Dugi Rat
Dugi Rat falu és község Horvátországban Split-Dalmácia megyében.

Fekvése 
Split központjától légvonalban 17, közúton 20 km-re délkeletre, a Cetina torkolatától 4 km-re nyugatra a tengerpart és a 8-as számú főút mentén, a Poljica területén, Split és Omiš között a Perun-hegy alatt fekszik. Közigazgatásilag Duće és Jesenice települések tartoznak hozzá. A dugorati riviérához tartoznak még Orij, Mali Rat, Sumpetar, Suhi Potok, Krilo és Bajnice települések.

Története 
Dugi Rat területe már a történelem előtti időkben is lakott volt. A Jesenice Zeljovići nevű településrésze felett található Turska peć-barlangból, valamint a tőle nem messze fekvő Ponistrice-barlangból a kőkorszaki ember használati eszközei kerültek elő. A térség első ismert népe az illírek egyik törzse a dalmátok voltak. Jelenlétüket a község területén található több várrom, halomsír és határt jelölő, kőből épített töltés bizonyítja. A rómaiak az i. e. 1. században foglalták el ezt a térséget, ahol több villagazdaságuk is volt. Ezek maradványait találták meg a dugi rati Žilić-háznál, valamint Krilo Gradišće nevű településrészén is. A horvátok ősei a 7. században érkeztek ide. A korai horvát államban ez a terület a tengermelléki, Klisszai zsupánság része volt. Ebből az időszakból maradt fenn a jesenicei Szent Péter bencés kolostor romja. 1102-ben a horvát királyi dinasztia kihalásával ez a terület is a Magyar Királyság része lett. Előbb az omiši Kačić nemzetség birtoka volt, majd a 14. századtól az ún. Poljicai Köztársaság részeként viszonylagos önállóságot élvezett. Ezen belül Donja Poljicához tartozott. 1444-ben a Velencei Köztársaság uralma alá került, mely az 1482-es Poljicai Statutumban megerősítette a poljicaiak kiváltságait. A török betörések már a 15. század második felében megkezdődtek, majd a 16. század elején területe török uralom alá került. Bár egyházilag a spliti érsekséghez tartozott, az állandó török fenyegetés miatt az érsekség nem tudta biztosítani a lelkipásztori szolgálatot. Ezért 1590-ben létrehozták a poljicai helynökséget, mely egészen a Poljicai Köztársaság megszűnéséig működött.

A török fennhatóság az 1699-es karlócai békéig tartott, amikor újra velencei uralom alá került. Az 1718-as pozsareváci békével immár nyugodtabb élet és viszonylagos jólét következett erre a vidékre. Házak épültek, megújultak a templomok, nőtt a lakosság létszáma. A velencei uralom 1797-ben ért véget, amikor Dalmáciával együtt ez a terület is osztrák uralom alá került. 1807. június 5-én az innen északnyugatra fekvő Stobreč határában zajlott az a csata, melyben a Marmont tábornok vezette francia csapatok véget vetettek Poljicai Köztársaságnak. Napóleon lipcsei veresége után 1813-ban újra az osztrákoké lett. A településnek 1880-ban 8, 1910-ben 48 lakosa volt. 1918-ban az új szerb-horvát-szlovén állam, majd később Jugoszlávia része lett. Maga Dugi Rat csak a háború után kezdett betelepülni, különösen azután, hogy felépült a karbidgyár, a mai fémötvözetgyár elődje. A gyár udvarán 1924-ben imaház is épült. Ez volt a település első szakrális épülete, ahova a dućei plébános járt misézni, mivel a település a dućei plébánia területéhez tartozott. A második világháború után a szocialista Jugoszláviához került. 1951-ben a kommunista hatóságok az imaházat bezárták. Később a turizmus fejlődésével megindult a lakosság áttelepülése a tengerparti területekre. A part melletti település gyorsan növekedett, mivel más falvakból is sokan települtek át ide. A lakosság száma a háború utánihoz képest ötszörösére növekedett. 1980-ban az érsekség megvásárolta a korábbi pékség területét, majd 1980. december 17-én megalapították a dugi rati Szent József plébániát. 1981. augusztus 9-én felszentelték az új, 120 négyzetméteres imaházat. A plébániatemplom 1990-ben épült fel. A település 1991 óta a független Horvátországhoz tartozik. 2011-ben a településnek 3442 lakosa volt, akik főként a turizmusból éltek.

