Vaisésika
A vaisésika (szanszkrit: वैशेषिक, angol átírás: Vaisheshika) a hat ortodox ind filozófiai rendszer egyike. Ez a rendszer az emberi test és a világegyetem természettanával, valamint kémiájával foglalkozik. Kilenc fő témával foglalkozik: a földdel, a vízzel, a tűzzel, a levegővel, a térrel, az idővel, a dimenziókkal, a tudattal, a lélekkel és a köztük lévő kölcsönhatásokkal.

Filozófiáját Kanáda fejtette ki, aki kb. Kr. e. 6. sz. - Kr. e. 2. sz. között élt.  További fontos képviselői voltak Prasasztapáda és Srídhara. A vaisésika a 11. századra összeolvadt a njája nevű bölcselettel; azóta a rendszert gyakran njája-vaisésika néven emlegetik.

A Vaisésika és a vele igen szoros kapcsolatban álló njája jellemző vonásai az osztályozás, az éles definiálás és az atomelmélete - egészen új elem az ind gondolatvilágban. Eredeti ateizmusuk később, az iskolák összeolvadása után, teizmusba ment át, amelyben azonban a személyes Isten nem az anyag teremtője.

A Vaisésika-rendszer első nyomai Krisztus előtti századokban jelentkeznek, de a rendszer tankönyve, a 370 Vaisésika-szútra, későbbi időből való. E szútrák szerzője, s a rendszer alapítója állítólag Kanáda v. Kana-bhuds v. Kana-bhaksa, tkp. "atomevő". De ez a név valószínűleg gúnynév, amely kiszorította az igazit; ez pedig alighanem Ulúka, mert a rendszer hívei a vaisésika néven kívül az aulúkja nevet viselik. A rendszer a való világ analizáló vizsgálata.

Alapítója a megismerhetőnek helyes megismerésére törekszik; ami nézete szerint megismerhető, kategóriákba foglalja s kategória-tanára teljes filozófiai rendszert épít. Ezek a kategóriák (padártha) kanti vagy arisztotelészi értelemben veendő kategóriák, azaz legmagasabb logikai fogalmak, amelyek alá a tapasztalat egésze rendszeresen szubszumálható, s eredetileg minden valószínűség szerint reális metafizikai erők is voltak. Számuk közönségesen hat, később hét - és pedig:
 dravja, "anyag, szubsztancia"  
 guna, "minőség", 
 karman, "tevékenység, mozgás" , 
 számánja, "közösség, általánosság" (ez és a következő kategória az arisztotelészi pros ti, a reláció), 
 visésa, "különbség, különbözés" (innen a rendszer neve: "különbségekre vonatkozó"), 
 szamavája, "egybetartozás, inherencia", 
 abháva "nem-lét".

E kategóriák igen pontosan vannak definiálva s alosztályokra vannak osztva.

1. Szubsztancia (dravja) a rendszer meghatározása szerint mindaz, aminek minősége, vagy tevékenysége van s ami a jelenség közvetlen oka. Kilenc szubsztancia van, ú. m. föld, víz, tűz, levegő, éter (ákása), tér (dis), idő (kála), lélek (átman) és elme (manasz). A négy első szubsztancia örök vagy nem-örök s vagy anyagi test vagy atomok alakjában jelentkezik. Az érzékelhetetlen örök atomok (anu, paramánu) létezése azzal van bizonyítva, hogy feltevésük nélkül regresszus in infinitum (anavaszthá) volna a felosztásban; kell tehát valami legkisebbnek léteznie, ami a további analízist kizárja; ez a végtelen kicsiség az atom: a napsugárban lebegő porszem hatod része. Az atomok minőségileg különbözők s gömbölyűek (parimandala) - különböznek tehát a görög atomoktól, amelyek minőség- nélküliek s mindenféle alakúak. Az atomok az istenségtől nyert impulzus folytán (ebben áll körülbelül a rendszer egész teizmusa) kettős, hármas stb. aggregátumokat képeznek, amelyek lehetnek organikusok, orgánumok és anorganikusok. Így pl. az emberi test organizált föld, a szaglóképesség földi (földszerű) orgánum, a kő anorganikus; a vízi állat orgánum, a kő anorganikus; a vízi állat organikus víz, az ízlés vízi orgánum, a forrás an-organikus; a nap szférájában lakó lények organikus tüzek, a látás tűz-szerű orgánum, a házi tűz an-organikus tűz; a légi szellemek organikusok, a lehelet légi orgánum, a szél anorganikus lég. Az aggregátumok természetesen ki vannak téve a dekompozíciónak. A végtelen és örök éter nem áll atomokból, érzékelhetetlen és abból van kikövetkeztetve, hogy a hangnak szükségszerű szubsztáruma. A tér és idő a szubsztanciák között szerepelnek, mint a Kant előtti "matematikai természetbúvárok" némelyikénél, érzékelhetetlenek s csak ki vannak következtetve - az előbbi a dolgok egymásmellettiségéből, közelségéből és távolságából stb. az utóbbi a rákövetkezésből és egyidejűségből stb. A lélek egy, végtelen, örök, anyagtalan szubsztancia, a lelki "minőségek" (tudás, gyönyör, fájdalom, vágy, ellenszenv és akarat) szubsztrátuma s ezekből van kikövetkeztetve. Két alakban létezik: az egyik Isten (Ísvara), a mindenütt jelenvaló, mindentudó, örömtől és fájdalomtól, érdemtől és bűntől mentes legfőbb lélek; a másik az egyéni lélek (mint ilyen végtelen számú), amely szintén mindenütt jelenvaló s a megismerés alanya, de nem mindentudó, mert a manaszhoz van kötve, amely az érzékszervek benyomásait hozzá juttatja s amely nélkül tehát megismerésre képtelen volna. A manasz végül örökkévaló, atomszerű, érzékelhetetlen szubsztancia s abból van kikövetkeztetve, hogy különböző érzéki benyomások csak egymás után juthatnak a lélekhez, ami arra a feltevésre kényszerít, hogy a lélek és a benyomások között egy restringáló (korlátozó) közvetítőnek kell lennie.

