Nyugati bűzösborz
A nyugati bűzösborz (Spilogale gracilis) Észak-Amerika nyugati felén honos, a bűzösborzfélék családjába tartozó kisragadozó.

Megjelenése 

A nyugati bűzösborz kb. feleakkora mint egy macska. A hímek teljes testhossza átlagosan 42 cm (ebből 13,5 cm a farka), súlyuk 565 g; a nőstények 36 cm hosszúak (farkuk 12,9 cm), tömegük pedig 368 g. Bundájuk alapszíne fekete, amin széles fehér csíkok látszanak; összességében a fekete és fehér területek kb. egyforma nagyságúak. A test elején három pár hosszanti fehér sáv található: egy-egy a gerinc mellett a fejtetőről indulva; egy pár a szem mögül indul a törzs oldalának közepéig; a harmadik pár pedig a vállnál kezdődik, hogy a törzs közepén felfelé kanyarodva keresztirányúvá váljék. A test végén ezenfelül még két pár keresztcsík látható: egy széles, ami a combtól kezdődve a faron át felvezet a gerinctájékig; és egy rövid csík a comb hátsó részén amely egyes esetekben csak néhány folt formájában jelenik meg. Bozontos farkának alja kb. a fele hosszig fehér és a farok végén is látható egy jókora fehér rész.

Fülei kicsik és kerekek. Mancsain öt-öt ujj található. Az első mancsokon hosszú, 7 mm-es görbe karmok vannak; hátsó lábainak körmei csak feleekkorák és egyenesek.

Kromoszómaszáma 2n=58.

Elterjedése
Észak-Amerika nyugati részén él, Kanada British Columbia tartományának délnyugati csücskétől az Egyesült Államok nyugati részén át egészen Közép-Mexikóig. Csontjait megtalálták a La Brea-kátránytavakban.

Életmódja 

A nyugati bűzösborz folyók mentén, vízmosásokban, sziklás-bozótos terepen fordul elő leginkább. Vackát sziklarepedésekbe vagy odvas fákba készíti. Megtalálható a települések környékén, sőt a padlásokra is beköltözhet.

Éjszakai állat. Meglehetősen rövidlátó és kevéssé törődik a környezetével. Általában nem távolodik el egy km-nél messzebb a vackától. Ügyesen mászik sziklákra és fára és jól ás a földben. A kölykök felnőtt korukig az anyjukkal maradnak és megfigyelhető ahogyan egymás után egy sorban "vonatoznak". Nem alusznak igazi téli álmot, de a nőstények tél elején akár húszfős csoportokban is összegyűlnek és egy odúban alszanak heteken át. A hímek egész télen egyedül maradnak. A többi bűzösborzhoz hasonlóan végbélnyílása mellett két bűzmirigy található, amelyekből támadója irányába rendkívül kellemetlen szagú váladékot több fröcskölni. A váladéklövellés előtt a borz igyekszik elriasztani a ragadozót: felemeli a farkát, farral felé fordul, lábával kapar és hangosan sziszeg. Ezek a védekező magatartásminták a kis borzok játékában is megfigyelhetőek. A borz igyekszik a támadó arcába és szemébe célozni és sárgás szagú, butil-merkaptánt tartalmazó váladékát akár 3 méterre is elspricceli. A jelek szerint a borzok maguk sem szeretik a váladék bűzét és a vackuk környékén vagy egymásra soha nem fröcskölnek, még akkor sem, ha harcolnak. A fiatal bűzösborzok kevesebb és kevésbé szagos váladékot termelnek. Ürülékük is erőteljesen bűzös.

Mindenevők. Megeszik az egereket, madártojásokat, kisnyulakat, gyümölcsöket, bogyókat, gyökereket és a rovarokat (sáskákat, skorpiókat).

Szaporodása
A hímek heréi márciusban kezdenek megnagyobbodni, a spermatermelés májusban indul meg és szeptemberben ér a csúcsára. A nőstények szeptemberben kezdenek tüzelni, ekkor kezdődik a párzási időszak. Októberre a hímek spermiumtermelése leáll. A megtermékenyített petesejt egész télen, 180-200 napig szabadon lebeg a méhben és csak ezután ágyazódik be a méhfalba, hogy megkezdje fejlődését. A teljes vemhességi idő 210-230 nap. A nőstény április végén-májusban hozza világra 2-5 kicsinyét, amelyek 4-5 hónapos korukban válnak ivaréretté.

Természetvédelmi helyzete
A nyugati bűzösborz a Természetvédelmi Világszövetség Vörös listáján nem fenyegetett státusszal szerepel. Bár nem különösebben gyakori, elterjedési területe igen nagy. A rágcsálók és sáskák pusztításával hasznot hajt a farmereknek, azonban megeheti a baromfik tojásait és a házakba költözve bűzével ideiglenesen lakhatatlanná teheti azokat, így gyakran csapdázzák, mérgezik vagy lelövik. Az utakon az autók is sok áldozatot szednek közülük.

