Johannes Tauler
Johannes Tauler, magyarosan Tauler János, (Strasbourg, 1300 körül – Strasbourg, 1361. június 16.) domonkos szerzetes, aki Eckhart mesterrel és Heinrich Susóval együtt a késő középkori, német nyelvű Rajna-vidék egyik fő misztikusa volt.

Élete 
Strasbourgban született. Fiatalon, 1318-ban, a városában belépett a domonkos-rendbe, mert saját bevallása szerint az aszketikus rendi élet vonzotta.

Lehetséges, hogy miközben a kolostorban tanult, hallotta Eckhart prédikációját. Amikor a rend kölni egyetemének hallgatója volt, közelebbről megismerkedett Eckharttal. 
Tudjuk, hogy Eckhart ott tartott előadást 1326-ban, amikor eretnekséggel vádolták.
Valószínűleg Kölnben ismerte meg Susót is.
Hogy Párizsban is tanult-e, bizonytalan; valószínűleg visszatért Kölnből Strasburgba.

Körülbelül 1339-től 1347-ig vagy 1348-ig Bázelben élt, ahol felvette a kapcsolatot az ún. „Isten barátai”  nevű körrel. A kör olyan személyekből állt, akik a misztikus életet kedvelték, és az „Isten barátai” nevet adták maguknak a János 15:15  alapján. Nördlingeni Henrikkel  együtt a közösség központjába került.

1352-ben visszatért Strassbourgba és ott – illetve más városokban prédikátorként és lelki vezetőként működött. Főleg Köln és Strasbourg között végezte lelkipásztori tevékenységét, különösen a női kolostorokban. Strasbourg volt a lelke egy csoport misztikusnak, köztük Rulman Merswinnek  akinek a gyóntatója volt. Merswin (1307-1382), a korábbi kereskedő, több spirituális mű szerzője lett.

Tanítása 
Tauler misztikusként abban különbözik Eckharttól, hogy sokkal kevésbé foglalkozik a panteizmushoz vezető filozófiai gondolatokkal.
Bár igazhitűségét többször kétségbe vonták, nem mondható panteistának, mert az Istennel való egyesülést nem lényegi, hanem kegyelmi egyesülésnek vallotta.

A gyakorlati kereszténységre fektetette a hangsúlyt, az egyházban elharapózott visszaéléseket pedig szigorúan ostorozta. 

A szerzetesi szegénységi ideált „lelki szegénységgé” szublimálta.
A vallásos élet csúcspontját Isten mélységeiben való elmerülésben látta.

Jámborsága, beszédeinek megrázó komolysága nagy hatást gyakorolt hallgatóira. Nagyon elterjedt népi olvasmánnyá vált A szegény Krisztus követéséről írt munkája. A kortársai a doctor sublimis et illuminatus címmel tisztelték meg.

A Luther általi nagyrabecsülésének köszönhetően időnként a reformáció előfutárai közé sorolták.

Magyarul megjelent művei 

A hazatérés útjelzői. Beszédek a misztikus útról; szerk., bev., jegyz. Buji Ferenc, ford. Révész Mária Magdolna, Buji Ferenc; Paulus Hungarus–Kairosz, Bp.–Szentendre, 2002 , 475 p.

Jegyzetek

Források 
  Chobot Ferenc: Jézus Krisztus egyházának története, II. kötet (középkor), Budapest–Rákospalota, 1907
 Catholic Encyclopedia: John Tauler

Egyéb kapcsolódó irodalom 
 Walter Nigg: A misztika három csillaga. Eckhart, Suso, Tauler domonkos misztikusok; ford. Midling Andrea; utószó Hankovszky Béla Jácint; Paulus Hungarus–Kairosz, Bp., 1999 , 274 p.

