Személyi igazolvány
A személyi igazolvány Magyarországon 1954–2000 között kiadott hatósági igazolvány volt, amely ebben az időszakban az „egyetlen hitelt érdemlően igazoló okmány, amelyet mindenki köteles gondosan megőrizni és állandóan magánál tartani”. 1992-től a személyi igazolvány adattartalma lényegesen megváltozott, 2000-től pedig a személyi igazolvány kifejezést a személyazonosító igazolvány és külön a lakcímet igazoló hatósági igazolvány váltotta fel. Ugyanekkortól a személyazonosításra alkalmas okmányok köre az útlevéllel, 2001-től a kártya típusú vezetői engedéllyel bővült – aki ezek bármelyikével rendelkezik, annak a személyazonosító igazolvány kiváltása nem kötelező. A 2016. január 1-jével megjelent új, elektronikus személyazonosító igazolványba épített magas biztonságú tárolóelem (csip) pedig a személyazonosító adatok mellett az állampolgárok döntésétől függően az ujjnyomatukat, az elektronikus aláírás létrehozásához szükséges adataikat, illetve a társadalombiztosítási és adóazonosító jelüket is.

Bevezetése

Előzményei
1945 után – különös tekintettel a második világháború eseményeire – szükségessé vált az állampolgárok nyilvántartásának rendezése.

Bár 1945 márciusában kötelezővé tették az egyszeri bejelentkezést, majd a 253.600/1946. BM számú rendelet országosan elrendelte az állampolgárok be- és kijelentkezési kötelezettségét, a lakcímváltozások bejelentését, nem került az állampolgárok birtokába a személyazonosságuk és egyéb adataik hitelt érdemlő igazolására alkalmas igazolvány. A bejelentőlap szelvénye igazolta a lakóhelyet, de fényképet nem tartalmazott. Az egyéb adatok igazolására sok más okirat, bizonyítvány stb. használatára volt szükség.

A II. világháború után alkotott első, 1949. február 1-jén hatályba lépett állampolgársági törvény (1948. évi LX. tv.) 33. §-ában a magyar állampolgárok nyilvántartásba vétel céljából való összeírását rendelte el. A személyi nyilvántartás létrehozását célozta a 458.300/1949/218 BM rendelet, amely egyszeri általános lakcím-bejelentkezési kötelezettséget írt elő 1949. november 1-15. között, állampolgárságra, nemre, korra, lakáshelyzetre való tekintet nélkül. Az általános bejelentkezési kötelezettség elrendelése és végrehajtása azonban nem oldotta fel az egységes, a személyazonosságot hitelt érdemlően bizonyító igazolvány rendszeresítésének hiányát.

Az 1952-es előterjesztés
A Magyar Dolgozók Pártja Adminisztratív Osztálya 1952. november 5-én terjesztette be az MDP Titkárságához a személyi igazolványok bevezetésére vonatkozó javaslatot. Aláírók: Keleti Ferenc osztályvezető és Házi Árpád belügyminiszter. Az előterjesztést Nagy Imre láttamozta.

Az előterjesztés szövege szerint „1953. június 1-től 1955. június 1-ig fokozatosan 5 évig érvényes „Személyi igazolvány”-nyal kell ellátni minden magyar állampolgárt, aki tizenötödik életévét betöltötte, vagy az év folyamán betölti és az ország területén tartózkodik. A személyi igazolvány az egyetlen hitelt érdemlően igazoló okmány, amelyet mindenki köteles gondosan megőrizni és állandóan magánál tartani. […] A személyi igazolvány helyettesíti a születési és házassági anyakönyvi kivonatot, az állampolgársági bizonyítványt, valamint hitelt érdemlően igazolja a munkakönyv kiadását, illetve a munkahelyet.”

Az állampolgárok első igazolvánnyal történő ellátását a lakóhelyen, az 50 főnél több munkavállalót foglalkoztató üzemek, hivatalok munkavállalóit, az iskolák, tanfolyamok résztvevőit az intézményben kell ellátni.

A tényleges igazolvány kiosztást végző szervezeteket az Országos Rendőrkapitányság keretében létrehozott osztály irányításával és közvetlen munkájával kellett élete kelteni.

Az 1954-es rendelet
Az 1/1954. (I.9.) minisztertanácsi rendelet és annak végrehajtására kiadott l/1954. belügyminiszteri rendelet alapján került sor első esetben az ország 16 éven felüli lakosságának személyi igazolvánnyal történő ellátására. Az első rész a lakosság személyi igazolvánnyal való ellátását, a második a be- és kijelentési kötelezettséget, a harmadik a büntető rendelkezéseket, a negyedik az átmeneti és záró rendelkezéseket tartalmazta.

A VII. o. 20-10/7/954. sz. „szigorúan titkos” minősítésű utasítása szabályozta a lakosság személyi igazolvánnyal való ellátásával kapcsolatos rendőri feladatokat. Az igazolványok kiállításához az alábbi iratok, igazolások beszerzésére volt szükség: születési, illetve házassági anyakönyvi kivonat, állandó és ideiglenes lakás bejelentését igazoló szelvény, a 22–50 éves hadköteles férfiaktól katonai igazolvány, a 20–22 év közötti férfiaktól összeírási igazolvány, munkáltatói igazolvány, a 16. életévüket betöltött fiataloktól iskolai igazolvány (ha azt állították, hogy valamely tanintézet hallgatói), kisiparosoktól, egyénileg gazdálkodó parasztoktól, napszámosoktól, valamint szabadfoglalkozásúaktól a helyi tanács vb által kiállított, foglalkozást bizonyító igazolás, 2 darab (4×4 cm-es) fénykép, állandó személyi igazolványhoz 4 Ft-os, ideigleneshez 2 Ft-os illetékbélyeg.

