Báthory-szobor (Zugló)
Báthory István (1533-1586) erdélyi fejedelem és lengyel király zuglói kőszobra.

Eredetileg Magyarország, Erdély és Lengyelország egységére, illetve összetartozására, továbbá a török, a Habsburg- és az orosz terjeszkedés meggátlására emlékeztetett az uralkodó személyén keresztül.

1933-ban készült, de csak 1958-ban állították fel a Hungária körút és a Thököly út sarkán található kis parkban, amelyet Báthoryról neveztek el. Kétszeres életnagyságú, piszkei mészkőből készült, lépcsős talapzaton áll. Az uralkodó trónon ül, kezében szablyát tart. Testtartása hasonló a Jan Matejko által megfestett Báthory-képhez, méltóságteljes és erőt sugároz.

A szobrot Pásztor János szobrász mintázta, az eredeti talapzatot Lechner Jenő építész, építőtörténeti szakíró tervezte. A kivitelezésben Gaál Mihály kőfaragó működött közre, aki a fel nem avatott mű hosszú éveken át tartó védelmét és őrzését is ellátta.

Története

Báthory István Emlékbizottság és Báthory-év (1933)

Lengyelországban és Magyarországon 1933-ban ünnepelték Báthory születésének 400. évfordulóját. A szoborállítás gondolatát Miklóssi Ferdinánd Leó egyesületi elnök 1931-ben vetette fel a Magyar–Lengyel Egyesület januári ülésén azzal, hogy így csatlakozzanak a majdani Báthory-év megemlékezéseihez. A teendők megszervezésére létrehozták a Báthory István Emlékbizottságot, s megválasztották ennek tisztségviselőit. Elnök Lukács György országgyűlési képviselő, nyugalmazott kultuszminiszter, előadó Miklóssi Ferdinánd Leó, védnök Gömbös Gyula honvédelmi miniszter (későbbi miniszterelnök), alelnök Dömötör Mihály nyugalmazott miniszter, továbbá Bajcsy-Zsilinszky Endre, Kálnoki Bedő Sándor és Usetty Béla országgyűlési képviselő, jegyző Zulawski Andor székesfővárosi fogalmazó, hadtörténeti előadó pedig Erdeős László honvéd százados lett.

A bizottság a szoborállításon kívül több más ügyben is javaslatot tett. Így emléktörvény megalkotására, emlékkiállítás megrendezésére a Magyar Nemzeti Múzeumban, magyar–lengyel bibliográfia és Báthory-emlékbélyeg kiadására, központilag szervezett iskolai és honvédségi ünnepélyek megrendezésére, utcaelnevezésekre, valamint Lengyelországba, Báthory sírjához való zarándoklatra, amelynek vezetésére Serédi Jusztinián bíboros hercegprímást kérték fel. A javaslatok közül nem mind valósult meg, emléktörvényt például nem alkotott az Országgyűlés. A zarándoklat 1933. július 2-án indult Krakkóba, ahol a waweli székesegyháznál Stanisław Rospond püspök fogadta őket. Az akkori krakkói érsek ekkor ajándékozta Magyarországnak Báthory érckoporsójának egy darabját, amelyet hazatérve megőrzésre a salgótarjáni Báthory István honvéd kerékpáros zászlóalj parancsnokságának adtak át.

Az emlékév során a bizottság több ünnepi estet is szervezett annak érdekében, hogy a műalkotás felállításához szükséges pénzt összegyűjtsék.
A bizottság 1933. november 5-én leplezte le az első magyarországi köztéri Báthory-szobrot Salgótarjánban, december 17-én pedig a nyírbátori református templom falába illesztett, Báthory-reliefjével díszített emléktáblát. Az előbbi Bóna Kovács Károly, az utóbbi Pankotai Farkas Béla szobrász munkája volt.

A budapesti szobor elkészítése és presztízsharcok (1933–1945)

A budapesti szobor felállítását szintén 1931-ben határozta el a bizottság, de csak 1933-ban adtak megbízást az elkészítéséhez. A késedelem miatt nem írtak ki nyilvános pályázatot a munkára, hanem a lengyel szervezetekkel szoros kapcsolatban álló Lechner Jenőt bízták meg az elvégzésével, aki Pásztor Jánost is bevonta. Pásztor és Lechner jó barátok voltak, előbbi korának sokat foglalkoztatott szobrászművésze volt. A költségeket 10 000 pengőben határozták meg. Mivel a szobrot nem lehetett 1933-ra befejezni, ezért a bizottság úgy döntött, hogy 1936-ban, Báthory halálának 350. évfordulóján kerül majd sor az avatására.

