Erdei csörgőkígyó
Az erdei csörgőkígyó (Crotalus horridus) a viperafélék családjába tartozó mérgeskígyófaj. Az Egyesült Államok keleti és déli részén honos, és a Crotalus viridis mellett a legészakibb elterjedésű csörgőkígyófaj.

Megjelenése

A kifejlett erdei csörgőkígyók mérete 90–150 cm között mozog; leggyakrabban 100–115 cm-esek, súlyuk pedig 0,5-1,5 kg közötti. Az eddig talált legnagyobb példány 189 cm volt.

Háti pikkelyei közepén keskeny hosszanti kiemelkedés húzódik végig. A pikkelyek a törzsön 21-26 sorba rendeződnek (jellemzően 25 sorba elterjedésének déli részén, 23-ba pedig az északin). A hímek 158-177, a nőstények pedig 163–183 hasi pikkellyel rendelkeznek. A hímeknek 20–30, a nőstényeknek 15-26 farok alatti pikkelyük van. Az orrpikkely magassága valamivel nagyobb mint a szélessége. A szemet 5-7 pikkely veszi körbe.

Testük alapszíne sárgásbarna vagy szürke, amin feltűnő sötétbarna vagy fekete keresztcsíkozás figyelhető meg. A keresztsávok egyenesek, M vagy V-alakúak is lehetnek, szélük szabálytalan, cikcakkos. Sok példány gerincén keskeny rozsdavörös csík húzódik végig. Hasi oldala egyenletesen vagy feketével pettyezett sárgás színű. Gyakori közöttük a melanizmus, egyes példányok egészen sötétek, sőt szinte egyöntetűen feketék.

Elterjedése
Az Egyesült Államok keleti és déli államaiban honos, elterjedésének északi határa Minnesota és New Hampshire, délen pedig Kelet-Texasig és Észak-Floridáig terjeszkedik. Korábban Kanada Ontario és Quebec tartományainak déli részén is előfordult, de 2001 óta a kanadai hatóságok hivatalosan is kipusztultnak nyilvánították.

Életmódja
Az erdei csörgőkígyó elsősorban domb- és hegyvidékek lomberdeiben fordul elő. A vemhes nőstényekkel nyaranta a déli fekvésű, nyílt lejtők gyorsan felmelegedő szikláin lehet találkozni, míg a hímek és nem vemhes nőstények inkább a hűvösebb, zárt lombkoronájú, erdős részeken fordulnak elő.  A csörgőkígyók földalatti odúkban, sziklahasadékokban telelnek át; sok esetben rezesfejű mokaszinkígyókkal és fekete patkánysiklókkal közösen.

Elsősorban kisemlősökkel táplálkoznak, de kisebb madarak, békák, gyíkok, kígyók (főleg siklók, bár képesek más csörgőkígyók megölésére) is szerepelhetnek az étlapjukon. Egyik vadásztaktikájuk, hogy kidőlt fatörzsek tetején rejtőzve várják, hogy a talajon futkározó zsákmány közel érjen és akkor megmarják. Egy felmérés szerint az erdei csörgőkígyók zsákmányállatai közé a következő nemek tartoztak: amerikaiegér (Peromyscus, 33,3%), pocok (Microtus, 10,9%), csíkosmókus (Tamias, 10,6%), vattafarkú nyúl (Sylvilagus, 10,4%), gyapotegér (Sigmodon, 5,3%) és mókus (Sciurus, 4,2%). A fiatal kígyók jellemzően kisebb állatokra (pl. cickány) vadásznak és csak a felnőttek képesek egy nyúl elejtésére. A madarak közül főleg a földön fészkelő fajok (pl. fürjek) vannak veszélyben, de meglepően sok énekesmadár is a kígyók áldozatául esik.

Mérge

Az erdei csörgőkígyó nagy mérete, hosszú méregfogai és nagy mennyiségű mérge miatt Észak-Amerika egyik legveszélyesebb mérgeskígyója. Az emberre is veszélyes marások számát csökkenti, hogy kevéssé agresszív és hogy az év nagy részét teleléssel tölti. Ha megzavarják előbb farka végén található csörgőit rázza és figyelmeztetően néhányszor támadója felé sújt és csak azután mar.

A fajon belül jelentős eltérések lehetnek a méreg összetételében (ami egyébként a többi csörgőkígyófajra is jellemző). Négy nagyobb csoportot azonosítottak: az A típus főleg neurotoxinokat (foszfolipáz A2 enzimet és izombénulást okozó miotoxint) tartalmaz és a kígyó elterjedési területének déli részén jellemző. A mérgezés egyik fő tünete az egész testre kiterjedő izomrángások. A B típusban véralvadásgátló és fehérjebontó anyagok vannak és főleg északon és kisebb mértékben délkeleten található meg. Az A + B típus az előző kettő találkozásánál, Délnyugat-Arkansasban és Észak-Louisianában fordul elő. A C típusú méregből hiányoznak a fenti összetevők és viszonylag veszélytelen.