1954-ben Budapesten, Bács, Pest és a dunántúli megyékben (Baranya, Fejér, Győr, Komárom, Somogy, Tolna, Vas, Veszprém, Zala) 1955-ben Békés, Borsod, Csongrád, Hajdú, Heves, Nógrád, Szabolcs, Szolnok megyében osztották ki az első személyi igazolványokat.

Minden magyar állampolgárnak – egy időben – egy személyi igazolványa lehetett. Kétféle igazolvány volt forgalomban: állandó és ideiglenes személyi igazolvány. Utóbbi legfeljebb 3 hónapra szólt, azoknak kell kiállítani, akik a részükre kiállított személyi igazolványt elvesztették.

Tartalmának változásai

1954–1957
Az állandó személyi igazolvány kivitelezését tekintve 8×12 cm méretű, bordó színű könyvecske, mely bőrvászonnal bevont karton fedőlapból 3–30-ig számozott oldalból áll. Az első fedőlap külső oldalán az első kiadásban aranyozott, a második kiadásban saját színében dombornyomással MAGYAR NÉPKÖZTÁRSASÁG, SZEMÉLYI IGAZOLVÁNY felirat és a Magyar Népköztársaság címere látható. Az 1954 és 1957 közötti időben kiadott igazolványon az 1949. évi államcímer látható. („Kétoldalt búzakoszorúval egybefogott kerek, világoskék mezőben kalapács és búzakalász, a mező felső részében a mezőbe sugarakat bocsátó vörös csillag, alján piros–fehér–zöld színű szalag.”) A lapok hajszálvékony, szabálytalan alakú köríveket ábrázoló, összefüggő, világosbordó színű alnyomatos papírból készültek. Az oldalakon alnyomásszerűen a SZEMÉLYI IGAZOLVÁNY felirat és a Magyar Népköztársaság címere látható. A személyi igazolvány páratlan oldalának alsó szélén, díszes rajzolatú kerettel körbefogva, fehér betűkkel a Magyar Népköztársaság felirat olvasható. A páros oldalon található a személyi igazolvány sorozata és száma. A sorozat két betűből és esetenként római számból áll. Közvetlenül mellette az igazolvány hat számjegyű száma, a -en aluli számoknál helypótlóként 0 áll. Az igazolvány lapjain vízjel látható. Az első kiadásban a Szabadság-szobor, a második kiadásban ötágú csillag, a középpontból kiinduló és csúcsokban végződő belső árnyékolással. Az igazolvány második oldalán felül 4×4 cm méretű hely van fénykép számára. A belügyminiszteri rendelet szerint a kiadott személyi igazolvány tartalmazta az igazolvány tulajdonosának fényképét, a kiállító rendőri szerv szárazbélyegzőjének lenyomatát, a tulajdonos saját kezű aláírását, családi és utónevét (asszonynál a leánykori családi és utónevét is), születési helyét, születése idejét (év, hó, nap), foglalkozását, szakképzettségét, katonai igazolványának számát, állampolgárságát, anyjának leánykori családi és utónevét, apjának családi és utónevét, a személyi igazolvány kiállításának alapját, a kiállító hatóság megnevezését, a kiállító hatóság nedves körbélyegzőjének lenyomatát, a kiállítás helyét és időpontját, a személyi igazolványt kiállító személy aláírását.

A könyvecskében önálló oldalakat biztosítottak az állandó lakcím változásai számára (a 4. oldaltól a 7. oldalig). A különleges bejegyzéseket a 8. oldaltól a 11. oldalig, az ideiglenes lakásváltozásokat a 12. oldaltól a 17. oldalig jegyezték be. A további oldalakon a személyi igazolvány tulajdonosának családi állapotát, házastársának nevét, születési helyét és idejét, a házasságkötés helyét és idejét, valamint az anyakönyvi változásokat, a 16 éven aluli gyermekeinek, valamint a gyámság, gondnokság alatt állóknak a születési adatait, munkakönyvének számát, szakképzettségét, munkáltatójának nevét és pontos címét, „alkalmaztatásának minőségét” és munkaviszonyának kezdetét. Az igazolvány helyettesítette a születési, házassági és halotti anyakönyvi kivonatokat, az állampolgársági bizonyítványt, valamint hitelt érdemlően igazolta az állandó és ideiglenes lakás be-, illetőleg kijelentését és a munkahelyet. A személyi igazolványba csak az igazolványt kiállító rendőri hatóság és az erre feljogosított szervek tehettek bejegyzést.

1954–1969
1957-től a személyi igazolvány külső megjelenése lényeges változást mutatott, mert az 1947. évi államcímert felváltotta az 1957-ben a Magyar Alkotmány 74. § alapján a Magyar Népköztársaság új címere. („Kétoldalt búzakoszorúval egybefogott világoskék mezőben álló, ívelt oldalú, piros–fehér–zöld színű pajzs. A búzakoszorút balról piros-fehér-zöld, jobbról vörös színű szalag fonja át, a pajzs közepén elhelyezett ötágú vörös csillag aranyszínű sugarakat bocsát a mezőre.”) Az 1957–1990 között forgalomban lévő, sőt érvényessége szerint „határidő nélküli”-ként forgalomban is maradó személyi igazolvány mérete, oldalszáma változatlan maradt: 8×12 cm méretű bordó színű bőrvászonnal bevont karton fedőlapos, 32 oldalas könyvecske.

