Bíró Ákos
Csíkpálfalvi Bíró Ákos (Nagykároly, 1911. április 11. – Mougins, 2002. február) francia emigráns erdélyi magyar festőművész.

Élete

Fiatalkora (1911–1937) 
Textilkereskedelemmel foglalkozó kisnemesi családban született. Már gyermekkorában nagy vonzalmat és tehetséget tanúsított a festészet iránt. Még idős korában is emlékezett annak a festékesdoboznak a szagára, amit nagybátyja adott neki, és a rajzceruzákra, amelyek a cédrusfa illatát ontották. Később a festék illata, a mesterei műhelyében, mindig elbódította.

Tízéves kora körül kezdte másolni színes ceruzával kis mesterek műveit. Ha szülővárosa nem volt is érdekes művészileg, a környező falvak folklórban gazdagok voltak. Magyar, román, sváb és cigány települések sajátos jellegével, ünnepeivel, színeivel szívhatta fel magába a népművészet gazdagságát. Ünnepek, zene, tánc, szüret, utak lovaskocsival a parkkal körülvett nagy vidéki házakhoz, vízimadarakban gazdag tavak, bivalyok, tehenek, szőrén ült lovak gazdagították a jövőbeni festő emlékvilágát. Tizenhárom éves korában szakadás volt életében, amikor szüleivel a románná vált Erdélyt elhagyva, Debrecenben, a nagy protestáns alföldi városban telepedett le. A meleg és színes Erdélyből, egy nagy, modern protestáns iskola gőgös és hideg új környezetében találta magát. Ott a rajzműhelybe járt és gipszszobrok után dolgozott. A döntő lökést a festészet felé Békéscsaba adta, ahol az érettségi év alatt a nagynénjénél lakott és a rajztanárával találkozott, aki később a barátja lett. Csodálattal és tisztelettel adózott a férfinak és tanárnak, aki a mesterség szeretetével, odaadással nemcsak a tanítványai művészi érzékenységét, hanem gondolkodását és erkölcsösségét is képezte.

Feleségével (1937–1944)

Dél-Franciaországban (1949–2002) 

1949-ben elutazott a dél-franciaországi Marseille-be. Egy portré festése során beleszeretett Provence-ba, és szobát bérelt a Bertrand családnál, La Colette-ben, Mougins-ben. Gyakran visszatért, amíg 1970-ben véglegesen oda nem költözött. Elbűvölték Provence színei, és festészetében egyre fontosabbá váltak. Hosszú ideig volt egy figurális korszaka, de az 1950-es években egyre nagyobb szabadságot keresett a téma ábrázolásában, leválva a természeti valóságról és elkezdve hosszú küzdelmét az akadémiai kényszerzubbony levetésére. Vizsgálta a különböző kifejezési technikákat és azt állította, egyre inkább a tudattalan impulzusok a döntőek, a témát csak arra kell használni, hogy megjöjjön az ihlet. Minden nap más, és nehéz megérteni a művészeket, akik azt mondják, hogy megtalálták az utat, a stílusuk ismétlődő és másolják magukat. Ez adott neki rövidebb-hosszabb időszakokra széles körű tapasztalatot.

Nagyon érzékeny volt a környezetére, az országokra, amelyeken átutazott, az emberekre, akikkel találkozott. Azt mondta, hogy az ő montparnasse-i műtermét sok festő használta már, és úgy érezte, a munkája könnyebb nekik köszönhetően. Ugyanez volt a helyzet nagy montmartre-i műhelyében is, ami ismert festőiskola volt. Azt is elmagyarázta, hogyan ejtette rabul egy erős kreatív rezgés, ahogy belépett Paul Cézanne szinte üres műtermébe Aix-en-Provence-ban. Érezte az óriási lehetőségeket a megújulásra, és ennek a hatalmassága előtt érzett gyötrelem lökte mindig tovább. Szerette a latin kifejezést: „Tempora mutantur, nos et mutamur in illis . - Változnak az idők, és mi velük változunk.” Kutatásait alkalmasint soha nem hagyta abba, mert neki soha semmi nem volt végleges, az újdonság mindig abban volt, amikor kinyílt az ajtó a mára.

Spirituális keresése arra késztette, hogy találkozzon Lanza del Vastóval, Gandhi tanítványával és a Bárka közösség alapítójával, amelyben hosszú ideig ő is részt vett. Számottevő információt adott át Gandhiról Németh László magyar drámaírónak az 1960-as évek végén a Gandhi'' című drámája elkészítésére. Az angyal válaszol szerzőjével, Mallász Gittával is találkozott, akivel rövid levelezésben is állt.

Festett portrékat Európában, az Egyesült Államokban, Kanadában, a Közel-Keleten és Indiában. Találkozott sok személyiséggel a politikai, katonai és gazdasági életből, akik festményeivel és portréival gazdagították gyűjteményüket. Azonban soha nem próbált karriert építeni, mert az függővé tette volna, s beleesett volna abba a csapdába, hogy a versenyért eladta volna a lelkét. „Biztosan szégyenletes életet éltem volna, ha karriert futottam volna be” – vallotta a fiának.

Kilencvenéves korában, Mougins-ben hunyt el, pár hónappal öntudata elvesztése után.

