A munkácsi zsidóság története
A munkácsi zsidóság története a 17. század közepén kezdődik; ekkor települtek be Munkácsra az első zsidó családok. Az izraelita lakosság a 18. században tovább bővült, elsősorban galíciai betelepülőkkel. Az első egyházközség 1741-ben alakult meg, és ekkor épült az első zsinagóga is. 1851-ben jesiva létesült, 1871-ben pedig zsidó nyomda, amely számos ivrit könyvet adott ki. 1891-re a városban több mint ötezer zsidó élt, az összlakosság 48 százaléka. 1920-ban ivrit tannyelvű elemi iskola létesült, 1925-ben pedig zsidó gimnázium. Az 1920-as, 1930-as években, amikor a város Csehszlovákiához tartozott, a zsidó lakosság dinamikusan nőtt (1930-ban 11 ezer zsidó élt a városban), számaránya pedig az összlakosság 43-48 százaléka között mozgott. Ebben az időben Munkácson 30 zsinagóga működött, és négy jiddis nyelvű újság jelent meg.  Kárpátalja Magyarországhoz csatolása után a zsidóság helyzete élesen megromlott, minthogy rájuk is érvényesek voltak a jogfosztó zsidótörvények. Magyarország hadbalépése után a zsidó férfilakosság egy része munkaszolgálatot teljesített. Az ország 1944-es német megszállása után Munkácson is gettó létesült, majd a nyár elején a város zsidó lakosságát a kárpátaljai izraelitákkal együtt a deportálások első hullámában hurcolták el Auschwitzba. A háború végeztével Munkács a Szovjetunió részévé vált, és bár a nyílt zsidóüldözés megszűnt, a szovjet ideológiának megfelelően a vallásosságot háttérbe szorították. Az első zsinagógabezárásra 1953-ban került sor, 1959-re pedig az utolsó működő zsinagóga is megszűnt a városban. Az 1960-as évek végére mintegy kétezer zsidó maradt Munkácson. Ezek nagy része az 1970-es, 80-as évek során kivándorolt Izraelbe. A Szovjetunió felbomlása után a városban némileg újjáéledt a zsidó vallási és kulturális élet: 1992-ben a reformzsidóság képviselői hitközséget hoztak létre, 1994-ben Menóra néven zsidó kulturális egyesület alakult, 1995-ben pedig a zsidóság visszakapta egyik zsinagógáját. Ennek ellenére a város zsidósága tovább fogy: 1989 és 2006 között 236-an vándoroltak ki Izraelbe; Munkácson mintegy 300 zsidó maradt.

Kezdetek
A Bohdan Hmelnickij vezette 1648-as zaporizzsjai felkelés és az ennek nyomán kirobbant kozák-lengyel háború súlyosan érintette a közép- és kelet-ukrajnai zsidóságot. Hmelnickij a zsidókat a lengyelek szövetségesének tekintette, és célul tűzte ki az ukrajnai zsidók likvidálását. A korabeli zsidó feljegyzések szerint a felkelés során mintegy százezer zsidó lelte halálát, és 300 izraelita közösség semmisült meg. A pogromokat túlélő zsidók nyugat felé menekültek. Ekkor jelentek meg Munkácson az első zsidó családok.

1741-ben már 80 zsidó család élt Munkácson. Ebben az évben épült fel az első zsinagóga a városban. A zsidók letelepedését hathatósan támogatta a környék hűbérura, Schönborn-Buchheim gróf. 1786-ban hitközségi szegényház és kórház létesült. A zsidó közösség gyorsan integrálódott a közigazgatásba: 1787-ben a hatóságok Meisels Benjámin hitközségi elnököt és az egyházközség két másik tagját bízták meg a türelmi adó beszedésével, 1794-től pedig a hitközség vezető tagjait bevonták a városi ügyek intézésébe.

A munkácsi zsidó lakosság lélekszámnövekedésének fontos mozgatórugója volt Lengyelország 1772-es felosztása, melynek során Galícia (jelentős zsidó lakosságával) a Habsburg Birodalomhoz került. Noha elvileg Galícia Ausztria része volt, Munkács (és az egész Kárpátalja) pedig a Magyar Királyságé, a két tartomány közötti határ könnyen átjárható volt a megélhetési lehetőségeket déli irányban kereső galíciai zsidók számára.

A munkácsi zsidóság kivette a részét az 1848–49-es forradalom és szabadságharc küzdelmeiből: 247 városi zsidó önkéntes állt be a Nemzetőrségbe. 