Fekete személyi igazolványok
1955. június 17-én a BM Kollégium Piros László államvédelmi altábornagy (1954 júliusától belügyminiszter) elnökletével meghozza az 5-65/1955 sz. „szigorúan titkos” határozatát: „Biztosítani kell a kóbor cigányok személyi igazolvánnyal való ellátását. Részükre egy évig érvényes, ideiglenes – a rendes személyi igazolványtól formájában és tartalmában eltérő – személyi igazolványt kell kiadni.”  Határidő: augusztus 15. Felelős: Pőcze Tibor rendőr vezérőrnagy, miniszterhelyettes.

A rendelkezésre álló dokumentumok. arra utalnak, hogy az ún. „kóbor cigányok” számára kibocsátandó fekete személyi igazolványok koncepciója a Belügyminisztériumban fogalmazódott meg, a személyi igazolványrendszer országos bevezetése után, mintegy pótlólagos intézkedésként, belső javaslat alapján.

Országos parancsként a Belügyminisztérium Országos Rendőrkapitánysága által kiadott Rendőrségi utasítások 7. számában (1955. évi október 11. – november 3.) jelent meg: „A rendszeresített ideiglenes igazolvánnyal kell ellátni azokat a kóbor, munkakerülő életmódot folytató személyeket, akik csavarognak, feltehetően kisebb-nagyobb bűncselekményekből tartják fenn magukat és az előírt okiratokkal, lakás-, valamint munkahely-igazolással nem rendelkeznek. Ennek érdekében az említett kóbor-, csavargó személyek birtokában lévő állandó személyi igazolványokat felül kell vizsgálni. A szabályellenesen kiadott állandó igazolványokat be kell vonni.”

A Pest Megyei Tanács elnökhelyettese 1958-ban beadvánnyal fordult Biszku Béla belügyminiszterhez. Ebben értesíti a belügyminisztert, hogy a Pest Megyei Tanács Végrehajtó Bizottsága megtárgyalta a megye területén élő cigány dolgozók helyzetét. „A Végrehajtó Bizottság elsősorban társadalmi, egészségügyi és művelődésügyi helyzetükkel foglalkozott. A vita során a Végrehajtó Bizottságnak több tagja kifogásolta a kettős személyi igazolvánnyal való ellátásukat. Ugyanis a vándorcigányok fekete színű személyi igazolvánnyal rendelkeznek. Maga a Végrehajtó Bizottság sem helyesli ezt a megkülönböztetést, fekete személyi igazolványok rendszeresítését. Kérjük Belügyminiszter Elvtársat, szíveskedjék tájékoztatni a megyei tanács Végrehajtó Bizottságát a megkülönböztetés, illetőleg a fekete személyi igazolványok rendszeresítésének szükségességéről.”

A fekete személyi igazolványok (évenkénti megújítási kötelezettséggel) több mint öt éven keresztül érvényben maradtak. Az ORFK Igazgatásrendészeti Osztálya 1962. január 5-én jelentette, hogy a „szocialista törvényesség és humanizmus” e nem mindennapi szüleményét 1961 első negyedében megszüntették az általános személyi igazolvány-cserék keretében: „A helyes munkaszervezés eredményezte, hogy kb.  állampolgár lejárt személyi igazolványának kicserélése határidőre megtörtént. A kóbor személyek részére rendszeresített BZ [az ún. fekete] ideiglenes személyi igazolványok kicserélése még az év első negyedében megtörtént. Ezzel megszüntettük az állampolgárok ilyen vonatkozásban történő faji megkülönböztetését.”

1969–1979
A belügyminiszter 3/1969. (XI.17.) rendelete a személyi igazolványokról, a 4/1969.(XI.17.) BM rendelet a magyar állampolgárok lakcímének bejelentéséről és nyilvántartásáról intézkedik. A rendelet szerint: A Magyar Népköztársaság területén állandó jelleggel tartózkodó valamennyi magyar állampolgár köteles a személyi igazolványt abban az évben kiváltani, amelyikben a 14. életévét betölti, illetőleg amikor a kiváltásra jogosulttá válik. (Az 1954. évi rendelet még a 16. évet jelölte alsó korhatárként.) A szülők személyi igazolványába a 18 éven aluli gyermekek nevét, születési helyét és idejét kell bevezetni, szemben az 1954. évivel, amikor is a bejegyzési kötelezettség a 16 év alatti gyermekekre vonatkozott. A személyi igazolvány érvényessége 18 éven alul 4 év, 18–25 év között 7 év, 25–55 év között 10 év és határidő nélküli az 55 éven felüli személyek részére.

A rendelet 3. §-a szerint az új kiadású személyi igazolvány tartalmazza továbbá a katonai bejegyzéseket, a katonai igazolvány száma, a változásokat a 28. oldalon, a tudnivalókat a 29–30. oldalon, a személyi igazolvány érvényességének meghosszabbítására szolgáló rész helye pedig a 31. oldal, amely tartalmazza a személyi igazolvány tulajdonosának fényképét és az érvényesség határidejét.