1936-ban a bizottság 5000 pengő támogatást kapott a fővárostól Liber Endre alpolgármester közvetítésével. Időközben több más magyarországi lengyel szervezet is bekapcsolódott az előkészítő munkába annak érdekében, hogy részesülhessen a szoborállítás dicsőségében. Ez hamarosan rivalizáláshoz, éles szembenálláshoz vezetett közöttük, melynek mértékét mutatja, hogy a várossal történő tárgyalások során lehetséges helyszínként a Halászbástya melletti kert, az akkor parkosított Döbrentei tér, a városligeti Vajdahunyadvár melletti park, a Halászbástyára vezető Steindl-lépcső alján lévő boltozat, a népligeti Lengyel sétány, a Tabán, a Szent Gellért tér és a Batthyány tér is szóba került. A népliget helyszínként való kijelölését például Széchenyi Károly, a Magyar–Lengyel Szövetség ügyvezető elnöke akadályozta meg befolyását latba vetve. A vállalkozást támogató, illetve engedélyező állami és fővárosi hivatalok kényes helyzetbe kerültek. Egyrészt nem kívántak állást foglalni egyik szervezet mellett vagy ellen sem. Másrészt gyakran jogos kritikákat fogalmaztak meg a javasolt helyszínekkel kapcsolatban, így például hogy az adott területen már több más alkotás áll, vagy hogy az adott helyszín nem köthető össze az uralkodó személyével.

A szervezetek és személyek közötti harc végül odavezetett, hogy az 1936-os avatás is meghiúsult. Az ügy Kovács-Karap Ernő egykori országgyűlési képviselő jó szándékú cikkei által a nyilvánosság elé került, s már a lengyel–magyar kapcsolatok megromlásával fenyegetett. A bizottság az 1938-ra kialakult helyzetben megkezdte a kivonulást saját vállalkozásából. Arra hivatkozva, hogy az emlékmű nem a megrendelés szerinti haraszti, hanem piszkei kőből készült, nem vette át az alkotást. Ugyanakkor megbízást adott Farkas Bélának, hogy készítsen egy hasonlót, de bronzból, Pásztorék viszont erre a hírre pert indítottak a bizottság ellen hátralékos követeléseik megtérítéséért. A helyzetet az lehetetlenítette el végképp, hogy a Széchenyi Károly és Csekonics Iván által vezetett Magyar-Lengyel Szövetség a Farkas-féle mű felállítása ellen is bevetette befolyását, illetve hogy a Vignali Rafael bronzöntő műhelyében készült új szobor nagymértékben hasonlított a Pásztor-féléhez, ami szerzői jogi aggályokat keltett az engedélyező hatóságokban. 1939-ben így még az is felmerült, hogy a kőszobrot Kassának adományozzák, de a második világháború kitörésével a szoborállítás ügye lekerült a napirendről.

A háború idején Gaál Mihály telket bérelt a Római-parton, ahol faházat épített a szobor fölé, hogy megóvja a viszontagságoktól. 15 éven át állt ezen a helyen. A máshol őrzött Lechner-féle talapzat eltűnt Budapest ostromakor, akárcsak a Farkas-féle bronzszobor. Pásztor János 1945-ben bombázás áldozata lett.

Köztéri szoborállítás (1958)

1956 júniusában a Fővárosi Emlékműbizottság a Fővárosi Tanács udvarára szállíttatta az alkotást azon a jogcímen, hogy közterületre készült. Innen később az Egyetem utcai Károlyi-palota udvarára került, ahol megvizsgálták az állapotát és jónak minősítették. Tényleges elhelyezésére az 1956-os forradalom leverése után keletkezett politikai szándék. Az elhidegült lengyel–magyar viszony enyhítése érdekében 1958. május 9–12. között lengyel párt- és kormányküldöttség látogatott Magyarországra Władysław Gomułka, a LEMP KB első titkára és Józef Cyrankiewicz miniszterelnök vezetésével. Többek között Nagy Imre életének a megkímélését kérték ekkor a lengyelek Kádár Jánostól. A szobor felállítása megfelelő gesztusnak tűnt a lengyelek felé. A zuglói helyszín kiválasztását egy korábbi fővárosi határozat segítette, amely kimondta, hogy a Hungária körút és a Thököly út kereszteződésében álló üres alapépítményre emlékművet kell állítani. Az Emlékfelügyelőség 1958. március 19-én kérvényezte a szoborállítást a Fővárosi Tanács Népművelési Osztályától, s nem sokkal ez után fel is állították azt. Az ünnepség – ha volt ilyen – időpontja nem ismert, mivel a korabeli lapok nem tudósítottak róla. Ennek oka, hogy Gomułkáék a Bem-szobor megkoszorúzását is kérték a magyar kormány képviselőitől, ami a forradalom egyik jelentős helyszíne volt, és ez vélhetően részleges hírzárlathoz vezetett.