Kapcsolódó szócikkek 
 Középkori latin irodalom
 Misztika

Domonkos-rendi szerzetesek
Középkori teológusok
Misztikusok
Középkori egyházi személyek
1361-ben elhunyt személyek
Német teológusok
Strasbourgiak
Johannes Tauler , magyarosan Tauler János , ( Strasbourg,körül – Strasbourg , június ) domonkos szerzetes , aki Eckhart mesterrel és Heinrich Susóval együtt a késő középkori , német nyelvű Rajna-vidék egyik fő misztikusa volt . Élete Strasbourgban született . Fiatalon, ban , a városában belépett a domonkos-rendbe , mert saját bevallása szerint az aszketikus rendi élet vonzotta . Lehetséges , hogy miközben a kolostorban tanult , hallotta Eckhart prédikációját . Amikor a rend kölni egyetemének hallgatója volt , közelebbről megismerkedett Eckharttal . Tudjuk , hogy Eckhart ott tartott előadástban , amikor eretnekséggel vádolták . Valószínűleg Kölnben ismerte meg Susót is . Hogy Párizsban is tanult-e , bizonytalan ; valószínűleg visszatért Kölnből Strasburgba . Körülbelültőlig vagyig Bázelben élt , ahol felvette a kapcsolatot az ún . „ Isten barátai” nevű körrel . A kör olyan személyekből állt , akik a misztikus életet kedvelték , és az „ Isten barátai” nevet adták maguknak a János15 alapján . Nördlingeni Henrikkel együtt a közösség központjába került . 1352-ben visszatért Strassbourgba és ott – illetve más városokban prédikátorként és lelki vezetőként működött . Főleg Köln és Strasbourg között végezte lelkipásztori tevékenységét , különösen a női kolostorokban . Strasbourg volt a lelke egy csoport misztikusnak , köztük Rulman Merswinnek akinek a gyóntatója volt . Merswin a korábbi kereskedő , több spirituális mű szerzője lett . Tanítása Tauler misztikusként abban különbözik Eckharttól , hogy sokkal kevésbé foglalkozik a panteizmushoz vezető filozófiai gondolatokkal . Bár igazhitűségét többször kétségbe vonták , nem mondható panteistának , mert az Istennel való egyesülést nem lényegi , hanem kegyelmi egyesülésnek vallotta . A gyakorlati kereszténységre fektetette a hangsúlyt , az egyházban elharapózott visszaéléseket pedig szigorúan ostorozta . A szerzetesi szegénységi ideált „ lelki szegénységgé” szublimálta . A vallásos élet csúcspontját Isten mélységeiben való elmerülésben látta . Jámborsága , beszédeinek megrázó komolysága nagy hatást gyakorolt hallgatóira . Nagyon elterjedt népi olvasmánnyá vált A szegény Krisztus követéséről írt munkája . A kortársai a doctor sublimis et illuminatus címmel tisztelték meg . A Luther általi nagyrabecsülésének köszönhetően időnként a reformáció előfutárai közé sorolták . Magyarul megjelent művei A hazatérés útjelzői . Beszédek a misztikus útról ; szerk . , bev . , jegyz . Buji Ferenc , ford . Révész Mária Magdolna, Buji Ferenc ; Paulus Hungarus–Kairosz , Bp.–Szentendre,,p . Jegyzetek Források Chobot Ferenc : Jézus Krisztus egyházának története , II. kötet ( középkor ) , Budapest–Rákospalota , Catholic Encyclopedia : John Tauler Egyéb kapcsolódó irodalom Walter Nigg : A misztika három csillaga . Eckhart , Suso , Tauler domonkos misztikusok ; ford . Midling Andrea ; utószó Hankovszky Béla Jácint ; Paulus Hungarus–Kairosz , Bp.,,p . Kapcsolódó szócikkek Középkori latin irodalom Misztika Domonkos-rendi szerzetesek Középkori teológusok Misztikusok Középkori egyházi személyek 1361-ben elhunyt személyek Német teológusok Strasbourgiak