1979–1985

A Magyar Népköztársaság Elnöki Tanácsának 1974. évi 8. számú törvényerejű rendeletének 6. §. (1) pontja szerint „az állami népességnyilvántartásban egységes személyi számot kell bevezetni”. A személyi számnak a személyi igazolványba és a lakhatási engedélybe történő bevezetéséről rendelkező 24/1974. (VI.6.) MT rendeletre hivatkozva a 3/1979. (IX.16.) BM rendelet intézkedik a végrehajtásról: 1.) A személyi igazolványba, illetve a lakhatási engedélybe tulajdonosa személyi számát – a személyi szám első ízben történő kiadása alkalmával – az állandó lakóhely szerint illetékes városi, fővárosi kerületi tanács végrehajtó bizottságának igazgatási feladatot ellátó szakigazgatási szerve, a megyei városi kerületi hivatal, illetőleg a községi tanács végrehajtó bizottságának szakigazgatási szerve vezeti be. (A bevezetésekor külön kellett egy kis zöld számocskát beragasztani.) 2.) Az 1981. évi január hó 1-je után csak a tulajdonosa személyi számát tartalmazó személyi igazolvány érvényes. Az 1969-ben kiadott belügyminiszteri rendelet személyi igazolvánnyal kapcsolatos felsorolása a személyi szám bevezetésével bővült.

1985–1990
A belügyminiszter 5/1985. (XII.22.) rendelete a személyi igazolványokról az addig érvényben lévő szabályozáshoz képest változtatásokat vezet be: a személyi igazolvány tartalmazza [...] egyetemi doktori címét és tudományos fokozatát; nyugdíjas esetében e minőségét és a nyugellátást folyósítási törzsszámát. A személyi igazolvány érvényességi ideje ekkor: 20 éven aluliak részére 6 év, 20–50 év között 15 év és határidő nélküli az 50 éven felüli személyek esetében.

1990–1999
A rendszerváltás után lényeges formai és tartalmi változásokat vezettek be. Az igazolvány 80×115 mm méretű bordó színű, puha borítású, 16 oldalas könyvecske. A borítófedelek külső oldalának a felső részén a MAGYAR KÖZTÁRSASÁG felirat, közepén a Magyar Köztársaság koronás kiscímere látható. („Hegyes talpú hasított pajzs. Első mezeje vörössel és ezüsttel hétszer vágott. A második vörös mezejében zöld hármas halomnak aranykoronás kiemelkedő középső részén ezüst kettős kereszt. A pajzson a magyar Szentkorona nyugszik.”) Az igazolvány borítójának záró belső oldala az érvényesség meghosszabbítására szolgál. Az 1. számozott oldalon a fénykép és a személyi adatok, a 2. oldalon az érvényességi idő és személyi adatok, valamint: „A Magyar Köztársaság állampolgára” felirat, a 3–4–5. oldalon az állandó lakcím, a 6–7. oldalon a különleges bejegyzések, a 8–9–10. oldalon az ideiglenes lakcím, a 11–12. oldalon a tudnivalók találhatók.

Az Alkotmánybíróság 15/1991. (IV.13.) határozatában az 1986. évi 10. trv-t és végrehajtási rendeletét alkotmányellenesnek nyilvánította és megsemmisítette az ezzel kapcsolatos szabályokat. Ennek megfelelően a kormány elvi állásfoglalást tett, amelynek értelmében az 1991. április 13-a után kiállított személyi igazolványok már nem tartalmaztak személyi számot.

A személyekkel kapcsolatos okmányok kiadásában alapvető változásokat eredményezett az 1992. évi LXVI. törvény a polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról, illetve a 168/1999. (XI. 24.) kormányrendelet a személyazonosító igazolvány kiadásáról és nyilvántartásáról. Míg az 1954 és 1988 között érvényes személyi igazolványok a személy igazolására 15 pontban határozták meg a szükséges adatokat, az 1992. évi törvény szerint a személyazonosító igazolvány már csak a személy nevét, születési helyét, idejét, az állampolgárságot, anyja nevét, lakcímét, arcképét, saját kezű aláírását, a személyazonosító igazolvány sorszámát és az érvényességi időt tartalmazza. Bár a törvény már személyazonosító igazolványról beszél, 1999-ig a „személyi igazolvány” felirat volt olvasható az iratokon.

Létrehozták az Országos Személyiadat- és Lakcímnyilvántartó Hivatalt, mely a polgár személyazonosító igazolványának kiadásával, nyilvántartásával kapcsolatos ügyekért felelt (jogutódja a KEKKH).

A koronás kiscímerrel nyomtatott személyi igazolványoknak két további kiadása ismert. Az egyikben a nyomtatáskor a személyi számokra szolgáló rubrikák is kerültek, és csak ebben különbözik az előzőekben ismertetettektől. A második az utolsó olyan, könyvecske alakú igazolvány, amelyben az elnevezések már megegyeznek a 2000. évben kiadott igazolványkártyákéval, így az állandó lakcím helyett a LAKÓHELY, az ideiglenes lakcím helyett pedig a TARTÓZKODÁSI HELY kifejezés kerül.

Megszüntetése

A személyi igazolvány kifejezést 2000-től a személyazonosító igazolvány, és külön a lakcímet igazoló hatósági igazolvány váltotta fel. A 2000. január 1-jén hatályba lépett kártya formájú személyazonosító igazolvány tartalmazza a polgár nevét, születési helyét, születési idejét, állampolgárságát, anyja nevét, arcképét, saját kezű aláírását, a személyazonosító igazolvány sorszámát és érvényességi idejét, az igazolvány kiállításának keltét, a kiadó magyar állam kódját és a kiállító hatóság nevét. Az igazolvány, az adatokat gépi olvasására alkalmas adatsor formájában is tartalmazza. A polgár állandó személyazonosító igazolványának meghatározó alapszíne kék.