Az átadást követően Gaál Mihály perbe bocsátkozott a Fővárosi Tanáccsal a kőfaragás elmaradt munkadíja miatt és a megóvással kapcsolatos költségeinek a megtérítése érdekében. A pert halála után gyermekei vitték tovább. Lechner Jenő is fellépett Pásztor özvegyének érdekében, Dobi István miniszterelnöknek írt levelet, bár az asszony nem igényelte azt. A per másodfokon 1961-ben a Gaál-család nyertességével zárult. A tanácsot 3818 forint megfizetésére kötelezte a bíróság. Az emlékmű ötletétől a per végéig 30 év telt el.

Napjainkban

1994-ben Zugló önkormányzata felújíttatta a parkot. A magyarországi lengyelek fontos emléke, illetve emlékhelye, szervezeteik minden év tavaszán megkoszorúzzák az emlékművet.

Galéria

Jegyzetek

Források

 Gerencsér Tibor: Az elfelejtett szobor históriája – A zuglói Báthory-szobor. Hitel, 24. évf. 11. sz. (2011. november), 35-55. o. epa.oszk.hu

Külső hivatkozások

 Báthory-szobor budapest-foto.hu
 Báthory-szobor (Salgótarján-Baglyasalja) kozterkep.hu
 Kit ábrázol a padovai Báthory-szobor? jezsuita.hu

Kapcsolódó szócikkek 

 Báthory-szobor (Salgótarján)
 Báthory-család
 Báthory István Alapítvány
 Lengyel nemzetiségi templom
 Lengyel Múzeum