Kulturális vonatkozások

Az erdei csörgőkígyó félelmetes hírneve miatt az amerikai függetlenségi háború idején a felkelők egyik szimbóluma volt. 1755-ben Benjamin Franklin az Egyesült Államok címerállatának javasolta. Megjelent a Gadsden-zászlón és az 1778-ban Georgia államban kiadott húszdolláros bankjegyen is.

Az erdei csörgőkígyó 2008 óta Nyugat-Virginia állami hüllőfaja.

Természetvédelmi helyzete
A faj a Természetvédelmi Világszövetség Vörös listáján széles elterjedtsége, nagy és stabil populációi miatt "nem fenyegetett" státusszal szerepel. New Jersey, Vermont, Massachusetts, Virginia, New Hampshire, Indiana és Ohio államokban védett; New York, Connecticut, Illinois, Minnesota és Texas államokban pedig veszélyeztetett státuszú. Maine-ből és Rhode Islandból kipusztult, New Hampshire-ben pedig csak egy populációja maradt és a kihalás szélén áll. Az Appalache-hegységben a védettség ellenére folyamatosan csökken a számuk.

Jegyzetek

Források

 Timber Rattlesnake (Crotalus horridus) at Center for Reptile and Amphibian Conservation and Management
 Timber Rattlesnake Crotalus horridus at Center for Reptile and Amphibian Conservation and Management
 Timber Rattlesnake – Crotalus horridus at Herpnet.net , Reptiles and Amphibians of Iowa. 
 Account of severe C. horridus envenomation at venomousreptiles.org. 
 Canebrake rattlesnake (Crotalus horridus) at Virginia Department of Game and Inland Fisheries. 
 Snakes of Louisiana at Kingsnake.com. 
 Timber Rattlesnakes Facts and Pictures.
 Timber Rattlesnake Fact Sheet at New York State Dept. of Environmental Conservation
Timber Rattlesnake, Natural Resources Canada
Timber Rattlesnake Video, Red River Gorge, Kentucky