Jegyzetek

Források
 Nagy Pál – Papp József: Személyazonosító okmányok a XIX–XX. századi Magyarországon (in: Hajdú-Bihar Megyei Levéltár Évkönyve XXIX)
 Purcsi Barna Gyula: Fekete személyi igazolvány és munkatábor (in: Beszélő 6. szám, Évfolyam 6, Szám 6 » Roma-dosszié)
 https://web.archive.org/web/20160122123621/http://anno1954.nolblog.hu/archives/2014/01/09/HATVANEVES_A_SZEMELYI_IGAZOLVANY/

További információk

Magyarország közigazgatása
Személyazonosító okmányok
A személyi igazolvány Magyarországon2000 között kiadott hatósági igazolvány volt , amely ebben az időszakban az „ egyetlen hitelt érdemlően igazoló okmány , amelyet mindenki köteles gondosan megőrizni és állandóan magánál tartani”.től a személyi igazolvány adattartalma lényegesen megváltozott,től pedig a személyi igazolvány kifejezést a személyazonosító igazolvány és külön a lakcímet igazoló hatósági igazolvány váltotta fel . Ugyanekkortól a személyazonosításra alkalmas okmányok köre az útlevéllel,től a kártya típusú vezetői engedéllyel bővült – aki ezek bármelyikével rendelkezik , annak a személyazonosító igazolvány kiváltása nem kötelező . A januárjével megjelent új , elektronikus személyazonosító igazolványba épített magas biztonságú tárolóelem ( csip ) pedig a személyazonosító adatok mellett az állampolgárok döntésétől függően az ujjnyomatukat , az elektronikus aláírás létrehozásához szükséges adataikat , illetve a társadalombiztosítási és adóazonosító jelüket is . Bevezetése Előzményei 1945 után – különös tekintettel a második világháború eseményeire – szükségessé vált az állampolgárok nyilvántartásának rendezése . Bármárciusában kötelezővé tették az egyszeri bejelentkezést , majd a600/1946 . BM számú rendelet országosan elrendelte az állampolgárok be- és kijelentkezési kötelezettségét , a lakcímváltozások bejelentését , nem került az állampolgárok birtokába a személyazonosságuk és egyéb adataik hitelt érdemlő igazolására alkalmas igazolvány . A bejelentőlap szelvénye igazolta a lakóhelyet , de fényképet nem tartalmazott . Az egyéb adatok igazolására sok más okirat , bizonyítvány stb . használatára volt szükség . A II. világháború után alkotott első , februárjén hatályba lépett állampolgársági törvény évi LX. tv.) §-ában a magyar állampolgárok nyilvántartásba vétel céljából való összeírását rendelte el . A személyi nyilvántartás létrehozását célozta a300/1949/218 BM rendelet , amely egyszeri általános lakcím-bejelentkezési kötelezettséget írt elő november között , állampolgárságra , nemre , korra , lakáshelyzetre való tekintet nélkül . Az általános bejelentkezési kötelezettség elrendelése és végrehajtása azonban nem oldotta fel az egységes , a személyazonosságot hitelt érdemlően bizonyító igazolvány rendszeresítésének hiányát . Azes előterjesztés A Magyar Dolgozók Pártja Adminisztratív Osztálya novemberén terjesztette be az MDP Titkárságához a személyi igazolványok bevezetésére vonatkozó javaslatot . Aláírók : Keleti Ferenc osztályvezető és Házi Árpád belügyminiszter . Az előterjesztést Nagy Imre láttamozta . Az előterjesztés szövege szerint „ 1953. júniustől júniusig fokozatosanévig érvényes „ Személyi igazolvány”-nyal kell ellátni minden magyar állampolgárt , aki tizenötödik életévét betöltötte , vagy az év folyamán betölti és az ország területén tartózkodik . A személyi igazolvány az egyetlen hitelt érdemlően igazoló okmány , amelyet mindenki köteles gondosan megőrizni és állandóan magánál tartani . [ … ] A személyi igazolvány helyettesíti a születési és házassági anyakönyvi kivonatot , az állampolgársági bizonyítványt , valamint hitelt érdemlően igazolja a munkakönyv kiadását , illetve a munkahelyet.” Az állampolgárok első igazolvánnyal történő ellátását a lakóhelyen , azfőnél több munkavállalót foglalkoztató üzemek , hivatalok munkavállalóit , az iskolák , tanfolyamok résztvevőit az intézményben kell ellátni . A tényleges igazolvány kiosztást végző szervezeteket az Országos Rendőrkapitányság keretében létrehozott osztály irányításával és közvetlen munkájával kellett élete kelteni . Azes rendelet Az1954. ( I.9. ) minisztertanácsi rendelet és annak végrehajtására kiadott l/1954. belügyminiszteri rendelet alapján került sor első esetben az országéven felüli lakosságának személyi igazolvánnyal történő ellátására . Az első rész a lakosság személyi igazolvánnyal való ellátását , a második a be- és kijelentési kötelezettséget , a harmadik a büntető rendelkezéseket , a negyedik az átmeneti és záró rendelkezéseket tartalmazta . A VII. o.7/954. sz. „ szigorúan titkos” minősítésű utasítása szabályozta a lakosság személyi igazolvánnyal való ellátásával kapcsolatos rendőri feladatokat . Az igazolványok kiállításához az alábbi iratok , igazolások beszerzésére volt szükség : születési , illetve házassági anyakönyvi kivonat , állandó és ideiglenes lakás bejelentését igazoló szelvény , a50 éves hadköteles férfiaktól katonai igazolvány , a22 év közötti férfiaktól összeírási igazolvány , munkáltatói igazolvány , a életévüket betöltött fiataloktól iskolai igazolvány ( ha azt állították , hogy valamely tanintézet hallgatói ) , kisiparosoktól , egyénileg gazdálkodó parasztoktól , napszámosoktól , valamint szabadfoglalkozásúaktól a helyi tanács vb által kiállított , foglalkozást bizonyító igazolás, darab4 cm-es ) fénykép , állandó személyi igazolványhozFt-os , ideigleneshezFt-os illetékbélyeg . 