Budapest szobrai
Budapest XIV. kerülete
Magyar–lengyel kapcsolatok
Magyarországi lengyelek
Lengyel emlékek, emlékhelyek
Báthory Istvánerdélyi fejedelem és lengyel király zuglói kőszobra . Eredetileg Magyarország , Erdély és Lengyelország egységére , illetve összetartozására , továbbá a török , a Habsburg- és az orosz terjeszkedés meggátlására emlékeztetett az uralkodó személyén keresztül . 1933-ban készült , de csakban állították fel a Hungária körút és a Thököly út sarkán található kis parkban , amelyet Báthoryról neveztek el . Kétszeres életnagyságú , piszkei mészkőből készült , lépcsős talapzaton áll . Az uralkodó trónon ül , kezében szablyát tart . Testtartása hasonló a Jan Matejko által megfestett Báthory-képhez , méltóságteljes és erőt sugároz . A szobrot Pásztor János szobrász mintázta , az eredeti talapzatot Lechner Jenő építész , építőtörténeti szakíró tervezte . A kivitelezésben Gaál Mihály kőfaragó működött közre , aki a fel nem avatott mű hosszú éveken át tartó védelmét és őrzését is ellátta . Története Báthory István Emlékbizottság és Báthory-év Lengyelországban és Magyarországonban ünnepelték Báthory születésének évfordulóját . A szoborállítás gondolatát Miklóssi Ferdinánd Leó egyesületi elnökben vetette fel a Magyar–Lengyel Egyesület januári ülésén azzal , hogy így csatlakozzanak a majdani Báthory-év megemlékezéseihez . A teendők megszervezésére létrehozták a Báthory István Emlékbizottságot , s megválasztották ennek tisztségviselőit . Elnök Lukács György országgyűlési képviselő , nyugalmazott kultuszminiszter , előadó Miklóssi Ferdinánd Leó , védnök Gömbös Gyula honvédelmi miniszter ( későbbi miniszterelnök ) , alelnök Dömötör Mihály nyugalmazott miniszter , továbbá Bajcsy-Zsilinszky Endre , Kálnoki Bedő Sándor és Usetty Béla országgyűlési képviselő , jegyző Zulawski Andor székesfővárosi fogalmazó , hadtörténeti előadó pedig Erdeős László honvéd százados lett . A bizottság a szoborállításon kívül több más ügyben is javaslatot tett . Így emléktörvény megalkotására , emlékkiállítás megrendezésére a Magyar Nemzeti Múzeumban , magyar–lengyel bibliográfia és Báthory-emlékbélyeg kiadására , központilag szervezett iskolai és honvédségi ünnepélyek megrendezésére , utcaelnevezésekre , valamint Lengyelországba, Báthory sírjához való zarándoklatra , amelynek vezetésére Serédi Jusztinián bíboros hercegprímást kérték fel . A javaslatok közül nem mind valósult meg , emléktörvényt például nem alkotott az Országgyűlés . A zarándoklat júliusán indult Krakkóba , ahol a waweli székesegyháznál Stanisław Rospond püspök fogadta őket . Az akkori krakkói érsek ekkor ajándékozta Magyarországnak Báthory érckoporsójának egy darabját , amelyet hazatérve megőrzésre a salgótarjáni Báthory István honvéd kerékpáros zászlóalj parancsnokságának adtak át . Az emlékév során a bizottság több ünnepi estet is szervezett annak érdekében , hogy a műalkotás felállításához szükséges pénzt összegyűjtsék . A bizottság novemberén leplezte le az első magyarországi köztéri Báthory-szobrot Salgótarjánban , decemberén pedig a nyírbátori református templom falába illesztett , Báthory-reliefjével díszített emléktáblát . Az előbbi Bóna Kovács Károly , az utóbbi Pankotai Farkas Béla szobrász munkája volt . A budapesti szobor elkészítése és presztízsharcok1945 ) A budapesti szobor felállítását szinténben határozta el a bizottság , de csakban adtak megbízást az elkészítéséhez . A késedelem miatt nem írtak ki nyilvános pályázatot a munkára , hanem a lengyel szervezetekkel szoros kapcsolatban álló Lechner Jenőt bízták meg az elvégzésével , aki Pásztor Jánost is bevonta . Pásztor és Lechner jó barátok voltak , előbbi korának sokat foglalkoztatott szobrászművésze volt . A költségeket000 pengőben határozták meg . Mivel a szobrot nem lehetettra befejezni , ezért a bizottság úgy döntött , hogyban , Báthory halálának évfordulóján kerül majd sor az avatására . 1936-ban a bizottságpengő támogatást kapott a fővárostól Liber Endre alpolgármester közvetítésével . Időközben több más magyarországi lengyel szervezet is bekapcsolódott az előkészítő munkába annak érdekében , hogy részesülhessen a szoborállítás dicsőségében . Ez hamarosan rivalizáláshoz , éles szembenálláshoz vezetett közöttük , melynek mértékét mutatja , hogy a várossal történő tárgyalások során lehetséges helyszínként a Halászbástya melletti kert , az akkor parkosított Döbrentei tér , a városligeti Vajdahunyadvár melletti park , a Halászbástyára vezető Steindl-lépcső alján lévő boltozat , a népligeti Lengyel sétány , a Tabán , a Szent Gellért tér és a Batthyány tér is szóba került . A népliget helyszínként való kijelölését például Széchenyi Károly , a