L’Astrée
A L'Astrée Honoré d’Urfé francia író pásztorregénye, az irodalomban a manierizmus jellegzetes képviselője. A 17. század folyamán rendkívül népszerű volt művelt körökben.

A munka négy része 1607–1627 között, folytatásokban jelent (1607, 1610, 1619, 1627); a fennmaradó részt a szerző titkára, Balthazar Baro fejezte be és adta ki később.

A pásztorregény  
Az óriási terjedelmű regény eredetileg a spanyol nyelven író, de portugál Jorge de Montemayor Diana (1559) című pásztorregényének átdolgozásaként született, megírására Torquato Tasso Amintája (1573) is hatással volt. Az első könyv sikere láttán a szerző folytatta a szerelmi témát, „alapját vetve meg egy regénytípusnak, amely lehet történelmi vagy társadalmi témájú, de a cselekmény középpontja mindig a sok arculatú szerelem.”

A történet az V. század idealizált világában játszódik, amikor a gallok a barbárok hódítása elől a természet világába vonultak. Pásztor hőseinek és hősnőinek alakjában azonban a szerző korának egy-egy nevezetes személyisége rejtőzik, pásztorai az udvari élet gáláns modorában viselkednek és fejezik ki magukat. Celadon pásztor a Lignon folyó partján, akire Astrée, a pásztorlány megharagszik, ezért beleöli magát a folyóba, de egy nimfa kimenti. Ezután több könyvön keresztül epekedik és térdenáll – írja Szerb Antal a maga könnyed stílusában –, míg Astrée végre kiengesztelődik és színe elé bocsátja.

A cselekmény központi szálát rengeteg epizód szakítja meg, mellékszereplők sokasága meséli el a maga történetét, néha szinte külön kisregényt alkotva. A könyvben végig szerelemről van szó – ez a nagy francia szerelmi pszichológia egyik első jelentkezése. A manierista ábrázolásmód elsősorban a szereplők választékos és kissé szertartásos szellemességében nyilvánul meg. Hősének neve, Celadon talán az egyetlen, ami a pásztori műfajból élve maradt a tudatban, – a név sokáig az epekedő szerelmes szimbóluma volt.

Hatása, utóélete 
Mai szemmel nézve a pásztorregények unalmasak, idejétmúltak. D'Urfé pásztor-hősei azonban a külsőségektől eltekintve udvari emberek, és ezzel – a valóságtól messzire elrugaszkodott lovagregények világa után – a korabeli valóság egy darabja vonult be a regény műfajába: az udvar. Az előkelő világ minden stilizáció ellenére önmagát látta d'Urfé epekedő pásztoraiban. Könyvének óriási sikere volt. Nyelvezetével, a finom vagy finomkodó érzések rajzával, a pásztori élet egyszerű képeivel a 17. századi olvasóközönség egész nemzedékeire hatott, Rousseau-ra is nagy befolyást gyakorolt.

A szerelemnek, a gáláns viselkedésnek, az érzelmekről való beszédnek valósággal iskolája lett, különösen a nők számára közvetített viselkedési mintát. A regény mintegy száz levelet is tartalmaz, és maga a levél mint érintkezési forma „az Astrée-n keresztül viselkedési és megnyilatkozási mintát ad az [korabeli] olvasóknak, majd hétköznapi-társasági divattá válik.”

A L'Astrée-t számos európai nyelvre lefordították, rövidített és átdolgozott variánsainak sokasága jelent meg. Teljes szövegének korai publikációi közül megemlítendő az 1637. évi (5 kötet) és az 1647. évi (5 kötet) kiadás. Már a teljes kiadás előtt a regénynek több követője támadt. Negyven éven át a L'Astrée-ból merítették témájukat a francia színműírók (pl. Georges de Scudéry: Lydamon et Lydias, 1631), Madeleine de Scudéry d'Urfé regényét tartotta követendő mintának. Jean Ogier de Gombauld megírta L'Endimion-ját (1624), Marin Le Roy de Gomberville pedig előbb La Carithée (1621), majd a Polexandre (L'exil de Polexandre) című regényét (első rész: 1629), melynek szintén hatalmas sikere volt, bár jóval alacsonyabb színvonalú,  mint az Astrée. 1642-től kezdve La Calprenède kötetek sorában jelentette meg történelmi témájú Kasszandrá-ját (Cassandre), melyet Báróczi Sándor fordított magyarra.

D'Urfé szerelmeseinek történetét Éric Rohmer francia rendező filmesítette meg 2007-ben: Les amours d'Astrée et de Céladon (Astrée és Céladon szerelmei), ez volt a híres filmrendező utolsó munkája.

Jegyzetek

Források 
 Szerb Antal: A világirodalom története (Magvető Könyvkiadó, Budapest, 1962) A manierizmus c. alfejezet, 319. oldal.
 