2. Minőség (guna) nélkül nincsen szubsztancia és megfordítva: szubsztancia nélkül nincs minőség. A minőség kategóriájában 17, később 24 tulajdonság szerepel, köztük több lelki is. E tulajdonságok: szín, íz, szag, tapintás, szám, mennyiség, egyesség v. egyéniség, egyesülés és elválás, prioritás és poszterioritás, intellektuális tevékenység, öröm és fájdalom, vonzódás és ellenszenv, akarás; - később még: nehézség, folyósság, tapadás, hang, erény és bűn, szanszkárák (készségek v. után-hatások - és pedig a kapott lökés v. impulzus megtartása, a ruganyosság és az emlékezés). A minőségek lényegesek vagy esetlegesek. A szag pl. a földnek lényeges, a virágtól illatos ruhának esetleges tulajdonság.

3. A tevékenység (karma) öt faja: a föl-és lehajítás, összehúzódás, kiterjeszkedés és járás - t. i. az atomoknak föl- és lefelé mozgása, közeledése, távolodása és vízszintes irányban mozgása.

4. A közösség (számánja) nem csupán absztrakció, hanem a dolgokban lappangóerő is, amelynél fogva valamit közösen birtokolnak. Rajta alapul a nem (dsáti, "genus") különböző alosztályaival. A legfőbb nem a létezés (szattá), amely határozmányok (upádhi) által differenciálva fajokká (species) fejlődik.

5. A különbség (visésa) szintén a dolgokban inheráló entitás is, amelynél fogva egymástól különbözőknek ismerjük meg őket. E kategórián alapul az egyéniség és különlét. Alája tartoznak az individuumok, tehát az atomok is.

6. Az inherencia (szamavája), az ind filozófia érdekes specialitása, szintén a dolgokban immanens erő, amely interdependens (egymástól függő) s tehát elválaszthatatlan dolgokat egyesít, - aminők pl. apa és fiú, szövet és fonal, gondolat és szó, általános és különös, egész és rész, ok és okozat, szubsztancia és minőség.

7. A nem-lét (a-bháva) kategoriája, amely végzetes befolyással volt a logikai kutatásokra, ind szubtilitással négy alfajra oszlik. Ezek a következők: 1. prág-abháva, "előbb-nem-létezés", nem-létezés a parte ante, jövő létezés (pl. szövet a megszövetése előtt), 2. pradhvansza-abháva, "utóbb-nem-létezés", nem-létezés a parte post, elmúlt létezés (pl. fazék a széttörése után), 3. atjanta-abháva, "abszolút-nem-létezés", képtelenség (pl. terméketlen nőnek gyermeke, tűz a vízben), 4. anjónja-abháva, "kölcsönös nem-létezés", reciprok tagadás (pl. víz és jég).

E kategóriák ismeretétől függ a magasabb létformákba "fellendülés" (abhjudaja) s a végrei üdvösség (nih-sréjasza), azaz a megváltás. Ez meglehetősen különösen hangzik s aligha volt a gondolkozásnak hajtó motívuma. A rendszer egyébként, bár valóban természettudományi jellegű, önálló természettudomány megszületését nem segítette elő.