Fordítás 

Az Amerikai Egyesült Államok hüllői
Hüllőfajok
Viperafélék
Az erdei csörgőkígyó ( Crotalus horridus ) a viperafélék családjába tartozó mérgeskígyófaj. Az Egyesült Államok keleti és déli részén honos , és a Crotalus viridis mellett a legészakibb elterjedésű csörgőkígyófaj. Megjelenése A kifejlett erdei csörgőkígyók mérete150 cm között mozog ; leggyakrabban115 cm-esek , súlyuk pedig5-1,5 kg közötti . Az eddig talált legnagyobb példánycm volt . Háti pikkelyei közepén keskeny hosszanti kiemelkedés húzódik végig . A pikkelyek a törzsönsorba rendeződnek ( jellemzőensorba elterjedésének déli részén,ba pedig az északin ) . A hímek a nőstények pedig183 hasi pikkellyel rendelkeznek . A hímeknek30 , a nőstényeknekfarok alatti pikkelyük van . Az orrpikkely magassága valamivel nagyobb mint a szélessége . A szemetpikkely veszi körbe . Testük alapszíne sárgásbarna vagy szürke , amin feltűnő sötétbarna vagy fekete keresztcsíkozás figyelhető meg . A keresztsávok egyenesek , M vagy V-alakúak is lehetnek , szélük szabálytalan , cikcakkos . Sok példány gerincén keskeny rozsdavörös csík húzódik végig . Hasi oldala egyenletesen vagy feketével pettyezett sárgás színű . Gyakori közöttük a melanizmus , egyes példányok egészen sötétek , sőt szinte egyöntetűen feketék . Elterjedése Az Egyesült Államok keleti és déli államaiban honos , elterjedésének északi határa Minnesota és New Hampshire , délen pedig Kelet-Texasig és Észak-Floridáig terjeszkedik . Korábban Kanada Ontario és Quebec tartományainak déli részén is előfordult , deóta a kanadai hatóságok hivatalosan is kipusztultnak nyilvánították . Életmódja Az erdei csörgőkígyó elsősorban domb- és hegyvidékek lomberdeiben fordul elő . A vemhes nőstényekkel nyaranta a déli fekvésű , nyílt lejtők gyorsan felmelegedő szikláin lehet találkozni , míg a hímek és nem vemhes nőstények inkább a hűvösebb , zárt lombkoronájú , erdős részeken fordulnak elő . A csörgőkígyók földalatti odúkban , sziklahasadékokban telelnek át ; sok esetben rezesfejű mokaszinkígyókkal és fekete patkánysiklókkal közösen . Elsősorban kisemlősökkel táplálkoznak , de kisebb madarak , békák , gyíkok , kígyók ( főleg siklók , bár képesek más csörgőkígyók megölésére ) is szerepelhetnek az étlapjukon . Egyik vadásztaktikájuk , hogy kidőlt fatörzsek tetején rejtőzve várják , hogy a talajon futkározó zsákmány közel érjen és akkor megmarják . Egy felmérés szerint az erdei csörgőkígyók zsákmányállatai közé a következő nemek tartoztak : amerikaiegér ( Peromyscus,3 % ) , pocok ( Microtus,9 % ) , csíkosmókus ( Tamias,6 % ) , vattafarkú nyúl ( Sylvilagus,4 % ) , gyapotegér ( Sigmodon,3 % ) és mókus ( Sciurus,2 % ) . A fiatal kígyók jellemzően kisebb állatokra ( pl. cickány ) vadásznak és csak a felnőttek képesek egy nyúl elejtésére . A madarak közül főleg a földön fészkelő fajok ( pl . fürjek ) vannak veszélyben , de meglepően sok énekesmadár is a kígyók áldozatául esik . Mérge Az erdei csörgőkígyó nagy mérete , hosszú méregfogai és nagy mennyiségű mérge miatt Észak-Amerika egyik legveszélyesebb mérgeskígyója . Az emberre is veszélyes marások számát csökkenti , hogy kevéssé agresszív és hogy az év nagy részét teleléssel tölti . Ha megzavarják előbb farka végén található csörgőit rázza és figyelmeztetően néhányszor támadója felé sújt és csak azután mar . A fajon belül jelentős eltérések lehetnek a méreg összetételében ( ami egyébként a többi csörgőkígyófajra is jellemző ) . Négy nagyobb csoportot azonosítottak : az A típus főleg neurotoxinokat ( foszfolipáz A2 enzimet és izombénulást okozó miotoxint ) tartalmaz és a kígyó elterjedési területének déli részén jellemző . A mérgezés egyik fő tünete az egész testre kiterjedő izomrángások . A B típusban véralvadásgátló és fehérjebontó anyagok vannak és főleg északon és kisebb mértékben délkeleten található meg . Az A + B típus az előző kettő találkozásánál , Délnyugat-Arkansasban és Észak-Louisianában fordul elő . A C típusú méregből hiányoznak a fenti összetevők és viszonylag veszélytelen . Kulturális vonatkozások Az erdei csörgőkígyó félelmetes hírneve miatt az amerikai függetlenségi háború idején a felkelők egyik szimbóluma volt.ben Benjamin Franklin az Egyesült Államok címerállatának javasolta . Megjelent a Gadsden-zászlón és azban Georgia államban kiadott húszdolláros bankjegyen is . Az erdei csörgőkígyóóta Nyugat-Virginia állami hüllőfaja . Természetvédelmi helyzete A faj a Természetvédelmi Világszövetség Vörös listáján széles elterjedtsége , nagy és stabil populációi miatt " nem fenyegetett " státusszal szerepel . New Jersey , Vermont , Massachusetts , Virginia , New Hampshire , Indiana és Ohio államokban védett ; New York , Connecticut , Illinois , Minnesota és Texas államokban pedig veszélyeztetett státuszú . Maine-ből és Rhode Islandból kipusztult , New Hampshire-ben pedig csak egy populációja maradt és a kihalás szélén áll . Az Appalache-hegységben a védettség ellenére folyamatosan csökken a számuk . Jegyzetek Források Timber Rattlesnake ( Crotalus horridus ) at Center for Reptile and Amphibian Conservation and Management Timber Rattlesnake Crotalus horridus at Center for Reptile and Amphibian Conservation and Management Timber Rattlesnake – Crotalus horridus at Herpnet.net , Reptiles and Amphibians of Iowa . Account of severe C. horridus envenomation at venomousreptiles.org . Canebrake rattlesnake ( Crotalus horridus ) at Virginia Department of Game and Inland Fisheries . Snakes of Louisiana at Kingsnake.com . Timber Rattlesnakes Facts and Pictures . Timber Rattlesnake Fact Sheet at New York State Dept. of Environmental Conservation Timber Rattlesnake , Natural Resources Canada Timber Rattlesnake Video , Red River Gorge , Kentucky Fordítás Az Amerikai Egyesült Államok hüllői Hüllőfajok Viperafélék