1954-ben Budapesten , Bács , Pest és a dunántúli megyékben ( Baranya , Fejér , Győr , Komárom , Somogy , Tolna , Vas , Veszprém , Zala) ben Békés , Borsod , Csongrád , Hajdú , Heves , Nógrád , Szabolcs , Szolnok megyében osztották ki az első személyi igazolványokat . Minden magyar állampolgárnak – egy időben – egy személyi igazolványa lehetett . Kétféle igazolvány volt forgalomban : állandó és ideiglenes személyi igazolvány . Utóbbi legfeljebbhónapra szólt , azoknak kell kiállítani , akik a részükre kiállított személyi igazolványt elvesztették . Tartalmának változásai 1954–1957 Az állandó személyi igazolvány kivitelezését tekintve12 cm méretű , bordó színű könyvecske , mely bőrvászonnal bevont karton fedőlapból30-ig számozott oldalból áll . Az első fedőlap külső oldalán az első kiadásban aranyozott , a második kiadásban saját színében dombornyomással MAGYAR NÉPKÖZTÁRSASÁG , SZEMÉLYI IGAZOLVÁNY felirat és a Magyar Népköztársaság címere látható . Azésközötti időben kiadott igazolványon az évi államcímer látható . ( „ Kétoldalt búzakoszorúval egybefogott kerek , világoskék mezőben kalapács és búzakalász , a mező felső részében a mezőbe sugarakat bocsátó vörös csillag , alján piros–fehér–zöld színű szalag.” ) A lapok hajszálvékony , szabálytalan alakú köríveket ábrázoló , összefüggő , világosbordó színű alnyomatos papírból készültek . Az oldalakon alnyomásszerűen a SZEMÉLYI IGAZOLVÁNY felirat és a Magyar Népköztársaság címere látható . A személyi igazolvány páratlan oldalának alsó szélén , díszes rajzolatú kerettel körbefogva , fehér betűkkel a Magyar Népköztársaság felirat olvasható . A páros oldalon található a személyi igazolvány sorozata és száma . A sorozat két betűből és esetenként római számból áll . Közvetlenül mellette az igazolvány hat számjegyű száma , a -en aluli számoknál helypótlókéntáll . Az igazolvány lapjain vízjel látható . Az első kiadásban a Szabadság-szobor , a második kiadásban ötágú csillag , a középpontból kiinduló és csúcsokban végződő belső árnyékolással . Az igazolvány második oldalán felül4 cm méretű hely van fénykép számára . A belügyminiszteri rendelet szerint a kiadott személyi igazolvány tartalmazta az igazolvány tulajdonosának fényképét , a kiállító rendőri szerv szárazbélyegzőjének lenyomatát , a tulajdonos saját kezű aláírását , családi és utónevét ( asszonynál a leánykori családi és utónevét is ) , születési helyét , születése idejét ( év , hó , nap ) , foglalkozását , szakképzettségét , katonai igazolványának számát , állampolgárságát , anyjának leánykori családi és utónevét , apjának családi és utónevét , a személyi igazolvány kiállításának alapját , a kiállító hatóság megnevezését , a kiállító hatóság nedves körbélyegzőjének lenyomatát , a kiállítás helyét és időpontját , a személyi igazolványt kiállító személy aláírását . A könyvecskében önálló oldalakat biztosítottak az állandó lakcím változásai számára ( a oldaltól a oldalig ) . A különleges bejegyzéseket a oldaltól a oldalig , az ideiglenes lakásváltozásokat a oldaltól a oldalig jegyezték be . A további oldalakon a személyi igazolvány tulajdonosának családi állapotát , házastársának nevét , születési helyét és idejét , a házasságkötés helyét és idejét , valamint az anyakönyvi változásokat , aéven aluli gyermekeinek , valamint a gyámság , gondnokság alatt állóknak a születési adatait , munkakönyvének számát , szakképzettségét , munkáltatójának nevét és pontos címét , „ alkalmaztatásának minőségét” és munkaviszonyának kezdetét . Az igazolvány helyettesítette a születési , házassági és halotti anyakönyvi kivonatokat , az állampolgársági bizonyítványt , valamint hitelt érdemlően igazolta az állandó és ideiglenes lakás be- , illetőleg kijelentését és a munkahelyet . A személyi igazolványba csak az igazolványt kiállító rendőri hatóság és az erre feljogosított szervek tehettek bejegyzést . 