Émilie Gourd
Émilie Gourd (Genf, 1879. december 19. – Genf, 1946. december 4.) svájci női jogharcos, jelentős szerepet játszott a svájci nők választójogáért folytatott küzdelemben. 1912 és 1928 között a Svájci Női Választójogi Szövetség élén állt.

Életpályája
Liberális, nyitott szellemű protestáns polgárcsaládban született. Francia származású édesapja filozófiát és teológiát tanított a Genfi Egyetemen. Elemi oktatásban édesanyja részesítette, majd a felsőfokú leányiskolában tanult. A 19. század végén a polgári körökben nagyobb hangsúlyt kapott a leányok nevelése. Émilie nagyon szeretett olvasni, előfizetője volt többek között a La Fronde (Felkelés) lapnak, ami forradalminak számított akkoriban, mert a szerkesztést és a nyomtatást is nők végezték. Émilie történelmet és filozófiát tanult a  Genfi Egyetemen, de csak hallgatóként vehetett részt az előadásokon, mert a leányok nem vizsgázhattak. Diploma nélkül Émilie csak magániskolában taníthatott.

A szociális ügyek iránt elkötelezett édesanyja vezette be a fiatal lányt a humanitárius tevékenységbe. Megismerkedett a Svájci Nőszervezetek Szövetségének hasonlóan gondolkodó fiatal tagjaival, akik a nők politikai, társadalmi és gazdasági egyenlőségét követelték. A nők akkor még az egyházközségi gyűléseken sem szavazhattak. 1904-ben 25 évesen lett az SNSZ főtitkára. 1909-ben megismerkedett Auguste Morsier-vel, a Nők Választójogáért Küzdő Genfi Egyesület alapítójával és elnökével. Émilie 1914-től 28-ig elnökölt az Egyesületben. Kitűnő íráskészséggel és pedagógiai érzékkel rendelkezett, és a politikában is jártas volt. Morsier bátorította, hogy alapítson feminista lapot. 1912-ben jelent meg a Femmes en mouvement első száma. A folyóirat l'émiliE néven ma is megjelenik, így Európa legrégibb feminista lapja.

Az világháború elején, amikor az apák és férjek elvesztették munkájukat, vagy katonáskodtak, Émilie megnyitotta a nőegylet varrodáját, ahol a lányok és asszonyok bevételre tehettek szert. Megszervezte a varrónők betegbiztosítását, bizottságot hozott létre a közerkölcsök javítására. Szabályozott munkaidőt kért és azonos munkáért egyenlő bért. Nem csak a nők állampolgári jogainak megszerzése, de a társadalmi egyenlőtlenségek megszüntetése is fontos volt számára. Mélységesen felháborította a kora reggeltől késő estig dolgozó háztartási alkalmazottak kizsákmányolása. A harmincas években jelentésekben számolt be tapasztalatairól, és azt kérte a kantonális és szövetségi hivataloktól, hogy törvényben szabályozzák a napi munkaidőt. Kérése akkor nem talált meghallgatásra, de néhány év múlva a szövetségi munkatörvény a háztartási alkalmazottakra is kitért.

1925 tavaszán előkészítette a nők munkáját bemutató kantonális szintű kiállítást, amelynek célja a nők teljesítményének elismertetése és értékelése volt. Az 1928-ban megrendezett Schweizerische Ausstellung für Frauenarbeit (SAFFA) kiállítás kantonális részét ő koordinálta. Az eseménnyel az újságok is sokat foglalkoztak, így kitűnő alkalom nyílt arra, hogy az SNSZ követelései nagy nyilvánosságot kapjanak. A fasiszta ideológia megjelenésekor létrehozta a La femme et la démocratie (A nő és a demokrácia) csoportosulást. A Nemzetközi Női Választójogi Szövetség titkára lett 1923-ban. A Nemzetközi Munkaügyi Hivatal női munkát tanulmányozó bizottságának levelező tagjává választották.