Kezdetben a munkácsi zsidó közösség rabbijai is Galíciából származtak. Az első munkácsi rabbi Yehuda Leib volt, aki 1789-ig, haláláig töltötte be a tisztet. Őt a következő évben Avraham Gustman követte, aki 1815-ig szolgált. A következő munkácsi rabbi Zvi Avigdor Ashkenazi volt, aki 1824-ben bekövetkezett haláláig vezette a város zsidó közösségét. 1825-ben újjáépült a zsinagóga, a város főrabbija pedig a dynówi Tzvi Elimelech Shapira lett, aki befolyásos, konzervatív vallási vezető volt, de több konfliktusa is volt a helyi közösséggel, és végül visszatért Galíciába. 1833-tól 1841-ig Azriel Grin rabbi vezette a zsidó közösséget, majd 1841-től két évtizeden át Ephraim Fischel Horowitz volt a munkácsi főrabbi. Horowitz rabbi idején virágzott a munkácsi zsidó közösség. Izraelita segélyszervezetek alakultak, és zsidó kórház is létesült a városban. 1856-ban 2100 zsidó élt Munkácson. Horowitz 1861-es halála után hét évig nem volt főrabbi a városban.

A dualizmus korában 

A dualizmus korában a munkácsi (és általában a magyarországi) zsidóság társadalmi felemelkedésének törvényi hátterét a zsidók emancipációjáról szóló 1867. évi XVII. törvénycikk adta meg. Ez a törvény kimondta, hogy a zsidók minden polgári és politikai jog gyakorlásának szempontjából a keresztényekkel egyenlőek, és eltörölt minden korábbi, ezzel ellenkező jogszabályt.

A Horowitz főrabbi halálát követő hét évnyi hiátus után 1868-tól a város hitközségét Szofér Cháim rabbi vezette, aki 1879-ben távozott Pestre.

Nyelv 
A dualizmus korában a munkácsi zsidók túlnyomórészt jiddis nyelven beszéltek. A szentírás tanulmányozásának nyelve a hagyományoknak megfelelően a héber volt. A 19. század végi magyarosítási hullám hatására sokan megtanultak magyarul, sőt, voltak családok, ahol otthon is magyarul kezdtek beszélni. Ugyanakkor a földrajzi realitásoknak megfelelően számos munkácsi zsidó legalább alapszinten beszélt ruszinul-ukránul, hogy képes legyen a szomszédokkal, üzletfelekkel érintkezni.

A két világháború között 

Az első világháborút lezáró trianoni békeszerződés nyomán Munkács az újonnan létrejött Csehszlovákia része lett. Az ezt követő két évtized a helyi zsidó közösség történetének virágkora volt. Ebben az időszakban a városban mintegy 30 zsinagóga működött. 1920-ban ivrit tannyelvű elemi iskola létesült, 1925-ben pedig zsidó gimnázium létesült, amelynek igazgatója Cháim Kugel volt, akit 1935-ben a csehszlovák parlamentbe is beválasztottak.

A holokauszt Munkácson

A szovjet időszak 
A szovjet csapatok 1944 októberében foglalták el Munkácsot. A Szovjetunió és az újjáalakult Csehszlovákia 1945. június 29-én Moszkvában egyezményt írt alá, amelynek értelmében Munkács – Kárpátalja többi részével együtt – a Szovjetunió részévé vált. 1946 januárjában a területen létrejött az Ukrán SZSZK Kárpátontúli területe szovjet közigazgatással.

Nem készült átfogó statisztika arról, hogy a munkácsi zsidók közül hányan élték túl a holokausztot. A túlélők egy része a magyar hadseregbe besorozott munkaszolgálatos volt, néhányan a gettósítás és a deportálás elől a hegyekben vagy a környékbeli falvakban bújtak el, mások a trianoni Magyarország területére menekültek, és a budapesti gettóban vagy másutt rejtőzködve élték túl a vészkorszakot. Az 1944 májusában koncentrációs táborba deportált munkácsi zsidók általában Auschwitzba kerültek. Itt a túlélési arány rendkívül rossz volt, de – tekintve, hogy nyolc hónappal később, 1945 januárjában a tábort felszabadították a szovjet csapatok – azoknak, akiket nem öltek meg azonnal, és erejük teljében érkeztek a lágerbe, jobb esélyük volt megérni a háború végét, mint a más országokból, korábban deportált zsidóknak.

