Forte Fotokémiai Ipar
A Forte Fotokémiai Ipar (röviden Forte) egy fotográfiára szakosodott magyar vállalat, részvénytársaság. Főként fekete-fehér fotópapír és film, illetve az előhívásukhoz használható vegyszerek gyártásával foglalkozott.

Története

Előzmények 
A Kodak Ltd. illetve a magyar kormány illetékesei 1912-ben kezdtek tárgyalni egy magyarországi gyár létrehozásáról. A tárgyalások lebonyolításával a Kodak a Wrattam Wainright cégtől átvett Ranzenberger János volt huszárszázadost bízta meg. Ranzenberger előbb a Hűvösvölgybe akarta telepíteni a gyárat. Később mégis úgy döntött, hogy a fővároshoz közel eső, vasút és közút mellett épült Vácott építi fel azt a gyárat, ahonnan akár vízi úton is lehet szállítani.

Ezután jelentkeztek a város vezetőinél a tervvel, akik az alsóvárosban lévő mintegy ötven holdas püspökségi csemetekertet ajánlották fel. Hamarosan megkötötték a megállapodást, a Kodak Ltd. huszonnégy holdat megvásárolt a csemetekertből, s a kert többi részére pedig 10 éves opciót kötött ki.

1913-ban kezdődött meg a gyár építése, majd kitört az első világháború. Hét évig szünetelt az építkezés, mígnem 1921-ben W. G. Bent, a Kodak akkori igazgatója elrendelte az építkezés folytatását.

Kodak 

A város új gyárában 1922. március 19-én indult meg a termelés. Kezdetben hétféle fotópapírt gyártottak, Bromide, Bromesko, Kodura, Velox, Röntgen, Dokument és Regiszter papír készült a gépeken. A Bromide brómezüst pozitív papírt és a Bromesko brómklórezüst pozitív papírt négy fokozatban, a Kodura klórbrómezüst papírt egy és a Velox klórezüst pozitív papírt öt fokozatban, a továbbiakat egy fokozatban gyártották.

A gyárnak kezdetben nagy nehézségei voltak. Ennek egyik oka a világpiaci árak kedvezőtlen alakulása volt. A másik az, hogy a Kodak a váci gyár költségeinek megtérülési idejét a korábban tervezett 30 évről 15 évre akarta leszorítani. Ez az óriási megterhelés a gyár mérlegében állandósította a passzivitást.

A gyár termelése ilyen körülmények között is növekedett. 1939 szeptemberében mintegy 800 ezer négyzetméter papírt gyártottak, melyek egyharmadát délkelet-európai országokba exportálták.

1939. szeptember 6-án, a második világháború kitörésének hírére a váci Kodak gyár angol vezetői elhagyták az országot.

A háborús konjunktúra a váci gyárban is éreztette hatását, hadiüzemmé nyilvánították, s négy év alatt – 1943-ra – a munkáslétszám 176-ra, a termelés a korábbi 800 ezer négyzetméterről 1 millió négyzetméterre nőtt. A megnövekedett belső szükséglettel egy időben megnőtt az export is, főleg az angol piactól elzárt országokba. A háború utolsó évének termelésére viszont már rányomta bélyegét a német megszállás, az ipartelepek állandósult bombázásának veszélye, továbbá az, hogy a gyár első osztályú hadiüzemmé lett, és élére katonai parancsnokot neveztek ki.

Amikor 1944 novemberében a németek már látták, hogy küszöbön az összeomlás, a gyárban fellelhető nyers papírkészletet, a raktáron lévő késztermék nagy részét, sőt az ezüst üstöket is uszályra rakták és elindították felfelé a Dunán. S mindezt a magyar gyárvezető segítségével. Az angol hadsereg az egyiket Linznél, a másikat Passaunál tartóztatta fel, lefoglalta és később hadizsákmánykényt elárverezték. A gyárat felmérhetetlen veszteség érte.