Lakosság 

(1857-ben, 1869-ben és 1921-ben lakosságát Jesenicéhez számították.)

Nevezetességei 
Szent József tiszteletére szentelt római katolikus plébániatemploma a település központjában, a régi imaház helyén áll. Az építési munkák 1989-ben kezdődtek a metkovići Tomislav Nogolica és a spliti Vladislav Ljolja tervei szerint, aki az építési munkákat is vezette. A templom 1990-ben épült fel, majd megkezdődött berendezése. A homlokzat feletti pengefalú harangtoronyban két harang található, oromzatán 3 méter magas, speciális öntvényből készített kereszt áll. A vasbeton épületet kővel burkolták, betonból építették a kórust is. A szarkofág formájú szembemiséző oltár fehér kőből készült. A templomban egy tölgyfából faragott művészi kivitelű feszület található, melynek magassága 5, szélessége 3 méter, Kazimir Hrasta szobrászművész alkotása. A falakon a keresztút 15 állomása látható, mindegyik más-más művész alkotása. A templom hosszúsága 14, szélessége 12 méter. Hosszúsága valamivel rövidebb a tervezettnél, ennek oka az volt, hogy a szomszédos telket nem tudták megszerezni.
Jesenice Zeljovići nevű településrésze felett található a Pećina-, vagy más néven Turska peć-barlang. A barlang a II. világháború idején is menedéket nyújtott a helyeiknek, de az is köztudomású, hogy az évszázadok során a lakosság mindig ide menekült az ellenség közeledtére. A barlang természetes bejáratát szárazon rakott kövekkel torlaszolták el, melyen csak egy szűk bejáratot hagytak. A barlang a szakemberek körében a térség egyik legjelentősebb régészeti lelőhelyének is számít, ahol a holocén kori ember 3-8 ezeréves leletei kerültek elő. Ezek az emberi élet legrégebbi leletei a poljicai térségben. A leletek között főként kerámiából, kovakőből, kisebb részben állati csontokból készített használati tárgyakat találtak. A tárgyakat kagylómotívumok díszítették.
Az előbbi barlangtól nem messze, mintegy száz méterre nyugatra és valamivel lejjebb található egy kisebb, a nép által Ponistricének nevezett barlang. A barlang aljzatát ún. csontbreccsa (csontokból álló törmelék) borítja, melyet kövekkel kevert barna vályog borít. Ebben az aljzatban feküdt néhány darab kőszerszám, mely a kőkorszaki ember itteni jelenlétéről tanúskodik.
A Turska peć-barlang felett található Barića gradina, egy nagyméretű félköríves várrom, melyhez hasonló, erődített település jellegű rom található a jesenicei Szent Maxim templomtól nyugatra fekvő Babin kuk nevű magaslaton is. A Duće feletti Jurišić gradinától keletre a legkeletibb Babnjači magaslaton Prika gradina felett széles, erős, kőből épített töltés látható. A helynek stratégiai jelentősége volt, mert innen ellenőrizni lehetett a Brač-csatornát, a Mosor-hegység előterét, egyúttal előretolt őrhelye volt a Zakučac feletti fontos Gradac nevű erősségnek.
Az itt található kőhalmok közül jó néhány temetkezési célra szolgált, de van olyan amelyik az illír nemesi birtokok közötti határt jelölte. Ilyen kőtöltés húzódik az Orij-foktól a dućei Szent Márk templomig, melyet a Sumpetari oklevél "Mucla longa", az osztrák kataszteri térkép pedig "Per sassa" néven jelöl. A Piščenica nevű kőtöltés a Putuntina és a Narestina nemzetségek közötti határt jelölte.
A Žilić-háznál római padlómozaik darabjai kerültek elő, melyek egy villagazdasághoz tartozhattak.
Krilo település Gradišće nevű részén római temető sírköveit találták. Régebben mozaiktöredékek, római pénzek és falmaradványok, valamint egy ciszterna is került itt elő, melynek töredékei ma is láthatók.
Sumpetarban található a Sustipan régészeti lelőhely a Szent István és Szent Antal templomokkal, de ide tartoznak a templomok mellett a régi és az új temető, valamint közvetlen környékük. A hely története a régészeti leletek és történelmi dokumentumok alapján az ókortól a 20. századig követhető. Az őskorban és a római ókorban a mai Sumpetar és Sustipan helyén volt a dalmát-római Neraste (Nareste) település központja, a középkorban pedig Petar Crni-Gumajev spliti patrícius birtokközpontja volt.