A túlélőknek csak egy töredéke tért vissza Munkácsra. A város túlélő zsidó lakosságának egy része különböző nyugat-európai menekülttáborokba került, és aztán onnan Palesztinába, az Egyesült Államokba, vagy más országokba emigrált. Mások kihasználták azt, hogy a szovjet-csehszlovák területátadási egyezmény lehetővé tette számukra, hogy Csehszlovákiába költözzenek. A csehszlovák kormány (amely a háborút követő években igyekezett megtisztítani az országot a nem cseh vagy szlovák nemzetiségű lakosságtól – elsősorban a szudétanémetektől, de kisebb részben a magyaroktól és a zsidóktól is) egy ideig vonakodott állampolgárságot adni a kárpátaljai zsidóknak, és felmerült a Kárpátaljáról elmenekült zsidók Németországba telepítése vagy visszatoloncolása a Szovjetunióba. Az 1948-as prágai kommunista hatalomátvétel után zsidók tízezrei emigráltak Csehszlovákiából Izraelbe és az Egyesült Államokba; mások tartósan letelepedtek Prága környékén és az etnikailag megtisztított Szudétavidéken.

Becslések szerint mintegy kétezer zsidó maradt Kárpátalján; ezeknek egy töredéke élt Munkácson. Bár a nyílt antiszemita megkülönböztetés megszűnt, az ateista szovjet rendszer igyekezett háttérbe szorítani a vallásosságot. A zsidó vallási közösségek fennmaradását engedélyhez kötötte a hatóság, és az engedélyt gyakran megtagadták. A munkácsi egyike volt a maroknyi engedélyezett zsidó közösségnek; vezetője Fedor Gottlieb volt. A szovjet hatóságok korlátozták a vallásgyakorlást: a zsidók nem maradhattak távol a munkából a zsidó ünnepeken, és akinek nem volt működő hitközség a lakóhelyén, nem utazhatott másik településre istentiszteletre. Az első munkácsi zsinagógabezárásra 1953-ban került sor, 1959-re pedig az utolsó működő zsinagóga is megszűnt a városban. A hatalom tiltotta a zsidóság önszerveződését és az önsegélyező hagyományokat. A holokauszttúlélőknek járó németországi kártérítéseket a munkácsi zsidók ruha- és élelmiszercsomagok formájában kapták meg, mert a pénzküldeményeket a szovjet állam elkobozta vagy megdézsmálta. A zsidó népesség eközben a természetes szaporulattal és az ország más részéből odaköltöző zsidókkal bővült. Az 1960-as évek végére mintegy kétezer zsidó maradt Munkácson. Ezek nagy része az 1970-es, 80-as évek enyhülése során kivándorolt Izraelbe.