Mindezt a bajt fokozta a Vácot december 5-én ért bombatámadás. A légiveszély jelzésére a rádiónak nem maradt ideje. A szőnyegbombázás a legnagyobb károkat éppen a város déli részén okozta, célpontja ugyanis a Kodak gyár volt. Negyvenkilenc bomba hullott a telepre, tizenhat telibe talált. A bombázásban öten vesztették életüket.

A gyár anyagi kára 4 millió pengő volt. Megsemmisült a brómemulzió-főző jelentős része, a papíröntő melletti gázfényemulzió-főző és környéke a központi hűtőkondenzátorral együtt. Találat érte a földalatti csőalagutat is, mely a gyár két felszíni óvóhelye mellett bunkerként is szolgált. A termelés megbénult.

A szovjet hadsereg december 8-i bevonulása után a munkások hozzáláttak a háborús károk helyreállításához.

1946. tavaszán az Iparügyi Minisztérium hozzájárulásával felszámolták a gyárat. A Kodak Ltd. vezetői több nagy céggel tárgyaltak a gyár eladásáról, maga Robins igazgató utazott Londonból Budapestre, hogy tárgyaljon a Magyar Általános Hitelbankkal. 1947. június 30-án aláírták a kétnyelvű adás-vételi szerződést, melynek értelmében a Kodak 12 ezer font sterlingnek megfelelő forintösszegért váci gyárát, további 616 ezer forintért annak minden berendezését és gépét (kivéve az automatikus keskenyfilm-előhívó gépet) eladta a Magyar Általános Hitelbanknak.

Forte 
A Forte Fotokémiai Ipar Rt. ünnepélyes megnyitója 1947. július 16-án volt. Ekkor kilencvenheten dolgoztak a gyárban, hatvankilenc férfi és huszonnyolc nő. Először Portura papírt termeltek. A hozzávaló nyersanyagot nagyon nehezen lehetett beszerezni, ezért gyakran rá voltak utalva a németek elöl elrejtett kevés tartalékra, sőt a korábban kimustrált papírtekercseket is felhasználták. Így is havi 30 ezer négyzetméter papírt gyártottak már kezdetben.

1948 elején, a bankok államosításával együtt a Forte Rt. is nemzeti vállalattá alakult és 1948. április 28-án a Forte Fotokémiai Ipar Vállalat nevet kapta. Ekkor már százhuszonkilencen dolgoztak itt, nyolcvankét férfi és negyvenhét nő.

A vállalat hároméves és első ötéves tervében már szerepelt a filmöntő üzem építése, melyben 1951. elején roll- és kisképfilmeket kezdtek gyártani. Az 1950-es évek közepére lezárult a fejlesztés első nagy szakasza, melynek gyümölcse – sok évi kutatás eredménye – a színes kino pozitív film, melyet 1957 tavaszán kezdtek üzemszerűen gyártani. 1955 végén már 529-en dolgoznak a gyárban és 1 millió 933 ezer négyzetméter fotópapírt, valamint 319 ezer négyzetméter filmet gyártottak.

A gyár termelőberendezései a hatvanas évek elején már elmaradtak a kor kívánta színvonaltól.
Ekkor házon belül új öntőberendezést terveztek, melyet a fotóiparban az tett egyedülállóvá, hogy a szabadban helyezték el a szárítópályát. Ezzel vette kezdetét a gyár nagy rekonstrukciója, melynek öt évig tartó első szakaszában átalakították a filmöntőt (korábbi egytálasról kéttálasra), ennek keretében megváltoztatták és kibővítették a klimatizációs – s porvédelmi –, és a szárító rendszert. Megépítették a vízmű első részét, az új filmkiszerelő üzemet és az új MEO laboratóriumot.

Ezután 1960 és 1965 között jelentek meg a piacon a fluorográfiai filmek, a mikrográfiai anyagok, javult a minősége a korszerű Fortecolor Typ 2 színes papíroknak. A rekonstrukció második szakasza 341 millió 600 ezer forintba került. Ennek során épült a 11 szintes emulziós üzem és az öntés előkészítő üzem. Elkészült az új barit-üzem, az új öntő, s az új TMK és az új központi hűtőtelep. Új raktárak épültek, teljesen átépítették a kazánházat és széntüzelésről olajtüzelésre álltak át. Kibővítették az irodaépületet, megvalósították az egész gyárra kiterjedő klimatizálási és porvédelmi programot, megépítették és felszerelték az új dobozüzemet, és befejezték a transzformátorházat.