Gazdaság 
A helyi gazdaság alapját hagyományosan a mezőgazdaság és az állattartás képezte. Ma a lakosság fő bevételi forrása a turizmus.

Oktatás 
Az alapiskola a szomszédos Jesenicén áll. 2017-ben ünnepli fennállásának 150. évfordulóját, ugyanis 1867-ben indult meg a rendes tanítás a község területén. Első tanítója a Stjepan Stazić volt.

Kultúra 
A helyi kulturális élet fenntartója és irányítója az 1967. március 8-án alapított "Dalmacija" Kulturális és Művészeti Egyesület. Tagjai lelkes amatőrök, akik célul tűzték ki a népi hagyományok megőrzését. Az egyesületnek énekkara, színjátszó csoportja, mandolin- és tamburazenekara működik, akik a hazai és nemzetközi fesztiválokon képviselik a település gazdag kultúráját.

Sport 
 Orkan labdarúgóklub
 Orkan kézilabdaklub
 Korenat vízilabdaklub
 Dalmacija karateklub

Jegyzetek

Források 
Dugi Rat turisztikai egyesületének honlapja 
A Split-makarskai érsekség honlapja – Dugi Rat

További információk 
Dugi Rat község hivatalos oldala 
A község információs portálja 

Split-Dalmácia megye települései
Dugi Rat falu és község Horvátországban Split-Dalmácia megyében . Fekvése Split központjától légvonalban közútonkm-re délkeletre , a Cetina torkolatátólkm-re nyugatra a tengerpart és aas számú főút mentén , a Poljica területén , Split és Omiš között a Perun-hegy alatt fekszik . Közigazgatásilag Duće és Jesenice települések tartoznak hozzá . A dugorati riviérához tartoznak még Orij , Mali Rat , Sumpetar , Suhi Potok , Krilo és Bajnice települések . Története Dugi Rat területe már a történelem előtti időkben is lakott volt . A Jesenice Zeljovići nevű településrésze felett található Turska peć-barlangból , valamint a tőle nem messze fekvő Ponistrice-barlangból a kőkorszaki ember használati eszközei kerültek elő . A térség első ismert népe az illírek egyik törzse a dalmátok voltak . Jelenlétüket a község területén található több várrom , halomsír és határt jelölő , kőből épített töltés bizonyítja . A rómaiak az i . e. században foglalták el ezt a térséget , ahol több villagazdaságuk is volt . Ezek maradványait találták meg a dugi rati Žilić-háznál , valamint Krilo Gradišće nevű településrészén is . A horvátok ősei a században érkeztek ide . A korai horvát államban ez a terület a tengermelléki , Klisszai zsupánság része volt . Ebből az időszakból maradt fenn a jesenicei Szent Péter bencés kolostor romja.ben a horvát királyi dinasztia kihalásával ez a terület is a Magyar Királyság része lett . Előbb az omiši Kačić nemzetség birtoka volt , majd a századtól az ún . Poljicai Köztársaság részeként viszonylagos önállóságot élvezett . Ezen belül Donja Poljicához tartozott.ben a Velencei Köztársaság uralma alá került , mely azes Poljicai Statutumban megerősítette a poljicaiak kiváltságait . A török betörések már a század második felében megkezdődtek , majd a század elején területe török uralom alá került . Bár egyházilag a spliti érsekséghez tartozott , az állandó török fenyegetés miatt az érsekség nem tudta biztosítani a lelkipásztori szolgálatot . Ezértben létrehozták a poljicai helynökséget , mely egészen a Poljicai Köztársaság megszűnéséig működött . A török fennhatóság azes karlócai békéig tartott , amikor újra velencei uralom alá került . Azas pozsareváci békével immár nyugodtabb élet és viszonylagos jólét