Kolokán
A kolokán (Stratiotes aloides) a békatutajfélék (Hydrocharitaceae) családjába tartozó, Európában és Nyugat-Ázsiában elterjedt lebegő vízinövény. Egyéb elnevezései karakány, kalokán, kalóka, imergyökér, imera, vízi olló, rák ollója, vízi fülfű.

Megjelenése 

A kolokán évelő lebegő vízinövény. Fejlődését a víz alatt kezdi, ahol gyökereivel gyengén megkapaszkodik az aljzatban. Virágzás idején rövid szára eltörik és levélrózsája a víz színére emelkedik, félig kilátszik belőle. Késő ősszel a még mindig az iszaphoz kapcsolódó gyökerei spirállá tekeredve megrövidülnek és visszahúzzák a víz alá. Télre a levelei elhalnak és rügyei vészelik át a hideg időszakot.

Levelei levélrózsát formálnak, amely egzotikus külsejű, aloéra vagy az ananász levélzetére hasonlít. A levélrózsa magassága 15–50 cm, átmérője fél-egy méter. Az egyes levelek 15–40 cm hosszúak, nyél nélküliek, hosszúak és keskenyek (lándzsás-szálas alakúak). A levelek vége hegyes-tüskés, élükön kis tüskében végződő fogak sorakoznak. Merevek és viszonylag könnyen eltörnek.

Májustól augusztusig virágzik. Kétlakiak, vagyis az egyes növényeken vagy csak termős vagy csak porzós virágok nőnek. A virágok egyesével helyezkednek el, tüskés élű száruk rövidebb a leveleknél, két buroklevél található rajtuk. A virág sugarasan szimmetrikus, három fehér sziromból és három zöld csészelevélből áll. A szirmok 15–25 mm hosszúak. A porzós virágokban 15–30 sárga porzó, a termősökben hat, összenőtt termőlevelekből álló bibe található. Utóbbiakban is találhatóak porzószálak (ritkán steril porzókkal is), tövükben nektár termelődik. A virágnak romlott hússzaga van, amivel a beporzó legyeket és egyes lepkéket vonzza magához.

Termése 3,5 cm hosszú, tojás formájú, hatosztatú toktermés. Vegetatív szaporodásra is képes, nyár végén a levélrózsáról rövid indákról újabb, kis rozetták sarjadnak, amelyek áttelelnek és a következő tavasszal indulnak növekedésnek. Valószínűleg a vegetatív szaporodás a gyakoribb; az északi régiókban pedig kizárólagos.

A Stratiotes nemzetség egyetlen tagja. Kromoszómaszáma 2n=24.

Elterjedése és termőhelye
Európai és északnyugat-ázsiai faj, keleten Kazahsztánig és a Kaukázusig található meg. Eredeti elterjedési területét nehéz meghatározni, mert legalább háromszáz éve dísznövényként is alkalmazzák és sokhelyütt kivadult. Így került Észak-Amerikába is, ahol a kanadai Ontarióban a Trent-folyóban található egy állománya. Az Egyesült Államokban invazív fajnak tekintik és bevitelét tiltják. Északon, nagyjából a Cherbourg-Szentpétervár vonal fölött (így a Brit-szigeteken is) szinte csak nőivarú példányai élnek. Skandináviában csak ritkán virágzik és magot akkor sem hoz, gyakorlatilag kizárólag sarjadzással szaporodik. Franciaországban és Svájcban a feltevések szerint nem őshonos, csak kivadult. Dél-Európából hiányzik, Olaszországban teljesen kipusztult. Magyarországon a folyószabályozások előtt gyakori volt az Alföldön, de a mocsarak, lápok eltűnésével ma már csak ritkán fordul elő vadon.

Tápanyagban dús, semleges vagy kissé magasabb pH-jú, eutrofizálódó állóvizek, tavak, mocsarak, lápok, lakója. Helyenként tömeges lehet. A ritka zöld acsa (Aeshna viridis) szitakötő kizárólag a kolokán leveleibe rakja le petéit, lárvája pedig a levélrózsán rejtőzik, ezért csak vele együtt fordul elő.

Magyarországon nem védett. Kerti tavakban gyakran alkalmazott dísznövény.