Számtalan új, korszerű berendezés került a laboratóriumba, a papír- és filmkiszerelőbe termelékenyebb gépeket vásároltak, a barit-üzemben nagy teljesítményű super kalandert állítottak fel. A hétéves munka méretét bizonyítja a következő adat: a gyár területén felépített épületek légköbmétere a rekonstrukció előtti állapothoz képest majdnem négyszeresére – 267 százalékkal – nőtt. A gyár állóeszköz-állománya is közel négyszeresére emelkedett, s ezzel a Forte kisüzemből középüzemmé bővült. 1250 dolgozója ekkor már 4 millió 700 ezer négyzetméter fotópapírt és 700 ezer négyzetméter filmet gyártott. A megtermelt papír 52 százalékát, a film 45 százalékát exportálták.

Bel- és külkereskedelem 
Az államosítás után megszűnt a gyár önálló bel- és külkereskedelme. A papír- és filmexportot előbb a KELIMPEX, majd a CHEMOLIMPEX vette át. Az államosított külkereskedelem intenzív piackutatása nyomán egyre keresettebbé váltak a Forte-cikkek, s ennek köszönhető, hogy 1954–55-ben már a termelés közel felét exportálták. A gyár termékei eljutottak a világ minden tájára. Hetvennégy országgal voltak üzleti kapcsolatban. Legnagyobb exportpiacai Ausztria, Brazília, Bulgária, Ceylon, Csehszlovákia, Kolumbia, Egyiptom, Etiópia, Franciaország, Görögország, Ghána, Hollandia, India, Irak, Irán, Jugoszlávia, Kuba, Lengyelország, Libanon, Líbia, a Német Szövetségi Köztársaság, Olaszország, Svájc, Szíria, a Szovjetunió, Szudán és Törökország voltak.

Az 1968. január 1-jén életbe lépett új gazdaságirányítási rendszernek megfelelően a Forte is átalakította saját gazdálkodási rendjét. A vállalat ekkor gazdaságilag önálló lett, maga döntött az egyszerű újratermelés kérdéseiben, és fokozódó mértékben a bővítésről is. A gyári termelést, gazdálkodást a piac ítélete közvetlenül befolyásolta. Ez a munka- és üzemszervezés javítását, az információs rendszer további korszerűsítését kívánta. A Forte ezeket a feladatokat jól oldotta meg és elsősorban aktív külkereskedelmi tevékenységének eredményeként kiegyensúlyozott középvállalatként működött a rendszerváltásig.

A rendszerváltás a Forte életében is jelentős változást hozott. Megszűntek az úgynevezett KGST relációk, a vállalatnak egy éven belül kellett a kieső piacokat pótolnia. Ezt sikerült megoldania. Országosan elindult a privatizáció, amely nagyon szükséges lépése volt az országnak, azonban a külföldi tőke elsősorban nem a termelő szférát, hanem a piacot vásárolta meg. A korábbi gazdasági mechanizmusban a belföldi ellátást ezzel megbízott kereskedelmi vállalatok végezték, amelyek rendelkeztek a belföldi üzlethálózattal. Ez a privatizáció során részben külföldi kézbe került, és ezáltal nemcsak a Forte, hanem jó néhány magyar vállalat elvesztette a korábbi piaci terítési lehetőségeket. Ezért a vállalat termelése és létszáma lecsökkent. A Forte legnagyobb létszáma 1 521 fő volt, és ez fokozatosan 500 fő alá csökkent. Gyakorlatilag a vállalat törzsgárdája maradt meg.

1991-ben megkezdődött a vállalat átalakulása, és 1992. július 1-től 100%-os állami tulajdonú részvénytársasággá alakult, majd elindult a privatizáció, amelyet két lépcsőben bonyolított le az Állami Vagyonügynökség. Az 1994-ben és az 1997-ben megvalósított privatizáció során a munkavállalók és a menedzsment a részvények mintegy 80%-át vásárolták meg.