Jegyzetek

Források 

 Schmidt József: Az ind filozófia (Bp., 1923)

További információ 
 A Vaisésika és a Vaisésika-szútra

Ind filozófia
A vaisésika ( szanszkrit : वैशेषिक , angol átírás : Vaisheshika ) a hat ortodox ind filozófiai rendszer egyike . Ez a rendszer az emberi test és a világegyetem természettanával , valamint kémiájával foglalkozik . Kilenc fő témával foglalkozik : a földdel , a vízzel , a tűzzel , a levegővel , a térrel , az idővel , a dimenziókkal , a tudattal , a lélekkel és a köztük lévő kölcsönhatásokkal . Filozófiáját Kanáda fejtette ki , aki kb . Kr. e. sz. - Kr. e. sz. között élt . További fontos képviselői voltak Prasasztapáda és Srídhara . A vaisésika a századra összeolvadt a njája nevű bölcselettel ; azóta a rendszert gyakran njája-vaisésika néven emlegetik . A Vaisésika és a vele igen szoros kapcsolatban álló njája jellemző vonásai az osztályozás , az éles definiálás és az atomelmélete - egészen új elem az ind gondolatvilágban . Eredeti ateizmusuk később , az iskolák összeolvadása után , teizmusba ment át , amelyben azonban a személyes Isten nem az anyag teremtője . A Vaisésika-rendszer első nyomai Krisztus előtti századokban jelentkeznek , de a rendszer tankönyve , aVaisésika-szútra , későbbi időből való . E szútrák szerzője , s a rendszer alapítója állítólag Kanáda v . Kana-bhuds v . Kana-bhaksa , tkp. " atomevő " . De ez a név valószínűleg gúnynév , amely kiszorította az igazit ; ez pedig alighanem Ulúka , mert a rendszer hívei a vaisésika néven kívül az aulúkja nevet viselik . A rendszer a való világ analizáló vizsgálata . Alapítója a megismerhetőnek helyes megismerésére törekszik ; ami nézete szerint megismerhető , kategóriákba foglalja s kategória-tanára teljes filozófiai rendszert épít . Ezek a kategóriák ( padártha ) kanti vagy arisztotelészi értelemben veendő kategóriák , azaz legmagasabb logikai fogalmak , amelyek alá a tapasztalat egésze rendszeresen szubszumálható , s eredetileg minden valószínűség szerint reális metafizikai erők is voltak . Számuk közönségesen hat , később hét - és pedig : dravja , " anyag , szubsztancia " guna , " minőség " , karman , " tevékenység , mozgás " , számánja , " közösség , általánosság " ( ez és a következő kategória az arisztotelészi pros ti , a reláció ) , visésa , " különbség , különbözés " ( innen a rendszer neve : " különbségekre vonatkozó " ) , szamavája , " egybetartozás , inherencia " , abháva " nem-lét " . E kategóriák igen pontosan vannak definiálva s alosztályokra vannak osztva . 1. Szubsztancia ( dravja ) a rendszer meghatározása szerint mindaz , aminek minősége , vagy tevékenysége van s ami a jelenség közvetlen oka . Kilenc szubsztancia van , ú. m . föld , víz , tűz , levegő , éter ( ákása ) , tér ( dis ) , idő ( kála ) , lélek ( átman ) és elme ( manasz ) . A négy első szubsztancia örök vagy nem-örök s vagy anyagi test vagy atomok alakjában jelentkezik . Az érzékelhetetlen örök atomok ( anu , paramánu ) létezése azzal van bizonyítva , hogy feltevésük nélkül regresszus in infinitum ( anavaszthá ) volna a felosztásban ; kell tehát valami legkisebbnek léteznie , ami a további analízist kizárja ; ez a végtelen kicsiség az atom : a napsugárban lebegő porszem hatod része . Az atomok minőségileg különbözők s gömbölyűek ( parimandala ) - különböznek tehát a görög atomoktól , amelyek minőség- nélküliek s mindenféle alakúak . Az atomok az istenségtől nyert impulzus folytán ( ebben áll körülbelül a rendszer egész teizmusa ) kettős , hármas stb. aggregátumokat képeznek , amelyek lehetnek organikusok , orgánumok és anorganikusok . Így pl . az emberi test organizált föld , a szaglóképesség földi ( földszerű ) orgánum , a kő anorganikus ; a vízi állat orgánum , a kő anorganikus ; a vízi állat organikus víz , az ízlés vízi orgánum , a forrás an-organikus ; a nap szférájában lakó lények organikus tüzek , a látás tűz-szerű orgánum , a házi tűz an-organikus tűz ; a légi szellemek organikusok , a lehelet légi orgánum , a szél anorganikus lég . Az aggregátumok természetesen ki vannak téve a dekompozíciónak . A végtelen és örök éter nem áll atomokból , érzékelhetetlen és abból van