következett erre a vidékre . Házak épültek , megújultak a templomok , nőtt a lakosság létszáma . A velencei uralomben ért véget , amikor Dalmáciával együtt ez a terület is osztrák uralom alá került. júniusén az innen északnyugatra fekvő Stobreč határában zajlott az a csata , melyben a Marmont tábornok vezette francia csapatok véget vetettek Poljicai Köztársaságnak . Napóleon lipcsei veresége utánban újra az osztrákoké lett . A településnekbanbenlakosa volt.ban az új szerb-horvát-szlovén állam , majd később Jugoszlávia része lett . Maga Dugi Rat csak a háború után kezdett betelepülni , különösen azután , hogy felépült a karbidgyár , a mai fémötvözetgyár elődje . A gyár udvaránben imaház is épült . Ez volt a település első szakrális épülete , ahova a dućei plébános járt misézni , mivel a település a dućei plébánia területéhez tartozott . A második világháború után a szocialista Jugoszláviához került.ben a kommunista hatóságok az imaházat bezárták . Később a turizmus fejlődésével megindult a lakosság áttelepülése a tengerparti területekre . A part melletti település gyorsan növekedett , mivel más falvakból is sokan települtek át ide . A lakosság száma a háború utánihoz képest ötszörösére növekedett.ban az érsekség megvásárolta a korábbi pékség területét , majd decemberén megalapították a dugi rati Szent József plébániát . augusztusén felszentelték az új,négyzetméteres imaházat . A plébániatemplomben épült fel . A településóta a független Horvátországhoz tartozik.ben a településneklakosa volt , akik főként a turizmusból éltek . Lakosság ( 1857-ben,ben ésben lakosságát Jesenicéhez számították . ) Nevezetességei Szent József tiszteletére szentelt római katolikus plébániatemploma a település központjában , a régi imaház helyén áll . Az építési munkákben kezdődtek a metkovići Tomislav Nogolica és a spliti Vladislav Ljolja tervei szerint , aki az építési munkákat is vezette . A templomben épült fel , majd megkezdődött berendezése . A homlokzat feletti pengefalú harangtoronyban két harang található , oromzatánméter magas , speciális öntvényből készített kereszt áll . A vasbeton épületet kővel burkolták , betonból építették a kórust is . A szarkofág formájú szembemiséző oltár fehér kőből készült . A templomban egy tölgyfából faragott művészi kivitelű feszület található , melynek magassága szélességeméter , Kazimir Hrasta szobrászművész alkotása . A falakon a keresztútállomása látható , mindegyik más-más művész alkotása . A templom hosszúsága szélességeméter . Hosszúsága valamivel rövidebb a tervezettnél , ennek oka az volt , hogy a szomszédos telket nem tudták megszerezni . Jesenice Zeljovići nevű településrésze felett található a Pećina- , vagy más néven Turska peć-barlang . A barlang a II. világháború idején is menedéket nyújtott a helyeiknek , de az is köztudomású , hogy az évszázadok során a lakosság mindig ide menekült az ellenség közeledtére . A barlang természetes bejáratát szárazon rakott kövekkel torlaszolták el , melyen csak egy szűk bejáratot hagytak . A barlang a szakemberek körében a térség egyik legjelentősebb régészeti lelőhelyének is számít , ahol a holocén kori emberezeréves leletei kerültek elő . Ezek az emberi élet legrégebbi leletei a poljicai térségben . A leletek között főként kerámiából , kovakőből , kisebb részben állati