A posztszovjet időszak

Munkácsi zsidók a világban

Népesség

Jegyzetek

Források

További információk

 
A zsidóság történelme
A munkácsi zsidóság története a század közepén kezdődik ; ekkor települtek be Munkácsra az első zsidó családok . Az izraelita lakosság a században tovább bővült , elsősorban galíciai betelepülőkkel . Az első egyházközségben alakult meg , és ekkor épült az első zsinagóga is.ben jesiva létesült, ben pedig zsidó nyomda , amely számos ivrit könyvet adott ki.re a városban több mint ötezer zsidó élt , az összlakosságszázaléka. ban ivrit tannyelvű elemi iskola létesült, ben pedig zsidó gimnázium . Azas , as években , amikor a város Csehszlovákiához tartozott , a zsidó lakosság dinamikusan nőttbanezer zsidó élt a városban ) , számaránya pedig az összlakosságszázaléka között mozgott . Ebben az időben Munkácsonzsinagóga működött , és négy jiddis nyelvű újság jelent meg . Kárpátalja Magyarországhoz csatolása után a zsidóság helyzete élesen megromlott , minthogy rájuk is érvényesek voltak a jogfosztó zsidótörvények . Magyarország hadbalépése után a zsidó férfilakosság egy része munkaszolgálatot teljesített . Az országes német megszállása után Munkácson is gettó létesült , majd a nyár elején a város zsidó lakosságát a kárpátaljai izraelitákkal együtt a deportálások első hullámában hurcolták el Auschwitzba . A háború végeztével Munkács a Szovjetunió részévé vált , és bár a nyílt zsidóüldözés megszűnt , a szovjet ideológiának megfelelően a vallásosságot háttérbe szorították . Az első zsinagógabezárásraban került sor, re pedig az utolsó működő zsinagóga is megszűnt a városban . Azas évek végére mintegy kétezer zsidó maradt Munkácson . Ezek nagy része azes , as évek során kivándorolt Izraelbe . A Szovjetunió felbomlása után a városban némileg újjáéledt a zsidó vallási és kulturális élet: ben a reformzsidóság képviselői hitközséget hoztak létre, ben Menóra néven zsidó kulturális egyesület alakult, ben pedig a zsidóság visszakapta egyik zsinagógáját . Ennek ellenére a város zsidósága tovább fogy: ésközöttan vándoroltak ki Izraelbe ; Munkácson mintegyzsidó maradt . Kezdetek A Bohdan Hmelnickij vezetteas zaporizzsjai felkelés és az ennek nyomán kirobbant kozák-lengyel háború súlyosan érintette a közép- és kelet-ukrajnai zsidóságot . Hmelnickij a zsidókat a lengyelek szövetségesének tekintette , és célul tűzte ki az ukrajnai zsidók likvidálását . A korabeli zsidó feljegyzések szerint a felkelés során mintegy százezer zsidó lelte halálát , ésizraelita közösség semmisült meg . A pogromokat túlélő zsidók nyugat felé menekültek . Ekkor jelentek meg Munkácson az első zsidó családok . 1741-ben márzsidó család élt Munkácson . Ebben az évben épült fel az első zsinagóga a városban . A zsidók letelepedését hathatósan támogatta a környék hűbérura , Schönborn-Buchheim gróf.ban hitközségi szegényház és kórház létesült . A zsidó közösség gyorsan integrálódott a közigazgatásba: ben a hatóságok Meisels Benjámin hitközségi elnököt és az egyházközség két másik tagját bízták meg a türelmi adó beszedésével,től pedig a hitközség vezető tagjait bevonták a városi ügyek intézésébe . A munkácsi zsidó lakosság lélekszámnövekedésének fontos mozgatórugója volt Lengyelországes felosztása , melynek során Galícia ( jelentős zsidó lakosságával ) a Habsburg Birodalomhoz került . Noha elvileg Galícia Ausztria része volt , Munkács ( és az egész Kárpátalja ) pedig a Magyar Királyságé , a két tartomány közötti határ könnyen átjárható volt a megélhetési lehetőségeket déli irányban kereső galíciai zsidók számára . A munkácsi zsidóság kivette a részét az49-es forradalom és szabadságharc küzdelmeiből: városi zsidó önkéntes állt be a Nemzetőrségbe . Kezdetben a munkácsi zsidó közösség rabbijai is Galíciából származtak . Az első munkácsi rabbi Yehuda Leib volt , akiig , haláláig töltötte be a tisztet . Őt a következő évben Avraham Gustman követte , akiig szolgált . A következő munkácsi rabbi Zvi Avigdor Ashkenazi volt , akiben bekövetkezett haláláig vezette a város zsidó közösségét.ben újjáépült a zsinagóga , a város főrabbija pedig a dynówi Tzvi Elimelech Shapira lett , aki befolyásos , konzervatív vallási vezető volt , de több konfliktusa is volt a helyi közösséggel , és végül visszatért Galíciába.tólig Azriel Grin rabbi vezette a zsidó közösséget , majdtől két évtizeden át Ephraim Fischel Horowitz volt a munkácsi főrabbi . Horowitz rabbi idején virágzott a munkácsi zsidó közösség . Izraelita segélyszervezetek alakultak , és zsidó kórház is létesült a városban.banzsidó élt Munkácson . Horowitzes halála után hét évig nem volt főrabbi a városban . A dualizmus korában A dualizmus korában a munkácsi ( és általában a magyarországi ) zsidóság társadalmi felemelkedésének törvényi hátterét a zsidók emancipációjáról szóló évi XVII. törvénycikk adta meg . Ez a törvény kimondta , hogy a zsidók minden polgári és politikai jog gyakorlásának szempontjából a keresztényekkel egyenlőek , és eltörölt minden korábbi , ezzel ellenkező jogszabályt . A Horowitz főrabbi halálát követő hét évnyi hiátus utántól a város hitközségét Szofér Cháim rabbi vezette , akiben távozott Pestre . Nyelv A dualizmus korában a munkácsi zsidók túlnyomórészt jiddis nyelven beszéltek . A szentírás tanulmányozásának nyelve a hagyományoknak megfelelően a héber volt . A század végi magyarosítási hullám hatására sokan megtanultak magyarul , sőt , voltak családok , ahol otthon is magyarul kezdtek beszélni . Ugyanakkor a földrajzi realitásoknak megfelelően számos munkácsi zsidó legalább alapszinten beszélt ruszinul-ukránul , hogy képes legyen a szomszédokkal , üzletfelekkel érintkezni . A két világháború között Az első világháborút lezáró trianoni békeszerződés nyomán Munkács az újonnan létrejött Csehszlovákia része lett . Az ezt követő két évtized a helyi zsidó közösség történetének virágkora volt . Ebben az időszakban a városban mintegyzsinagóga működött.ban ivrit tannyelvű elemi iskola létesült, ben pedig zsidó gimnázium létesült , amelynek igazgatója Cháim Kugel volt , akitben a csehszlovák parlamentbe is beválasztottak . A holokauszt Munkácson A szovjet időszak A szovjet csapatokoktóberében foglalták el Munkácsot . A Szovjetunió és az újjáalakult Csehszlovákia júniusén Moszkvában egyezményt írt alá , amelynek értelmében Munkács – Kárpátalja többi részével együtt – a Szovjetunió részévé vált.januárjában a területen létrejött az Ukrán SZSZ K Kárpátontúli területe szovjet közigazgatással . Nem készült átfogó statisztika arról , hogy a munkácsi zsidók közül hányan élték túl a holokausztot . A túlélők egy része a magyar hadseregbe besorozott munkaszolgálatos volt , néhányan a gettósítás és a deportálás elől a hegyekben vagy a környékbeli falvakban bújtak el , mások a trianoni Magyarország területére menekültek , és a budapesti gettóban vagy másutt rejtőzködve élték túl a vészkorszakot . Azmájusában koncentrációs táborba deportált munkácsi zsidók általában Auschwitzba kerültek . Itt a túlélési arány rendkívül rossz volt , de – tekintve , hogy nyolc hónappal később,januárjában a tábort felszabadították a szovjet csapatok – azoknak , akiket nem öltek meg azonnal , és erejük teljében érkeztek a lágerbe , jobb esélyük volt megérni a háború végét , mint a más országokból , korábban deportált zsidóknak . A túlélőknek csak egy töredéke tért vissza Munkácsra . A város túlélő zsidó lakosságának egy része különböző nyugat-európai menekülttáborokba került , és aztán onnan Palesztinába , az Egyesült Államokba , vagy más országokba emigrált . Mások kihasználták azt , hogy a szovjet-csehszlovák területátadási egyezmény lehetővé tette számukra , hogy Csehszlovákiába költözzenek . A csehszlovák kormány ( amely a háborút követő években igyekezett megtisztítani az országot a nem cseh vagy szlovák nemzetiségű lakosságtól – elsősorban a szudétanémetektől , de kisebb részben a magyaroktól és a zsidóktól is ) egy ideig vonakodott állampolgárságot adni a kárpátaljai zsidóknak , és felmerült a Kárpátaljáról elmenekült zsidók Németországba telepítése vagy visszatoloncolása a Szovjetunióba . Azas prágai kommunista hatalomátvétel után zsidók tízezrei emigráltak Csehszlovákiából Izraelbe és az Egyesült Államokba ; mások tartósan letelepedtek Prága környékén és az etnikailag megtisztított Szudétavidéken . Becslések szerint mintegy kétezer zsidó maradt Kárpátalján ; ezeknek egy töredéke élt Munkácson . Bár a nyílt antiszemita megkülönböztetés megszűnt , az ateista szovjet rendszer igyekezett háttérbe szorítani a vallásosságot . A zsidó vallási közösségek fennmaradását engedélyhez kötötte a hatóság , és az engedélyt gyakran megtagadták . A munkácsi egyike volt a maroknyi engedélyezett zsidó közösségnek ; vezetője Fedor Gottlieb volt . A szovjet hatóságok korlátozták a vallásgyakorlást : a zsidók nem maradhattak távol a munkából a zsidó ünnepeken , és akinek nem volt működő hitközség a lakóhelyén , nem utazhatott másik településre istentiszteletre . Az első munkácsi zsinagógabezárásraban került sor, re pedig az utolsó működő zsinagóga is megszűnt a városban . A hatalom tiltotta a zsidóság önszerveződését és az önsegélyező hagyományokat . A holokauszttúlélőknek járó németországi kártérítéseket a munkácsi zsidók ruha- és élelmiszercsomagok formájában kapták meg , mert a pénzküldeményeket a szovjet állam elkobozta vagy megdézsmálta . A zsidó népesség eközben a természetes szaporulattal és az ország más részéből odaköltöző zsidókkal bővült . Azas évek végére mintegy kétezer zsidó maradt Munkácson . Ezek nagy része azes , as évek enyhülése során kivándorolt Izraelbe . A posztszovjet időszak Munkácsi zsidók a világban Népesség Jegyzetek Források További információk A zsidóság történelme