Források 

Water Soldier NatureGate
Water Soldier Stratiotes aloides Ontario's Invading Species Awareness Program
R.S. Forbes: Assessing the status of Stratiotes aloides L. (Water-soldier) in Co. Fermanagh, Northern Ireland. Watsonia 23: 179-196 (2000)
Stratiotes aloides L. Kolokán TERRA Alapítvány
Kolokán  Kislexikon

Növényfajok
Békatutajfélék
A kolokán ( Stratiotes aloides ) a békatutajfélék ( Hydrocharitaceae ) családjába tartozó , Európában és Nyugat-Ázsiában elterjedt lebegő vízinövény . Egyéb elnevezései karakány , kalokán , kalóka , imergyökér , imera , vízi olló , rák ollója , vízi fülfű . Megjelenése A kolokán évelő lebegő vízinövény . Fejlődését a víz alatt kezdi , ahol gyökereivel gyengén megkapaszkodik az aljzatban . Virágzás idején rövid szára eltörik és levélrózsája a víz színére emelkedik , félig kilátszik belőle . Késő ősszel a még mindig az iszaphoz kapcsolódó gyökerei spirállá tekeredve megrövidülnek és visszahúzzák a víz alá . Télre a levelei elhalnak és rügyei vészelik át a hideg időszakot . Levelei levélrózsát formálnak , amely egzotikus külsejű , aloéra vagy az ananász levélzetére hasonlít . A levélrózsa magassága50 cm , átmérője fél-egy méter . Az egyes levelek40 cm hosszúak , nyél nélküliek , hosszúak és keskenyek ( lándzsás-szálas alakúak ) . A levelek vége hegyes-tüskés , élükön kis tüskében végződő fogak sorakoznak . Merevek és viszonylag könnyen eltörnek . Májustól augusztusig virágzik . Kétlakiak , vagyis az egyes növényeken vagy csak termős vagy csak porzós virágok nőnek . A virágok egyesével helyezkednek el , tüskés élű száruk rövidebb a leveleknél , két buroklevél található rajtuk . A virág sugarasan szimmetrikus , három fehér sziromból és három zöld csészelevélből áll . A szirmok25 mm hosszúak . A porzós virágokban30 sárga porzó , a termősökben hat , összenőtt termőlevelekből álló bibe található . Utóbbiakban is találhatóak porzószálak ( ritkán steril porzókkal is ) , tövükben nektár termelődik . A virágnak romlott hússzaga van , amivel a beporzó legyeket és egyes lepkéket vonzza magához . Termése5 cm hosszú , tojás formájú , hatosztatú toktermés . Vegetatív szaporodásra is képes , nyár végén a levélrózsáról rövid indákról újabb , kis rozetták sarjadnak , amelyek áttelelnek és a következő tavasszal indulnak növekedésnek . Valószínűleg a vegetatív szaporodás a gyakoribb ; az északi régiókban pedig kizárólagos . A Stratiotes nemzetség egyetlen tagja . Kromoszómaszáma=24. Elterjedése és termőhelye Európai és északnyugat-ázsiai faj , keleten Kazahsztánig és a Kaukázusig található meg . Eredeti elterjedési területét nehéz meghatározni , mert legalább háromszáz éve dísznövényként is alkalmazzák és sokhelyütt kivadult . Így került Észak-Amerikába is , ahol a kanadai Ontarióban a Trent-folyóban található egy állománya . Az Egyesült Államokban invazív fajnak tekintik és bevitelét tiltják . Északon , nagyjából a Cherbourg-Szentpétervár vonal fölött ( így a Brit-szigeteken is ) szinte csak nőivarú példányai élnek . Skandináviában csak ritkán virágzik és magot akkor sem hoz , gyakorlatilag kizárólag sarjadzással szaporodik . Franciaországban és Svájcban a feltevések szerint nem őshonos , csak kivadult . Dél-Európából hiányzik , Olaszországban teljesen kipusztult . Magyarországon a folyószabályozások előtt gyakori volt az Alföldön , de a mocsarak , lápok eltűnésével ma már csak ritkán fordul elő vadon . Tápanyagban dús , semleges vagy kissé magasabb pH-jú , eutrofizálódó állóvizek , tavak , mocsarak , lápok , lakója . Helyenként tömeges lehet . A ritka zöld acsa ( Aeshna viridis ) szitakötő kizárólag a kolokán leveleibe rakja le petéit , lárvája pedig a levélrózsán rejtőzik , ezért csak vele együtt fordul elő . Magyarországon nem védett . Kerti tavakban gyakran alkalmazott dísznövény . Források Water Soldier NatureGate Water Soldier Stratiotes aloides Ontario's Invading Species Awareness Program R.S. Forbes : Assessing the status of Stratiotes aloides L. ( Water-soldier ) in Co . Fermanagh , Northern Ireland . Watsonia( 2000 ) Stratiotes aloides L. Kolokán TERRA Alapítvány Kolokán Kislexikon Növényfajok Békatutajfélék