A gyár forgalma évi 1,7-2 milliárd Ft között volt, exportja nagyon enyhén növekvő szinten, átlagosan 10 millió amerikai dollár értéket képviselt. A belföldi forgalomban a későbbiekben visszaesés következett be. Ebbe belejátszott a belföldi piac igényeinek megváltozása, a nem amatőr célra használt termékek felhasználásának csökkenése.

A cégnek alapvetően meg kellett változtatnia a gazdasági stratégiáját. Közvetlenül a gazdasági és politikai átalakulások után a termelés minőségének szinten tartása, illetve javítása mellett a privatizációra való felkészülés volt a cél. Ennek érdekében a főbb gazdasági vonalakat felülvizsgálták. A társaság egyes területeken profitcenterek kialakítása érdekében kft.-ket hozott létre, például csomagolóanyagok gyártására, a külkereskedelmi tevékenység lebonyolítására. A külkereskedelem lebonyolítása érdekében a Forte és a korábban a külkereskedelmet lebonyolító Chemolimpexnél négy, a fotópiaccal foglalkozó dolgozó létrehozta Chemofort Kft.-t, amely a Forte külkereskedelmi tevékenységének majdnem 100%-át bonyolította. Későbbiekben a Forte megvásárolta a korábban a Chemolimpex tulajdonában lévő tulajdonrészt is.

A cég 2000-ben zárt részvénytársasággá alakult.

Felszámolás 
A társaság igazgatósága 2004-ben felszámolást kért a cég ellen. Az adótartozás százmilliós nagyságrendű volt. 
 
2005. júniusában csurgói magánbefektetők megvették a társaságot.
A vállalkozás új neve FORTEINVEST tőkebefektető Kft. Az első töredék évet 9 millió forintos nyereséggel zárták, a 2006-os évet azonban már 150-200 millió forintos mínusszal.
A veszteséget az okozta, hogy két külföldi vetélytársuk megszűnt, és dömpingáron dobta piacra raktáron lévő termékeit, amivel túlkínálatot teremtett a piacon.

2007 februárjában végleg bezárt a gyár.

Források 
75 éves a Forte
Hosszú kínlódás után bezár a Forte
Volt egyszer egy gyár A Kodaktól a Fortéig 