Alfajai

 S. g. amphialus Dickey, 1929 – Kaliforniai Csatorna-szigetek
 S. g. gracilis Merriam, 1890 – Washington államtól Nyugat-Oklahomáig
 S. g. latifrons Merriam, 1890 – délnyugat-Brit Columbia, Nyugat-Oregon
 S. g. leucoparia Merriam, 1890 – Dél-Arizona, Új-Mexikó, Texas, Észak-Mexikó
 S. g. lucasana Merriam, 1890 – Baja California déli része
 S. g. martirensis Elliot, 1903 – Baja California északi és középső része
 S. g. phenax Merriam, 1890 – Kalifornia

Források 
 
Spilogale graciliswestern spotted skunk Animal Diversity Web
Western Spotted Skunk The Mammals of Texas
Spilogale gracilis Mammalian Species

Emlősfajok
Észak-Amerika emlősei
Bűzösborzfélék
A nyugati bűzösborz ( Spilogale gracilis ) Észak-Amerika nyugati felén honos , a bűzösborzfélék családjába tartozó kisragadozó . Megjelenése A nyugati bűzösborz kb . feleakkora mint egy macska . A hímek teljes testhossza átlagosancm ( ebből5 cm a farka ) , súlyukg ; a nőstényekcm hosszúak ( farkuk9 cm ) , tömegük pedigg . Bundájuk alapszíne fekete , amin széles fehér csíkok látszanak ; összességében a fekete és fehér területek kb. egyforma nagyságúak . A test elején három pár hosszanti fehér sáv található : egy-egy a gerinc mellett a fejtetőről indulva ; egy pár a szem mögül indul a törzs oldalának közepéig ; a harmadik pár pedig a vállnál kezdődik , hogy a törzs közepén felfelé kanyarodva keresztirányúvá váljék . A test végén ezenfelül még két pár keresztcsík látható : egy széles , ami a combtól kezdődve a faron át felvezet a gerinctájékig ; és egy rövid csík a comb hátsó részén amely egyes esetekben csak néhány folt formájában jelenik meg . Bozontos farkának alja kb. a fele hosszig fehér és a farok végén is látható egy jókora fehér rész . Fülei kicsik és kerekek . Mancsain öt-öt ujj található . Az első mancsokon hosszú,mm-es görbe karmok vannak ; hátsó lábainak körmei csak feleekkorák és egyenesek . Kromoszómaszáma=58. Elterjedése Észak-Amerika nyugati részén él , Kanada British Columbia tartományának délnyugati csücskétől az Egyesült Államok nyugati részén át egészen Közép-Mexikóig . Csontjait megtalálták a La Brea-kátránytavakban . Életmódja A nyugati bűzösborz folyók mentén , vízmosásokban , sziklás-bozótos terepen fordul elő leginkább . Vackát sziklarepedésekbe vagy odvas fákba készíti . Megtalálható a települések környékén , sőt a padlásokra is beköltözhet . Éjszakai állat . Meglehetősen rövidlátó és kevéssé törődik a környezetével . Általában nem távolodik el egy km-nél messzebb a vackától . Ügyesen mászik sziklákra és fára és jól ás a földben . A kölykök felnőtt korukig az anyjukkal maradnak és megfigyelhető ahogyan egymás után egy sorban " vonatoznak " . Nem alusznak igazi téli álmot , de a nőstények tél elején akár húszfős csoportokban is összegyűlnek és egy odúban alszanak heteken át . A hímek egész télen egyedül maradnak . A többi bűzösborzhoz hasonlóan végbélnyílása mellett két bűzmirigy található , amelyekből támadója irányába rendkívül kellemetlen szagú váladékot több fröcskölni . A váladéklövellés előtt a borz igyekszik elriasztani a ragadozót : felemeli a farkát , farral felé fordul , lábával kapar és hangosan sziszeg . Ezek a védekező magatartásminták a kis borzok játékában is megfigyelhetőek . A borz igyekszik a támadó arcába és szemébe célozni és sárgás szagú , butil-merkaptánt tartalmazó váladékát akárméterre is elspricceli . A jelek szerint a borzok maguk sem szeretik a váladék bűzét és a vackuk környékén vagy egymásra soha nem fröcskölnek , még akkor sem , ha harcolnak . A fiatal bűzösborzok kevesebb és kevésbé szagos váladékot termelnek . Ürülékük is erőteljesen bűzös . Mindenevők . Megeszik az egereket , madártojásokat , kisnyulakat , gyümölcsöket , bogyókat , gyökereket és a rovarokat ( sáskákat , skorpiókat ) . Szaporodása A hímek heréi márciusban kezdenek megnagyobbodni , a spermatermelés májusban indul meg és szeptemberben ér a csúcsára . A nőstények szeptemberben kezdenek tüzelni , ekkor kezdődik a párzási időszak . Októberre a hímek spermiumtermelése leáll . A megtermékenyített petesejt egész télen, napig szabadon lebeg a méhben és csak ezután ágyazódik be a méhfalba , hogy megkezdje fejlődését . A teljes vemhességi időnap . A nőstény április végén-májusban hozza világrakicsinyét , amelyekhónapos korukban válnak ivaréretté . Természetvédelmi helyzete A nyugati bűzösborz a Természetvédelmi Világszövetség Vörös listáján nem fenyegetett státusszal szerepel . Bár nem különösebben gyakori , elterjedési területe igen nagy . A rágcsálók és sáskák pusztításával hasznot hajt a farmereknek , azonban megeheti a baromfik tojásait és a házakba költözve bűzével ideiglenesen lakhatatlanná teheti azokat , így gyakran csapdázzák , mérgezik vagy lelövik . Az utakon az autók is sok áldozatot szednek közülük . Alfajai S. g. amphialus Dickey,– Kaliforniai Csatorna-szigetek S. g. gracilis Merriam,– Washington államtól Nyugat-Oklahomáig S. g. latifrons Merriam,– délnyugat-Brit Columbia , Nyugat-Oregon S. g. leucoparia Merriam,– Dél-Arizona , Új-Mexikó , Texas , Észak-Mexikó S. g. lucasana Merriam,– Baja California déli része S. g. martirensis Elliot,– Baja California északi és középső része S. g . phenax Merriam,– Kalifornia Források Spilogale graciliswestern spotted skunk Animal Diversity Web Western Spotted Skunk The Mammals of Texas Spilogale gracilis Mammalian Species Emlősfajok Észak-Amerika emlősei Bűzösborzfélék