kikövetkeztetve , hogy a hangnak szükségszerű szubsztáruma . A tér és idő a szubsztanciák között szerepelnek , mint a Kant előtti " matematikai természetbúvárok " némelyikénél , érzékelhetetlenek s csak ki vannak következtetve - az előbbi a dolgok egymásmellettiségéből , közelségéből és távolságából stb . az utóbbi a rákövetkezésből és egyidejűségből stb . A lélek egy , végtelen , örök , anyagtalan szubsztancia , a lelki " minőségek " ( tudás , gyönyör , fájdalom , vágy , ellenszenv és akarat ) szubsztrátuma s ezekből van kikövetkeztetve . Két alakban létezik : az egyik Isten ( Ísvara ) , a mindenütt jelenvaló , mindentudó , örömtől és fájdalomtól , érdemtől és bűntől mentes legfőbb lélek ; a másik az egyéni lélek ( mint ilyen végtelen számú ) , amely szintén mindenütt jelenvaló s a megismerés alanya , de nem mindentudó , mert a manaszhoz van kötve , amely az érzékszervek benyomásait hozzá juttatja s amely nélkül tehát megismerésre képtelen volna . A manasz végül örökkévaló , atomszerű , érzékelhetetlen szubsztancia s abból van kikövetkeztetve , hogy különböző érzéki benyomások csak egymás után juthatnak a lélekhez , ami arra a feltevésre kényszerít , hogy a lélek és a benyomások között egy restringáló ( korlátozó ) közvetítőnek kell lennie . 2. Minőség ( guna ) nélkül nincsen szubsztancia és megfordítva : szubsztancia nélkül nincs minőség . A minőség kategóriájában későbbtulajdonság szerepel , köztük több lelki is . E tulajdonságok : szín , íz , szag , tapintás , szám , mennyiség , egyesség v. egyéniség , egyesülés és elválás , prioritás és poszterioritás , intellektuális tevékenység , öröm és fájdalom , vonzódás és ellenszenv , akarás ; - később még : nehézség , folyósság , tapadás , hang , erény és bűn , szanszkárák ( készségek v. után-hatások - és pedig a kapott lökés v. impulzus megtartása , a ruganyosság és az emlékezés ) . A minőségek lényegesek vagy esetlegesek . A szag pl. a földnek lényeges , a virágtól illatos ruhának esetleges tulajdonság . 3. A tevékenység ( karma ) öt faja : a föl-és lehajítás , összehúzódás , kiterjeszkedés és járás - t. i . az atomoknak föl- és lefelé mozgása , közeledése , távolodása és vízszintes irányban mozgása. 4. A közösség ( számánja ) nem csupán absztrakció , hanem a dolgokban lappangóerő is , amelynél fogva valamit közösen birtokolnak . Rajta alapul a nem ( dsáti , " genus " ) különböző alosztályaival . A legfőbb nem a létezés ( szattá ) , amely határozmányok ( upádhi ) által differenciálva fajokká ( species ) fejlődik . 5. A különbség ( visésa ) szintén a dolgokban inheráló entitás is , amelynél fogva egymástól különbözőknek ismerjük meg őket . E kategórián alapul az egyéniség és különlét . Alája tartoznak az individuumok , tehát az atomok is . 6 . Az inherencia ( szamavája ) , az ind filozófia érdekes specialitása , szintén a dolgokban immanens erő , amely interdependens ( egymástól függő ) s tehát elválaszthatatlan dolgokat egyesít , - aminők pl. apa és fiú , szövet és fonal , gondolat és szó , általános és különös , egész és rész , ok és okozat , szubsztancia és minőség. 7. A nem-lét ( a-bháva ) kategoriája , amely végzetes befolyással volt a logikai kutatásokra , ind szubtilitással négy alfajra oszlik . Ezek a következők : prág-abháva , " előbb-nem-létezés " , nem-létezés a parte ante , jövő létezés ( pl. szövet a megszövetése előtt ) , pradhvansza-abháva , " utóbb-nem-létezés " , nem-létezés a parte post , elmúlt létezés ( pl . fazék a széttörése után ) , atjanta-abháva , " abszolút-nem-létezés " , képtelenség ( pl. terméketlen nőnek gyermeke , tűz a vízben ) , anjónja-abháva , " kölcsönös nem-létezés " , reciprok tagadás ( pl. víz és jég ) . E kategóriák ismeretétől függ a magasabb létformákba " fellendülés " ( abhjudaja ) s a végrei üdvösség ( nih-sréjasza ) , azaz a megváltás . Ez meglehetősen különösen hangzik s aligha volt a gondolkozásnak hajtó motívuma . A rendszer egyébként , bár valóban természettudományi jellegű , önálló természettudomány megszületését nem segítette elő . Jegyzetek Források Schmidt József : Az ind filozófia ( Bp. , További információ A Vaisésika és a Vaisésika-szútra Ind filozófia