Magyarországi cégek
Vác
Fotográfia
Pest megye gazdasága
A Forte Fotokémiai Ipar ( röviden Forte ) egy fotográfiára szakosodott magyar vállalat , részvénytársaság . Főként fekete-fehér fotópapír és film , illetve az előhívásukhoz használható vegyszerek gyártásával foglalkozott . Története Előzmények A Kodak Ltd. illetve a magyar kormány illetékeseiben kezdtek tárgyalni egy magyarországi gyár létrehozásáról . A tárgyalások lebonyolításával a Kodak a Wrattam Wainright cégtől átvett Ranzenberger János volt huszárszázadost bízta meg . Ranzenberger előbb a Hűvösvölgybe akarta telepíteni a gyárat . Később mégis úgy döntött , hogy a fővároshoz közel eső , vasút és közút mellett épült Vácott építi fel azt a gyárat , ahonnan akár vízi úton is lehet szállítani . Ezután jelentkeztek a város vezetőinél a tervvel , akik az alsóvárosban lévő mintegy ötven holdas püspökségi csemetekertet ajánlották fel . Hamarosan megkötötték a megállapodást , a Kodak Ltd. huszonnégy holdat megvásárolt a csemetekertből , s a kert többi részére pedigéves opciót kötött ki . 1913-ban kezdődött meg a gyár építése , majd kitört az első világháború . Hét évig szünetelt az építkezés , mígnemben W. G. Bent , a Kodak akkori igazgatója elrendelte az építkezés folytatását . Kodak A város új gyárában márciusén indult meg a termelés . Kezdetben hétféle fotópapírt gyártottak, Bromide, Bromesko , Kodura , Velox , Röntgen , Dokument és Regiszter papír készült a gépeken . A Bromide brómezüst pozitív papírt és a Bromesko brómklórezüst pozitív papírt négy fokozatban , a Kodura klórbrómezüst papírt egy és a Velox klórezüst pozitív papírt öt fokozatban , a továbbiakat egy fokozatban gyártották . A gyárnak kezdetben nagy nehézségei voltak . Ennek egyik oka a világpiaci árak kedvezőtlen alakulása volt . A másik az , hogy a Kodak a váci gyár költségeinek megtérülési idejét a korábban tervezettévrőlévre akarta leszorítani . Ez az óriási megterhelés a gyár mérlegében állandósította a passzivitást . A gyár termelése ilyen körülmények között is növekedett.szeptemberében mintegyezer négyzetméter papírt gyártottak , melyek egyharmadát délkelet-európai országokba exportálták . 1939. szeptemberán , a második világháború kitörésének hírére a váci Kodak gyár angol vezetői elhagyták az országot . A háborús konjunktúra a váci gyárban is éreztette hatását , hadiüzemmé nyilvánították , s négy év alatt –ra – a munkáslétszámra , a termelés a korábbiezer négyzetméterrőlmillió négyzetméterre nőtt . A megnövekedett belső szükséglettel egy időben megnőtt az export is , főleg az angol piactól elzárt országokba . A háború utolsó évének termelésére viszont már rányomta bélyegét a német megszállás , az ipartelepek állandósult bombázásának veszélye , továbbá az , hogy a gyár első osztályú hadiüzemmé lett , és élére katonai parancsnokot neveztek ki . Amikornovemberében a németek már látták , hogy küszöbön az összeomlás , a gyárban fellelhető nyers papírkészletet , a raktáron lévő késztermék nagy részét , sőt az ezüst üstöket is uszályra rakták és elindították felfelé a Dunán . S mindezt a magyar gyárvezető segítségével . Az angol hadsereg az egyiket Linznél , a másikat Passaunál tartóztatta fel , lefoglalta és később hadizsákmánykényt elárverezték . A gyárat felmérhetetlen veszteség érte . Mindezt a bajt fokozta a Vácot decemberén ért bombatámadás . A légiveszély jelzésére a rádiónak nem maradt ideje . A szőnyegbombázás a legnagyobb károkat éppen a város déli részén okozta , célpontja ugyanis a Kodak gyár volt . Negyvenkilenc bomba hullott a telepre , tizenhat telibe talált . A bombázásban öten vesztették életüket . A gyár anyagi káramillió pengő volt . Megsemmisült a brómemulzió-főző jelentős része , a papíröntő melletti gázfényemulzió-főző és környéke a központi hűtőkondenzátorral együtt . Találat érte a földalatti csőalagutat is , mely a gyár két felszíni óvóhelye mellett bunkerként is szolgált . A termelés megbénult . A szovjet hadsereg decemberi bevonulása után a munkások hozzáláttak a háborús károk helyreállításához . 