszólag jelentéktelen különbségek alapján ( pl. bizonyos képek preferálása vagy pénzfeldobás ) . Néha ezek a résztvevők idegenek egymás számára . A második fázisban a részvevők részt vesznek egy , a korábbiaktól látszólag független erőforrás megosztási feladatban . Ebben a feladatban a részvevőknek értékes forrásokat ( pl . pénzt vagy pontokat ) kell megosztaniuk más részvevők között , akik csak kódszámokkal és a csoporttagságukkal vannak azonosítva ( pl.es számú résztvevő , " A csoport " ) . A résztvevőket tájékoztatják , hogy amikor a feladat véget ér , megkapják azt az összeget , amit a többi részvevő nekik juttatott . A minimális csoportközi helyzet eljárásának fő célja kizárni a szituációból adódó " objektív " befolyásokat . A résztvevők névtelensége kizárja a személyes részrehajlás lehetőségét . Mivel a részvevők önmaguknak nem juttathatnak az erőforrásokból , így a személyes önérdekük sem befolyásolja a döntéseiket . A saját csoport teljes haszna és a személyek saját haszna közti összefüggés hiánya kizárja a reális verseny hatását . Végül , a csoportok közti hierarchia hiánya , valamint a csoportok jelentéktelen és minimális társas tartalma kizárja a normatív vagy konszenzusos diszkrimináció hatását . A minimális csoportközi helyzet vizsgálatai jellemzően azt találják , hogy bár a résztvevők szignifikáns mértékben méltányosságra törekednek a döntéseikben , ugyanakkor szignifikánsan több pénzt vagy pontot juttatnak a saját csoportjuk tagjainak , mint a külső csoport tagjainak . Kialakítás Henri Tajfel és kollégái azes években eredetileg azért alakították ki a minimális csoportközi helyzetet , hogy segítségükre legyen a csoportközi diszkrimináció pszichológiai alapjainak megértésében . Tajfel szándéka az volt , hogy jelentéktelen alapon létrehozott csoportoknál megfigyelje , hogy milyen hatások után fog diszkrimináció megjelenni . A meglepő eredmény az volt , hogy már a minimális csoportközi helyzetben is megjelenik a saját csoport előnyben részesítése . Tajfel végül a társas identitás elméletével magyarázta a jelenséget , amely szerint az emberek azért juttatnak több pontot a saját csoportjuk tagjainak , mint a külső csoport tagjainak , mert ezen körülmények között ez az egyetlen mód arra , hogy csaját csoportjukat pozitívan különböztethessék meg . További felhasználás A minimális csoportközi helyzetet nemrégiben a migránsok elleni előítéletek , valamint a külső csoport homogenitásának vizsgálatára is használták . Fordítás Források Szociálpszichológia Társadalmi csoportok