1954–1969 1957-től a személyi igazolvány külső megjelenése lényeges változást mutatott , mert az évi államcímert felváltotta azben a Magyar Alkotmány § alapján a Magyar Népköztársaság új címere . ( „ Kétoldalt búzakoszorúval egybefogott világoskék mezőben álló , ívelt oldalú , piros–fehér–zöld színű pajzs . A búzakoszorút balról piros-fehér-zöld , jobbról vörös színű szalag fonja át , a pajzs közepén elhelyezett ötágú vörös csillag aranyszínű sugarakat bocsát a mezőre.” ) Az1990 között forgalomban lévő , sőt érvényessége szerint „ határidő nélküli”-ként forgalomban is maradó személyi igazolvány mérete , oldalszáma változatlan maradt : 12 cm méretű bordó színű bőrvászonnal bevont karton fedőlapos, oldalas könyvecske . Fekete személyi igazolványok 1955. júniusén a BM Kollégium Piros László államvédelmi altábornagyjúliusától belügyminiszter ) elnökletével meghozza az1955 sz. „ szigorúan titkos” határozatát : „ Biztosítani kell a kóbor cigányok személyi igazolvánnyal való ellátását . Részükre egy évig érvényes , ideiglenes – a rendes személyi igazolványtól formájában és tartalmában eltérő – személyi igazolványt kell kiadni.” Határidő : augusztus Felelős : Pőcze Tibor rendőr vezérőrnagy , miniszterhelyettes . A rendelkezésre álló dokumentumok . arra utalnak , hogy az ún. „ kóbor cigányok” számára kibocsátandó fekete személyi igazolványok koncepciója a Belügyminisztériumban fogalmazódott meg , a személyi igazolványrendszer országos bevezetése után , mintegy pótlólagos intézkedésként , belső javaslat alapján . Országos parancsként a Belügyminisztérium Országos Rendőrkapitánysága által kiadott Rendőrségi utasítások számában évi október – november ) jelent meg : „ A rendszeresített ideiglenes igazolvánnyal kell ellátni azokat a kóbor , munkakerülő életmódot folytató személyeket , akik csavarognak , feltehetően kisebb-nagyobb bűncselekményekből tartják fenn magukat és az előírt okiratokkal , lakás- , valamint munkahely-igazolással nem rendelkeznek . Ennek érdekében az említett kóbor- , csavargó személyek birtokában lévő állandó személyi igazolványokat felül kell vizsgálni . A szabályellenesen kiadott állandó igazolványokat be kell vonni.” A Pest Megyei Tanács elnökhelyetteseban beadvánnyal fordult Biszku Béla belügyminiszterhez . Ebben értesíti a belügyminisztert , hogy a Pest Megyei Tanács Végrehajtó Bizottsága megtárgyalta a megye területén élő cigány dolgozók helyzetét . „ A Végrehajtó Bizottság elsősorban társadalmi , egészségügyi és művelődésügyi helyzetükkel foglalkozott . A vita során a Végrehajtó Bizottságnak több tagja kifogásolta a kettős személyi igazolvánnyal való ellátásukat . Ugyanis a vándorcigányok fekete színű személyi igazolvánnyal rendelkeznek . Maga a Végrehajtó Bizottság sem helyesli ezt a megkülönböztetést , fekete személyi igazolványok rendszeresítését . Kérjük Belügyminiszter Elvtársat , szíveskedjék tájékoztatni a megyei tanács Végrehajtó Bizottságát a megkülönböztetés , illetőleg a fekete személyi igazolványok rendszeresítésének szükségességéről.” A fekete személyi igazolványok ( évenkénti megújítási kötelezettséggel ) több mint öt éven keresztül érvényben maradtak . Az ORFK Igazgatásrendészeti Osztálya januárén jelentette , hogy a „ szocialista törvényesség és humanizmus” e nem mindennapi szüleményételső negyedében megszüntették az általános személyi igazolvány-cserék keretében : „ A helyes munkaszervezés eredményezte , hogy kb. állampolgár lejárt személyi igazolványának kicserélése határidőre megtörtént . A kóbor személyek részére rendszeresített BZ [ az ún . fekete ] ideiglenes személyi igazolványok kicserélése még az év első negyedében megtörtént . Ezzel megszüntettük az állampolgárok ilyen vonatkozásban történő faji megkülönböztetését.” 1969–1979 A belügyminiszter1969. ( XI.17. ) rendelete a személyi igazolványokról , a1969.( XI.17. ) BM rendelet a magyar állampolgárok lakcímének bejelentéséről és nyilvántartásáról intézkedik . A rendelet szerint : A Magyar Népköztársaság területén állandó jelleggel tartózkodó valamennyi magyar állampolgár köteles a személyi igazolványt abban az évben kiváltani , amelyikben a életévét betölti , illetőleg amikor a kiváltásra jogosulttá válik . ( Az évi rendelet még a évet jelölte alsó korhatárként . ) A szülők személyi igazolványába aéven aluli gyermekek nevét , születési helyét és idejét kell bevezetni , szemben az évivel , amikor is a bejegyzési kötelezettség aév alatti gyermekekre vonatkozott . A személyi igazolvány érvényességeéven alulév,25 év közöttév,55 év közöttév és határidő nélküli azéven felüli személyek részére . A rendelet §-a szerint az új kiadású személyi igazolvány tartalmazza továbbá a katonai bejegyzéseket , a katonai igazolvány száma , a változásokat a oldalon , a tudnivalókat a30. oldalon , a személyi igazolvány érvényességének meghosszabbítására szolgáló rész helye pedig a oldal , amely tartalmazza a személyi igazolvány tulajdonosának fényképét és az érvényesség határidejét . 