  (Francia irodalom / XVII. század)
 
 

Francia regények
17. századi regények
A L'Astrée Honoré d’Urfé francia író pásztorregénye , az irodalomban a manierizmus jellegzetes képviselője . A század folyamán rendkívül népszerű volt művelt körökben . A munka négy része1627 között , folytatásokban jelent a fennmaradó részt a szerző titkára, Balthazar Baro fejezte be és adta ki később . A pásztorregény Az óriási terjedelmű regény eredetileg a spanyol nyelven író , de portugál Jorge de Montemayor Dianacímű pásztorregényének átdolgozásaként született , megírására Torquato Tasso Amintájais hatással volt . Az első könyv sikere láttán a szerző folytatta a szerelmi témát , „ alapját vetve meg egy regénytípusnak , amely lehet történelmi vagy társadalmi témájú , de a cselekmény középpontja mindig a sok arculatú szerelem.” A történet az V. század idealizált világában játszódik , amikor a gallok a barbárok hódítása elől a természet világába vonultak . Pásztor hőseinek és hősnőinek alakjában azonban a szerző korának egy-egy nevezetes személyisége rejtőzik , pásztorai az udvari élet gáláns modorában viselkednek és fejezik ki magukat . Celadon pásztor a Lignon folyó partján , akire Astrée , a pásztorlány megharagszik , ezért beleöli magát a folyóba , de egy nimfa kimenti . Ezután több könyvön keresztül epekedik és térdenáll – írja Szerb Antal a maga könnyed stílusában – , míg Astrée végre kiengesztelődik és színe elé bocsátja . A cselekmény központi szálát rengeteg epizód szakítja meg , mellékszereplők sokasága meséli el a maga történetét , néha szinte külön kisregényt alkotva . A könyvben végig szerelemről van szó – ez a nagy francia szerelmi pszichológia egyik első jelentkezése . A manierista ábrázolásmód elsősorban a szereplők választékos és kissé szertartásos szellemességében nyilvánul meg . Hősének neve , Celadon talán az egyetlen , ami a pásztori műfajból élve maradt a tudatban , – a név sokáig az epekedő szerelmes szimbóluma volt . Hatása , utóélete Mai szemmel nézve a pásztorregények unalmasak , idejétmúltak . D'Urfé pásztor-hősei azonban a külsőségektől eltekintve udvari emberek , és ezzel – a valóságtól messzire elrugaszkodott lovagregények világa után – a korabeli valóság egy darabja vonult be a regény műfajába : az udvar . Az előkelő világ minden stilizáció ellenére önmagát látta d'Urfé epekedő pásztoraiban . Könyvének óriási sikere volt . Nyelvezetével , a finom vagy finomkodó érzések rajzával , a pásztori élet egyszerű képeivel a századi olvasóközönség egész nemzedékeire hatott , Rousseau-ra is nagy befolyást gyakorolt . A szerelemnek , a gáláns viselkedésnek , az érzelmekről való beszédnek valósággal iskolája lett , különösen a nők számára közvetített viselkedési mintát . A regény mintegy száz levelet is tartalmaz , és maga a levél mint érintkezési forma „ az Astrée-n keresztül viselkedési és megnyilatkozási mintát ad az [ korabeli ] olvasóknak , majd hétköznapi-társasági divattá válik.” A L'Astrée-t számos európai nyelvre lefordították , rövidített és átdolgozott variánsainak sokasága jelent meg . Teljes szövegének korai publikációi közül megemlítendő az évikötet ) és az évikötet ) kiadás . Már a teljes kiadás előtt a regénynek több követője támadt . Negyven éven át a L'Astrée-ból merítették témájukat a francia színműírók ( pl . Georges de Scudéry : Lydamon et Lydias , Madeleine de Scudéry d'Urfé regényét tartotta követendő mintának . Jean Ogier de Gombauld megírta L'Endimion-ját Marin Le Roy de Gomberville pedig előbb La Carithée majd a Polexandre ( L'exil de Polexandre ) című regényét ( első rész : melynek szintén hatalmas sikere volt , bár jóval alacsonyabb színvonalú , mint az Astrée.től kezdve La Calprenède kötetek sorában jelentette meg történelmi témájú Kasszandrá-ját ( Cassandre ) , melyet Báróczi Sándor fordított magyarra . D'Urfé szerelmeseinek történetét Éric Rohmer francia rendező filmesítette megben : Les amours d'Astrée et de Céladon ( Astrée és Céladon szerelmei ) , ez volt a híres filmrendező utolsó munkája . Jegyzetek Források Szerb Antal : A világirodalom története ( Magvető Könyvkiadó, Budapest,A manierizmus c. alfejezet , oldal . ( Francia irodalom / XVII. század ) Francia regények 17. századi regények