Szászországi Boldog Jordán
Szászországi Boldog Jordán (Burgberg, Dassel közelében, Szász hercegség, a mai Németország területén, 1190 körül – a Szíria közelében a tengeren, 1237. február 13.) boldoggá avatott domonkos szerzetes.

Élete
Nemes családban született, az Eberstein grófok leszármazottjaként. Pontos születési dátuma ismeretlen. Tanulmányait a családi kastélyban kezdte meg, majd a Párizsi Egyetem hallgatója lett. 1219. nyarán ismerte meg Szent Domonkost. A Domonkos-rendbe Boldog Regináld vette fel 1220. februárjában Párizsban. 

1221. júniusában a bolognai káptalanon Lombardia tartományfőnökévé, Szent Domonkos halála után pedig a Domonkos-rend általános főnökévé, Szent Domonkos első utódjává választották 1222. május 23-án Párizsban.

Rendfőnöksége alatt megszerkesztette és elfogadtatta a rendi szabályzatot. Életszentségének, valamint különlegesen jó szónoki tehetségének a szabályzat hamarosan általánosan elfogadottá vált.  Sok lelkipásztori utat tett meg, gyakorlatilag bejárta Európa nagy részét, végiglátogatva a domonkos közösségeket és számos kolostort alapított. Olyan hatásosan prédikált, hogy például Párizsban egy alkalommal egyszerre 60 jelölt kérte a felvételét a Rendbe. 
Összesen körülbelül 1000 rendtagot vett fel.

Szent Domonkos után kétségtelenül Jordánnak volt a legnagyobb szerepe a domonkos rend szellemiségének, szervezetének kialakításában. A domonkos apácákkal is szeretetteljes testvéri kapcsolatot tartott fenn, ahogy Boldog Dianához és a bolognai domonkos kolostorban élő nővértársaihoz írt leveleiből is kitűnik.
Bizalommal teli szeretettel tekintett a Szűz Máriára, kinek tiszteletére elrendelte a Salve Regina éneklését minden kompletórium (befejező imaóra) után.

A szentföldi domonkos tartomány látogatásáról hazatérőben a szíriai partoknál hajótörést szenvedett két társával együtt 1237. február 13-án. Holttestét megtalálták és a jelenleg izraeli területen található Akkóban temették el a domonkos templomban. Már közvetlenül halála után nemcsak rendtársai, hanem a hívek is nagy tisztelettel vették körül.
1826. május 10-én XII. Leó pápa engedélyezte tiszteletét.

Irodalmi munkássága
„Libellus de principiis Ordinis Praedicatorum”, azaz „Könyvecske a Prédikátorok Rendjének kezdeteiről” című írásában tényszerűen mutatja a be a domonkos rend kezdeti éveinek történetét.

Fordítás

Források 
Vanyó László: Ókeresztény írók. II. Bp., 1980.

Katolikus szentek, boldogok
Az 1190-es években született személyek
1221-ben elhunyt személyek
Középkori egyházi személyek
Domonkos-rendi szerzetesek
Szászországi Boldog Jordán ( Burgberg , Dassel közelében , Szász hercegség , a mai Németország területén,körül – a Szíria közelében a tengeren , február ) boldoggá avatott domonkos szerzetes . Élete Nemes családban született , az Eberstein grófok leszármazottjaként . Pontos születési dátuma ismeretlen . Tanulmányait a családi kastélyban kezdte meg , majd a Párizsi Egyetem hallgatója lett. nyarán ismerte meg Szent Domonkost . A Domonkos-rendbe Boldog Regináld vette fel februárjában Párizsban . 1221. júniusában a bolognai káptalanon Lombardia tartományfőnökévé , Szent Domonkos halála után pedig a Domonkos-rend általános főnökévé , Szent Domonkos első utódjává választották májusán Párizsban . Rendfőnöksége alatt megszerkesztette és elfogadtatta a rendi szabályzatot . Életszentségének , valamint különlegesen jó szónoki tehetségének a szabályzat hamarosan általánosan elfogadottá vált . Sok lelkipásztori utat tett meg , gyakorlatilag bejárta Európa nagy részét , végiglátogatva a domonkos közösségeket és számos kolostort alapított . Olyan hatásosan prédikált , hogy például Párizsban egy alkalommal egyszerrejelölt kérte a felvételét a Rendbe . Összesen körülbelülrendtagot vett fel . Szent Domonkos után kétségtelenül Jordánnak volt a legnagyobb szerepe a domonkos rend szellemiségének , szervezetének kialakításában . A domonkos apácákkal is szeretetteljes testvéri kapcsolatot tartott fenn , ahogy Boldog Dianához és a bolognai domonkos kolostorban élő nővértársaihoz írt leveleiből is kitűnik . Bizalommal teli szeretettel tekintett a Szűz Máriára , kinek tiszteletére elrendelte a Salve Regina éneklését minden kompletórium ( befejező imaóra ) után . A szentföldi domonkos tartomány látogatásáról hazatérőben a szíriai partoknál hajótörést szenvedett két társával együtt februárán . Holttestét megtalálták és a jelenleg izraeli területen található Akkóban temették el a domonkos templomban . Már közvetlenül halála után nemcsak rendtársai , hanem a hívek is nagy tisztelettel vették körül . 1826. májusén XII. Leó pápa engedélyezte tiszteletét . Irodalmi munkássága „ Libellus de principiis Ordinis Praedicatorum” , azaz „ Könyvecske a Prédikátorok Rendjének kezdeteiről” című írásában tényszerűen mutatja a be a domonkos rend kezdeti éveinek történetét . Fordítás Források Vanyó László : Ókeresztény írók . II. Bp. , Katolikus szentek , boldogok Azes években született személyek 1221-ben elhunyt személyek Középkori egyházi személyek Domonkos-rendi szerzetesek