1946. tavaszán az Iparügyi Minisztérium hozzájárulásával felszámolták a gyárat . A Kodak Ltd. vezetői több nagy céggel tárgyaltak a gyár eladásáról , maga Robins igazgató utazott Londonból Budapestre , hogy tárgyaljon a Magyar Általános Hitelbankkal. júniusán aláírták a kétnyelvű adás-vételi szerződést , melynek értelmében a Kodakezer font sterlingnek megfelelő forintösszegért váci gyárát , továbbiezer forintért annak minden berendezését és gépét ( kivéve az automatikus keskenyfilm-előhívó gépet ) eladta a Magyar Általános Hitelbanknak . Forte A Forte Fotokémiai Ipar Rt. ünnepélyes megnyitója júliusán volt . Ekkor kilencvenheten dolgoztak a gyárban , hatvankilenc férfi és huszonnyolc nő . Először Portura papírt termeltek . A hozzávaló nyersanyagot nagyon nehezen lehetett beszerezni , ezért gyakran rá voltak utalva a németek elöl elrejtett kevés tartalékra , sőt a korábban kimustrált papírtekercseket is felhasználták . Így is haviezer négyzetméter papírt gyártottak már kezdetben . 1948 elején , a bankok államosításával együtt a Forte Rt. is nemzeti vállalattá alakult és áprilisán a Forte Fotokémiai Ipar Vállalat nevet kapta . Ekkor már százhuszonkilencen dolgoztak itt , nyolcvankét férfi és negyvenhét nő . A vállalat hároméves és első ötéves tervében már szerepelt a filmöntő üzem építése , melyben elején roll- és kisképfilmeket kezdtek gyártani . Azes évek közepére lezárult a fejlesztés első nagy szakasza , melynek gyümölcse – sok évi kutatás eredménye – a színes kino pozitív film , melyettavaszán kezdtek üzemszerűen gyártani.végén máren dolgoznak a gyárban ésmillióezer négyzetméter fotópapírt , valamintezer négyzetméter filmet gyártottak . A gyár termelőberendezései a hatvanas évek elején már elmaradtak a kor kívánta színvonaltól . Ekkor házon belül új öntőberendezést terveztek , melyet a fotóiparban az tett egyedülállóvá , hogy a szabadban helyezték el a szárítópályát . Ezzel vette kezdetét a gyár nagy rekonstrukciója , melynek öt évig tartó első szakaszában átalakították a filmöntőt ( korábbi egytálasról kéttálasra ) , ennek keretében megváltoztatták és kibővítették a klimatizációs – s porvédelmi – , és a szárító rendszert . Megépítették a vízmű első részét , az új filmkiszerelő üzemet és az új MEO laboratóriumot . Ezutánésközött jelentek meg a piacon a fluorográfiai filmek , a mikrográfiai anyagok , javult a minősége a korszerű Fortecolor Typszínes papíroknak . A rekonstrukció második szakaszamillióezer forintba került . Ennek során épült aszintes emulziós üzem és az öntés előkészítő üzem . Elkészült az új barit-üzem , az új öntő , s az új TMK és az új központi hűtőtelep . Új raktárak épültek , teljesen átépítették a kazánházat és széntüzelésről olajtüzelésre álltak át . Kibővítették az irodaépületet , megvalósították az egész gyárra kiterjedő klimatizálási és porvédelmi programot , megépítették és felszerelték az új dobozüzemet , és befejezték a transzformátorházat . Számtalan új , korszerű berendezés került a laboratóriumba , a papír- és filmkiszerelőbe termelékenyebb gépeket vásároltak , a barit-üzemben nagy teljesítményű super kalandert állítottak fel . A hétéves munka méretét bizonyítja a következő adat : a gyár területén felépített épületek légköbmétere a rekonstrukció előtti állapothoz képest majdnem négyszeresére –százalékkal – nőtt . A gyár állóeszköz-állománya is közel négyszeresére emelkedett , s ezzel a Forte kisüzemből középüzemmé bővült.dolgozója ekkor mármillióezer négyzetméter fotópapírt ésezer négyzetméter filmet gyártott . A megtermelt papírszázalékát , a filmszázalékát exportálták . Bel- és külkereskedelem Az államosítás után megszűnt a gyár önálló bel- és külkereskedelme . A papír- és filmexportot előbb a KELIMPEX , majd a CHEMOLIMPEX vette át . Az államosított külkereskedelem intenzív piackutatása nyomán egyre keresettebbé váltak a Forte-cikkek , s ennek köszönhető , hogy55-ben már a termelés közel felét exportálták . A gyár termékei eljutottak a világ minden tájára . Hetvennégy országgal voltak üzleti kapcsolatban . Legnagyobb exportpiacai Ausztria, Brazília, Bulgária , Ceylon , Csehszlovákia , Kolumbia , Egyiptom , Etiópia , Franciaország , Görögország , Ghána , Hollandia , India , Irak , Irán , Jugoszlávia , Kuba , Lengyelország , Libanon , Líbia , a Német Szövetségi Köztársaság , Olaszország , Svájc , Szíria , a Szovjetunió , Szudán és Törökország voltak . Az januárjén életbe lépett új gazdaságirányítási rendszernek megfelelően a Forte is átalakította saját gazdálkodási rendjét . A vállalat ekkor gazdaságilag önálló lett , maga döntött az egyszerű újratermelés kérdéseiben , és fokozódó mértékben a bővítésről is . A gyári termelést , gazdálkodást a piac ítélete közvetlenül befolyásolta . Ez a munka- és üzemszervezés javítását , az információs rendszer további korszerűsítését kívánta . A Forte ezeket a feladatokat jól oldotta meg és elsősorban aktív külkereskedelmi tevékenységének eredményeként kiegyensúlyozott középvállalatként működött a rendszerváltásig . A rendszerváltás a Forte életében is jelentős változást hozott . Megszűntek az úgynevezett KGST relációk , a vállalatnak egy éven belül kellett a kieső piacokat pótolnia . Ezt sikerült megoldania . Országosan elindult a privatizáció , amely nagyon szükséges lépése volt az országnak , azonban a külföldi tőke elsősorban nem a termelő szférát , hanem a piacot vásárolta meg . A korábbi gazdasági mechanizmusban a belföldi ellátást ezzel megbízott kereskedelmi vállalatok végezték , amelyek rendelkeztek a belföldi üzlethálózattal . Ez a privatizáció során részben külföldi kézbe került , és ezáltal nemcsak a Forte , hanem jó néhány magyar vállalat elvesztette a korábbi piaci terítési lehetőségeket . Ezért a vállalat termelése és létszáma lecsökkent . A Forte legnagyobb létszáma521 fő volt , és ez fokozatosanfő alá csökkent . Gyakorlatilag a vállalat törzsgárdája maradt meg . 1991-ben megkezdődött a vállalat átalakulása , és júliustől-os állami tulajdonú részvénytársasággá alakult , majd elindult a privatizáció , amelyet két lépcsőben bonyolított le az Állami Vagyonügynökség . Azben és azben megvalósított privatizáció során a munkavállalók és a menedzsment a részvények mintegy-át vásárolták meg . A gyár forgalma évi7-2 milliárd Ft között volt , exportja nagyon enyhén növekvő szinten , átlagosanmillió amerikai dollár értéket képviselt . A belföldi forgalomban a későbbiekben visszaesés következett be . Ebbe belejátszott a belföldi piac igényeinek megváltozása , a nem amatőr célra használt termékek felhasználásának csökkenése . A cégnek alapvetően meg kellett változtatnia a gazdasági stratégiáját . Közvetlenül a gazdasági és politikai átalakulások után a termelés minőségének szinten tartása , illetve javítása mellett a privatizációra való felkészülés volt a cél . Ennek érdekében a főbb gazdasági vonalakat felülvizsgálták . A társaság egyes területeken profitcenterek kialakítása érdekében kft.-ket hozott létre , például csomagolóanyagok gyártására , a külkereskedelmi tevékenység lebonyolítására . A külkereskedelem lebonyolítása érdekében a Forte és a korábban a külkereskedelmet lebonyolító Chemolimpexnél négy , a fotópiaccal foglalkozó dolgozó létrehozta Chemofort Kft.-t , amely a Forte külkereskedelmi tevékenységének majdnem-át bonyolította . Későbbiekben a Forte megvásárolta a korábban a Chemolimpex tulajdonában lévő tulajdonrészt is . A cégben zárt részvénytársasággá alakult . Felszámolás A társaság igazgatóságaben felszámolást kért a cég ellen . Az adótartozás százmilliós nagyságrendű volt . 2005. júniusában csurgói magánbefektetők megvették a társaságot . A vállalkozás új neve FORTEINVEST tőkebefektető Kft . Az első töredék évetmillió forintos nyereséggel zárták , aos évet azonban mármillió forintos mínusszal . A veszteséget az okozta , hogy két külföldi vetélytársuk megszűnt , és dömpingáron dobta piacra raktáron lévő termékeit , amivel túlkínálatot teremtett a piacon . 2007 februárjában végleg bezárt a gyár . Források 75 éves a Forte Hosszú kínlódás után bezár a Forte Volt egyszer egy gyár A Kodaktól a Fortéig Magyarországi cégek Vác Fotográfia Pest megye gazdasága