1979–1985 A Magyar Népköztársaság Elnöki Tanácsának évi számú törvényerejű rendeletének § .pontja szerint „ az állami népességnyilvántartásban egységes személyi számot kell bevezetni” . A személyi számnak a személyi igazolványba és a lakhatási engedélybe történő bevezetéséről rendelkező1974. ( VI.6 . ) MT rendeletre hivatkozva a1979. ( IX.16 . ) BM rendelet intézkedik a végrehajtásról : ) A személyi igazolványba , illetve a lakhatási engedélybe tulajdonosa személyi számát – a személyi szám első ízben történő kiadása alkalmával – az állandó lakóhely szerint illetékes városi , fővárosi kerületi tanács végrehajtó bizottságának igazgatási feladatot ellátó szakigazgatási szerve , a megyei városi kerületi hivatal , illetőleg a községi tanács végrehajtó bizottságának szakigazgatási szerve vezeti be . ( A bevezetésekor külön kellett egy kis zöld számocskát beragasztani . ) ) Az évi január hóje után csak a tulajdonosa személyi számát tartalmazó személyi igazolvány érvényes . Azben kiadott belügyminiszteri rendelet személyi igazolvánnyal kapcsolatos felsorolása a személyi szám bevezetésével bővült . 1985–1990 A belügyminiszter1985. ( XII.22. ) rendelete a személyi igazolványokról az addig érvényben lévő szabályozáshoz képest változtatásokat vezet be : a személyi igazolvány tartalmazza [ ... ] egyetemi doktori címét és tudományos fokozatát ; nyugdíjas esetében e minőségét és a nyugellátást folyósítási törzsszámát . A személyi igazolvány érvényességi ideje ekkor: éven aluliak részéreév,50 év közöttév és határidő nélküli azéven felüli személyek esetében . 1990–1999 A rendszerváltás után lényeges formai és tartalmi változásokat vezettek be . Az igazolvány115 mm méretű bordó színű , puha borítású, oldalas könyvecske . A borítófedelek külső oldalának a felső részén a MAGYAR KÖZTÁRSASÁG felirat , közepén a Magyar Köztársaság koronás kiscímere látható . ( „ Hegyes talpú hasított pajzs . Első mezeje vörössel és ezüsttel hétszer vágott . A második vörös mezejében zöld hármas halomnak aranykoronás kiemelkedő középső részén ezüst kettős kereszt . A pajzson a magyar Szentkorona nyugszik.” ) Az igazolvány borítójának záró belső oldala az érvényesség meghosszabbítására szolgál . Az számozott oldalon a fénykép és a személyi adatok , a oldalon az érvényességi idő és személyi adatok , valamint : „ A Magyar Köztársaság állampolgára” felirat , a4–5. oldalon az állandó lakcím , a7. oldalon a különleges bejegyzések , a9–10. oldalon az ideiglenes lakcím , a12. oldalon a tudnivalók találhatók . Az Alkotmánybíróság1991. ( IV.13. ) határozatában az évi trv-t és végrehajtási rendeletét alkotmányellenesnek nyilvánította és megsemmisítette az ezzel kapcsolatos szabályokat . Ennek megfelelően a kormány elvi állásfoglalást tett , amelynek értelmében az áprilisa után kiállított személyi igazolványok már nem tartalmaztak személyi számot . A személyekkel kapcsolatos okmányok kiadásában alapvető változásokat eredményezett az évi LXVI. törvény a polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról , illetve a1999. ( XI. ) kormányrendelet a személyazonosító igazolvány kiadásáról és nyilvántartásáról . Míg azésközött érvényes személyi igazolványok a személy igazolásárapontban határozták meg a szükséges adatokat , az évi törvény szerint a személyazonosító igazolvány már csak a személy nevét , születési helyét , idejét , az állampolgárságot , anyja nevét , lakcímét , arcképét , saját kezű aláírását , a személyazonosító igazolvány sorszámát és az érvényességi időt tartalmazza . Bár a törvény már személyazonosító igazolványról beszél,ig a „ személyi igazolvány” felirat volt olvasható az iratokon . Létrehozták az Országos Személyiadat- és Lakcímnyilvántartó Hivatalt , mely a polgár személyazonosító igazolványának kiadásával , nyilvántartásával kapcsolatos ügyekért felelt ( jogutódja a KEKKH ) . A koronás kiscímerrel nyomtatott személyi igazolványoknak két további kiadása ismert . Az egyikben a nyomtatáskor a személyi számokra szolgáló rubrikák is kerültek , és csak ebben különbözik az előzőekben ismertetettektől . A második az utolsó olyan , könyvecske alakú igazolvány , amelyben az elnevezések már megegyeznek a évben kiadott igazolványkártyákéval , így az állandó lakcím helyett a LAKÓHELY , az ideiglenes lakcím helyett pedig a TARTÓZKODÁSI HELY kifejezés kerül . Megszüntetése A személyi igazolvány kifejezésttől a személyazonosító igazolvány , és külön a lakcímet igazoló hatósági igazolvány váltotta fel . A januárjén hatályba lépett kártya formájú személyazonosító igazolvány tartalmazza a polgár nevét , születési helyét , születési idejét , állampolgárságát , anyja nevét , arcképét , saját kezű aláírását , a személyazonosító igazolvány sorszámát és érvényességi idejét , az igazolvány kiállításának keltét , a kiadó magyar állam kódját és a kiállító hatóság nevét . Az igazolvány , az adatokat gépi olvasására alkalmas adatsor formájában is tartalmazza . A polgár állandó személyazonosító igazolványának meghatározó alapszíne kék . Jegyzetek Források Nagy Pál – Papp József : Személyazonosító okmányok a XIX–XX. századi Magyarországon ( in : Hajdú-Bihar Megyei Levéltár Évkönyve XXIX ) Purcsi Barna Gyula : Fekete személyi igazolvány és munkatábor ( in : Beszélő szám , Évfolyam Szám» Roma-dosszié ) https://web.archive.org/web/20160122123621/http://anno1954.nolblog.hu/archives/2014/01/09/HATVANEVES_A_SZEMELYI_IGAZOLVANY/ További információk Magyarország közigazgatása Személyazonosító okmányok