csontokból készített használati tárgyakat találtak . A tárgyakat kagylómotívumok díszítették . Az előbbi barlangtól nem messze , mintegy száz méterre nyugatra és valamivel lejjebb található egy kisebb , a nép által Ponistricének nevezett barlang . A barlang aljzatát ún. csontbreccsa ( csontokból álló törmelék ) borítja , melyet kövekkel kevert barna vályog borít . Ebben az aljzatban feküdt néhány darab kőszerszám , mely a kőkorszaki ember itteni jelenlétéről tanúskodik . A Turska peć-barlang felett található Barića gradina , egy nagyméretű félköríves várrom , melyhez hasonló , erődített település jellegű rom található a jesenicei Szent Maxim templomtól nyugatra fekvő Babin kuk nevű magaslaton is . A Duće feletti Jurišić gradinától keletre a legkeletibb Babnjači magaslaton Prika gradina felett széles , erős , kőből épített töltés látható . A helynek stratégiai jelentősége volt , mert innen ellenőrizni lehetett a Brač-csatornát , a Mosor-hegység előterét , egyúttal előretolt őrhelye volt a Zakučac feletti fontos Gradac nevű erősségnek . Az itt található kőhalmok közül jó néhány temetkezési célra szolgált , de van olyan amelyik az illír nemesi birtokok közötti határt jelölte . Ilyen kőtöltés húzódik az Orij-foktól a dućei Szent Márk templomig , melyet a Sumpetari oklevél " Mucla longa " , az osztrák kataszteri térkép pedig " Per sassa " néven jelöl . A Piščenica nevű kőtöltés a Putuntina és a Narestina nemzetségek közötti határt jelölte . A Žilić-háznál római padlómozaik darabjai kerültek elő , melyek egy villagazdasághoz tartozhattak . Krilo település Gradišće nevű részén római temető sírköveit találták . Régebben mozaiktöredékek , római pénzek és falmaradványok , valamint egy ciszterna is került itt elő , melynek töredékei ma is láthatók . Sumpetarban található a Sustipan régészeti lelőhely a Szent István és Szent Antal templomokkal , de ide tartoznak a templomok mellett a régi és az új temető , valamint közvetlen környékük . A hely története a régészeti leletek és történelmi dokumentumok alapján az ókortól a századig követhető . Az őskorban és a római ókorban a mai Sumpetar és Sustipan helyén volt a dalmát-római Neraste ( Nareste ) település központja , a középkorban pedig Petar Crni-Gumajev spliti patrícius birtokközpontja volt . Gazdaság A helyi gazdaság alapját hagyományosan a mezőgazdaság és az állattartás képezte . Ma a lakosság fő bevételi forrása a turizmus . Oktatás Az alapiskola a szomszédos Jesenicén áll.ben ünnepli fennállásának évfordulóját , ugyanisben indult meg a rendes tanítás a község területén . Első tanítója a Stjepan Stazić volt . Kultúra A helyi kulturális élet fenntartója és irányítója az márciusán alapított " Dalmacija " Kulturális és Művészeti Egyesület . Tagjai lelkes amatőrök , akik célul tűzték ki a népi hagyományok megőrzését . Az egyesületnek énekkara , színjátszó csoportja , mandolin- és tamburazenekara működik , akik a hazai és nemzetközi fesztiválokon képviselik a település gazdag kultúráját . Sport Orkan labdarúgóklub Orkan kézilabdaklub Korenat vízilabdaklub Dalmacija karateklub Jegyzetek Források Dugi Rat turisztikai egyesületének honlapja A Split-makarskai érsekség honlapja – Dugi Rat További információk Dugi Rat község hivatalos oldala A község információs portálja Split-Dalmácia megye települései