Jegyzetek

Források

Svájci nők
Svájci újságírók
Svájci pedagógusok
Genfiek
Feminizmus
1879-ben született személyek
1946-ban elhunyt személyek
Émilie Gourd ( Genf , december – Genf , december ) svájci női jogharcos , jelentős szerepet játszott a svájci nők választójogáért folytatott küzdelemben.ésközött a Svájci Női Választójogi Szövetség élén állt . Életpályája Liberális , nyitott szellemű protestáns polgárcsaládban született . Francia származású édesapja filozófiát és teológiát tanított a Genfi Egyetemen . Elemi oktatásban édesanyja részesítette , majd a felsőfokú leányiskolában tanult . A század végén a polgári körökben nagyobb hangsúlyt kapott a leányok nevelése . Émilie nagyon szeretett olvasni , előfizetője volt többek között a La Fronde ( Felkelés ) lapnak , ami forradalminak számított akkoriban , mert a szerkesztést és a nyomtatást is nők végezték . Émilie történelmet és filozófiát tanult a Genfi Egyetemen , de csak hallgatóként vehetett részt az előadásokon , mert a leányok nem vizsgázhattak . Diploma nélkül Émilie csak magániskolában taníthatott . A szociális ügyek iránt elkötelezett édesanyja vezette be a fiatal lányt a humanitárius tevékenységbe . Megismerkedett a Svájci Nőszervezetek Szövetségének hasonlóan gondolkodó fiatal tagjaival , akik a nők politikai , társadalmi és gazdasági egyenlőségét követelték . A nők akkor még az egyházközségi gyűléseken sem szavazhattak.ben évesen lett az SNSZ főtitkára.ben megismerkedett Auguste Morsier-vel , a Nők Választójogáért Küzdő Genfi Egyesület alapítójával és elnökével . Émilietőlig elnökölt az Egyesületben . Kitűnő íráskészséggel és pedagógiai érzékkel rendelkezett , és a politikában is jártas volt . Morsier bátorította , hogy alapítson feminista lapot.ben jelent meg a Femmes en mouvement első száma . A folyóirat l'émiliE néven ma is megjelenik , így Európa legrégibb feminista lapja . Az világháború elején , amikor az apák és férjek elvesztették munkájukat , vagy katonáskodtak , Émilie megnyitotta a nőegylet varrodáját , ahol a lányok és asszonyok bevételre tehettek szert . Megszervezte a varrónők betegbiztosítását , bizottságot hozott létre a közerkölcsök javítására . Szabályozott munkaidőt kért és azonos munkáért egyenlő bért . Nem csak a nők állampolgári jogainak megszerzése , de a társadalmi egyenlőtlenségek megszüntetése is fontos volt számára . Mélységesen felháborította a kora reggeltől késő estig dolgozó háztartási alkalmazottak kizsákmányolása . A harmincas években jelentésekben számolt be tapasztalatairól , és azt kérte a kantonális és szövetségi hivataloktól , hogy törvényben szabályozzák a napi munkaidőt . Kérése akkor nem talált meghallgatásra , de néhány év múlva a szövetségi munkatörvény a háztartási alkalmazottakra is kitért . 1925 tavaszán előkészítette a nők munkáját bemutató kantonális szintű kiállítást , amelynek célja a nők teljesítményének elismertetése és értékelése volt . Azban megrendezett Schweizerische Ausstellung für Frauenarbeit ( SAFFA ) kiállítás kantonális részét ő koordinálta . Az eseménnyel az újságok is sokat foglalkoztak , így kitűnő alkalom nyílt arra , hogy az SNSZ követelései nagy nyilvánosságot kapjanak . A fasiszta ideológia megjelenésekor létrehozta a La femme et la démocratie ( A nő és a demokrácia ) csoportosulást . A Nemzetközi Női Választójogi Szövetség titkára lettban . A Nemzetközi Munkaügyi Hivatal női munkát tanulmányozó bizottságának levelező tagjává választották . Jegyzetek Források Svájci nők Svájci újságírók Svájci pedagógusok Genfiek Feminizmus 1879-ben született személyek 1946-ban elhunyt személyek