Magyar–Lengyel Szövetség ügyvezető elnöke akadályozta meg befolyását latba vetve . A vállalkozást támogató , illetve engedélyező állami és fővárosi hivatalok kényes helyzetbe kerültek . Egyrészt nem kívántak állást foglalni egyik szervezet mellett vagy ellen sem . Másrészt gyakran jogos kritikákat fogalmaztak meg a javasolt helyszínekkel kapcsolatban , így például hogy az adott területen már több más alkotás áll , vagy hogy az adott helyszín nem köthető össze az uralkodó személyével . A szervezetek és személyek közötti harc végül odavezetett , hogy azos avatás is meghiúsult . Az ügy Kovács-Karap Ernő egykori országgyűlési képviselő jó szándékú cikkei által a nyilvánosság elé került , s már a lengyel–magyar kapcsolatok megromlásával fenyegetett . A bizottság azra kialakult helyzetben megkezdte a kivonulást saját vállalkozásából . Arra hivatkozva , hogy az emlékmű nem a megrendelés szerinti haraszti , hanem piszkei kőből készült , nem vette át az alkotást . Ugyanakkor megbízást adott Farkas Bélának , hogy készítsen egy hasonlót , de bronzból , Pásztorék viszont erre a hírre pert indítottak a bizottság ellen hátralékos követeléseik megtérítéséért . A helyzetet az lehetetlenítette el végképp , hogy a Széchenyi Károly és Csekonics Iván által vezetett Magyar-Lengyel Szövetség a Farkas-féle mű felállítása ellen is bevetette befolyását , illetve hogy a Vignali Rafael bronzöntő műhelyében készült új szobor nagymértékben hasonlított a Pásztor-féléhez , ami szerzői jogi aggályokat keltett az engedélyező hatóságokban.ben így még az is felmerült , hogy a kőszobrot Kassának adományozzák , de a második világháború kitörésével a szoborállítás ügye lekerült a napirendről . A háború idején Gaál Mihály telket bérelt a Római-parton , ahol faházat épített a szobor fölé , hogy megóvja a viszontagságoktól.éven át állt ezen a helyen . A máshol őrzött Lechner-féle talapzat eltűnt Budapest ostromakor , akárcsak a Farkas-féle bronzszobor . Pásztor Jánosben bombázás áldozata lett . Köztéri szoborállítás 1956 júniusában a Fővárosi Emlékműbizottság a Fővárosi Tanács udvarára szállíttatta az alkotást azon a jogcímen , hogy közterületre készült . Innen később az Egyetem utcai Károlyi-palota udvarára került , ahol megvizsgálták az állapotát és jónak minősítették . Tényleges elhelyezésére azos forradalom leverése után keletkezett politikai szándék . Az elhidegült lengyel–magyar viszony enyhítése érdekében május12. között lengyel párt- és kormányküldöttség látogatott Magyarországra Władysław Gomułka , a LEMP KB első titkára és Józef Cyrankiewicz miniszterelnök vezetésével . Többek között Nagy Imre életének a megkímélését kérték ekkor a lengyelek Kádár Jánostól . A szobor felállítása megfelelő gesztusnak tűnt a lengyelek felé . A zuglói helyszín kiválasztását egy korábbi fővárosi határozat segítette , amely kimondta , hogy a Hungária körút és a Thököly út kereszteződésében álló üres alapépítményre emlékművet kell állítani . Az Emlékfelügyelőség márciusén kérvényezte a szoborállítást a Fővárosi Tanács Népművelési Osztályától , s nem sokkal ez után fel is állították azt . Az ünnepség – ha volt ilyen – időpontja nem ismert , mivel a korabeli lapok nem tudósítottak róla . Ennek oka , hogy Gomułkáék a Bem-szobor megkoszorúzását is kérték a magyar kormány képviselőitől , ami a forradalom egyik jelentős helyszíne volt , és ez vélhetően részleges hírzárlathoz vezetett . Az átadást követően Gaál Mihály perbe bocsátkozott a Fővárosi Tanáccsal a kőfaragás elmaradt munkadíja miatt és a megóvással kapcsolatos költségeinek a megtérítése érdekében . A pert halála után gyermekei vitték tovább . Lechner Jenő is fellépett Pásztor özvegyének érdekében , Dobi István miniszterelnöknek írt levelet , bár az asszony nem igényelte azt . A per másodfokonben a Gaál-család nyertességével zárult . A tanácsotforint megfizetésére kötelezte a bíróság . Az emlékmű ötletétől a per végéigév telt el . Napjainkban 1994-ben Zugló önkormányzata felújíttatta a parkot . A magyarországi lengyelek fontos emléke , illetve emlékhelye , szervezeteik minden év tavaszán megkoszorúzzák az emlékművet . Galéria Jegyzetek Források Gerencsér Tibor : Az elfelejtett szobor históriája – A zuglói Báthory-szobor . Hitel , évf. sz. november ) , o. epa.oszk.hu Külső hivatkozások Báthory-szobor budapest-foto.hu Báthory-szobor ( Salgótarján-Baglyasalja ) kozterkep.hu Kit ábrázol a padovai Báthory-szobor ? jezsuita.hu Kapcsolódó szócikkek Báthory-szobor ( Salgótarján ) Báthory-család Báthory István Alapítvány Lengyel nemzetiségi templom Lengyel Múzeum Budapest szobrai Budapest XIV. kerülete Magyar–lengyel kapcsolatok Magyarországi lengyelek Lengyel emlékek , emlékhelyek