Bárányos
Bárányos (szerbül Овча / Ovča, németül Gisellenhain) egykor önálló község, napjainkban Szerbia fővárosának, ezen belül Palilula városi községnek a része.

Fekvése 
Bárányos Szerbia központi részén található Pancsova város szomszédjában, a történelmi Bánátban. Belgrád központjától 15 km-re északkeletre, Pancsova várostól 10 km-re nyugatra, Budapesttől 350 km-re délkeletre. A Kárpát-medence Nagy Alföldjének déli kezdeténél, a Duna és a Temes folyók által körülölelt síkságán fekszik. Határának közelében ömlik a Temes folyó 359 km-es útja végén a Dunába.

Története 
A falu területe már Kr. u. 1000-től a magyar államalapítástól a Magyar Királysághoz tartozott. 
Az 1521-26-os évek közötti, I. Szulejmán szultán vezette oszmán-török offenzíva hatására, a magyar végvárrendszer összeomlása során az Oszmán Birodalom kezére jutott. Egészen az 1718. július 21-én megkötött Pozsareváci békéig a terület az Oszmán Birodalom Temesvári vilajetének közigazgatási egységébe tartozott. A térség óriási mértékben elnéptelenedett, köszönhetően a török hódítás, majd a habsburg vezetés későbbi terület visszaszerző offenzíváinak pusztító hatására. 
Ezután a Habsburg vezetés alatt a területe nem csatoltatott vissza a Magyar Királysághoz, hanem az újonnan megszervezett, önálló tartományként kezelt Temesi bánság közigazgatási egységébe sorolódott. A bánság első kormányzója, Mercy gróf már 1719-ben megkezdte az addig óriási népességfogyást megélt, többnyire lakatlanná lett bánáti területek tervezett újratelepítését. Nagy valószínűséggel ekkor érkezhettek a faluba a települést újraalapító román telepesek.

Az 1741. évi XVIII. törvénycikk 5. paragrafusa rendelte el a katonai határőrvidék részeként létrejövő Németbánsági ezred felállítását a további török rablóportyák és hadmozdulatok megakadályozására. Így a település ezután e közigazgatási egység részét alkotta, egészen 1873-ig.

Területe 1910-ben 11701 kataszteri holdat tett ki, mely átváltva meghaladja a 20300 hektárt.

1910-ben  1682 lakosából 12 fő magyar, 13 fő német, 1619 fő román, 1 fő szerb, 17 egyéb anyanyelvű volt. Ebből 16 fő római katolikus, 1 fő görögkatolikus, 1 fő református, 1637 fő görögkeleti ortodox, 7 fő izraelita vallású volt. A lakosok közül 843 fő tudott írni és olvasni, 47 lakos tudott magyarul.

A trianoni békediktátumig a Magyar Királysághoz, ezen belül Torontál vármegye Pancsovai járásához tartozott.

1920 után a falu területe a Bánság jelentős részével a Szerb–Horvát–Szlovén Királyság része lett. 1929-től a Jugoszláv Királysághoz tartozott, majd 1941-től több mint három évig német katonai megszállás és kormányzás alatt állt. 1945-től újra Jugoszlávia része, egészen 2003-ig, ezután Szerbia és Montenegró, majd 2006-tól az önálló Szerbia területéhez tartozik.
 

Belgrád
Torontál vármegye települései
Bárányos ( szerbül Овча / Ovča , németül Gisellenhain ) egykor önálló község , napjainkban Szerbia fővárosának , ezen belül Palilula városi községnek a része . Fekvése Bárányos Szerbia központi részén található Pancsova város szomszédjában , a történelmi Bánátban . Belgrád központjátólkm-re északkeletre , Pancsova várostólkm-re nyugatra, Budapesttőlkm-re délkeletre . A Kárpát-medence Nagy Alföldjének déli kezdeténél , a Duna és a Temes folyók által körülölelt síkságán fekszik . Határának közelében ömlik a Temes folyókm-es útja végén a Dunába . Története A falu területe már Kr. u.től a magyar államalapítástól a Magyar Királysághoz tartozott . Azos évek közötti , I. Szulejmán szultán vezette oszmán-török offenzíva hatására , a magyar végvárrendszer összeomlása során az Oszmán Birodalom kezére jutott . Egészen az júliusén megkötött Pozsareváci békéig a terület az Oszmán Birodalom Temesvári vilajetének közigazgatási egységébe tartozott . A térség óriási mértékben elnéptelenedett , köszönhetően a török hódítás , majd a habsburg vezetés későbbi terület visszaszerző offenzíváinak pusztító hatására . Ezután a Habsburg vezetés alatt a területe nem csatoltatott vissza a Magyar Királysághoz , hanem az újonnan megszervezett , önálló tartományként kezelt Temesi bánság közigazgatási egységébe sorolódott . A bánság első kormányzója , Mercy gróf márben megkezdte az addig óriási népességfogyást megélt , többnyire lakatlanná lett bánáti területek tervezett újratelepítését . Nagy valószínűséggel ekkor érkezhettek a faluba a települést újraalapító román telepesek . Az évi XVIII. törvénycikk paragrafusa rendelte el a katonai határőrvidék részeként létrejövő Németbánsági ezred felállítását a további török rablóportyák és hadmozdulatok megakadályozására . Így a település ezután e közigazgatási egység részét alkotta , egészenig . Területebenkataszteri holdat tett ki , mely átváltva meghaladja ahektárt . 1910-ben lakosábólfő magyar,fő német, fő román,fő szerb, egyéb anyanyelvű volt . Ebbőlfő római katolikus,fő görögkatolikus,fő református,fő görögkeleti ortodox, fő izraelita vallású volt . A lakosok közülfő tudott írni és olvasni, lakos tudott magyarul . A trianoni békediktátumig a Magyar Királysághoz , ezen belül Torontál vármegye Pancsovai járásához tartozott . 1920 után a falu területe a Bánság jelentős részével a Szerb–Horvát–Szlovén Királyság része lett.től a Jugoszláv Királysághoz tartozott , majdtől több mint három évig német katonai megszállás és kormányzás alatt állt.től újra Jugoszlávia része , egészenig , ezután Szerbia és Montenegró , majdtól az önálló Szerbia területéhez tartozik . Belgrád Torontál vármegye települései