Kiállításai 

 1934 : Debrecen és Békéscsaba
 1935 : Megérkezés Párizsba
 1939 : Rennes
 1939 : Dinard, Kaszinó
 1940 : Eger és Debrecen
 1944 : Budapest, Műcsarnok
 1945 : Budapest, Károlyi-palota
 1948 : Párizs, Galerie Barreiro - Stiebe
 1949 : Cannes, Galerie Martin Gruson
 1950 : Innsbruck, Taxishof
 1951 : Innsbruck, Unterberger
 1951 : Párizs, Salon d’Automne
 1952 : Párizs, Salon d'Hiver
 1953 : Párizs, Salon du Nu
 1955 : Párizs, Salon des Indépendants
 1956 : Párizs, Galerie Arts et Lettres
 1957 : Le Cannet, Mairie: The Hungarian Artists of France
 1960 : New York, Léonard Hutton
 1964 : LAREN Hamdorff. Kunstzaal, Hollandia
 1965 : Zürich, Galerie Kirchgasse
 1965 : Bern, Galerie "La Vela"
 1966 : Montréal, Dominion Gallery
 1966 : Roanne, pavillon de Tourisme.
 1973 : Roanne, immeuble municipal Werlé
 1973 : Nantes, Galerie Bourlaouën
 1975 : Mougins, Le Lavoir
 1975 : Nantes, Galerie Bourlaouën
 1977 : Stuttgart, Galerie Galetzki
 1977 : Roanne, Galerie Killikki
 1977 : Nantes, Galerie Bourlaouën
 1978 : Milánó, Galleria Boccioni
 1979 : Roanne, immeuble municipal Werlé
 1979 : Caen, hôtel d'Escovïlle.
 1980 : Pont-à-Mousson, Centre culturel des Prémontrés
 1988 : Mougins, musée municipal
 1991 : Lille, galerie Delattre
 2003 : Cabris, chapelle Sainte-Marguerite

Jegyzetek

Fordítás

Források 
 PIM

További információk 
 Kortárs Magyar Művészeti Lexikon. Főszerk. Fitz Péter. Bp., Enciklopédia Kiadó, 1999-2001.
 Hivatalos honlapja

Romániai magyar festők
1911-ben született személyek
2002-ben elhunyt személyek
Magyar emigránsok Franciaországban
Nagykárolyiak
Csíkpálfalvi Bíró Ákos ( Nagykároly , április – Mougins , február ) francia emigráns erdélyi magyar festőművész . Élete Fiatalkora1937 ) Textilkereskedelemmel foglalkozó kisnemesi családban született . Már gyermekkorában nagy vonzalmat és tehetséget tanúsított a festészet iránt . Még idős korában is emlékezett annak a festékesdoboznak a szagára , amit nagybátyja adott neki , és a rajzceruzákra , amelyek a cédrusfa illatát ontották . Később a festék illata , a mesterei műhelyében , mindig elbódította . Tízéves kora körül kezdte másolni színes ceruzával kis mesterek műveit . Ha szülővárosa nem volt is érdekes művészileg , a környező falvak folklórban gazdagok voltak . Magyar , román , sváb és cigány települések sajátos jellegével , ünnepeivel , színeivel szívhatta fel magába a népművészet gazdagságát . Ünnepek , zene , tánc , szüret , utak lovaskocsival a parkkal körülvett nagy vidéki házakhoz , vízimadarakban gazdag tavak , bivalyok , tehenek , szőrén ült lovak gazdagították a jövőbeni festő emlékvilágát . Tizenhárom éves korában szakadás volt életében , amikor szüleivel a románná vált Erdélyt elhagyva , Debrecenben , a nagy protestáns alföldi városban telepedett le . A meleg és színes Erdélyből , egy nagy , modern protestáns iskola gőgös és hideg új környezetében találta magát . Ott a rajzműhelybe járt és gipszszobrok után dolgozott . A döntő lökést a festészet felé Békéscsaba adta , ahol az érettségi év alatt a nagynénjénél lakott és a rajztanárával találkozott , aki később a barátja lett . Csodálattal és tisztelettel adózott a férfinak és tanárnak , aki a mesterség szeretetével , odaadással nemcsak a tanítványai művészi érzékenységét , hanem gondolkodását és erkölcsösségét is képezte . Feleségével1944 ) Dél-Franciaországban2002 ) 1949-ben elutazott a dél-franciaországi Marseille-be . Egy portré festése során beleszeretett Provence-ba , és szobát bérelt a Bertrand családnál , La Colette-ben , Mougins-ben . Gyakran visszatért , amígben véglegesen oda nem költözött . Elbűvölték Provence színei , és festészetében egyre fontosabbá váltak . Hosszú ideig volt egy figurális korszaka , de azes években egyre nagyobb szabadságot keresett a téma ábrázolásában , leválva a természeti valóságról és elkezdve hosszú küzdelmét az akadémiai kényszerzubbony levetésére . Vizsgálta a különböző kifejezési technikákat és azt állította , egyre inkább a tudattalan impulzusok a döntőek , a témát csak arra kell használni , hogy megjöjjön az ihlet . Minden nap más , és nehéz megérteni a művészeket , akik azt mondják , hogy megtalálták az utat , a stílusuk ismétlődő és másolják magukat . Ez adott neki rövidebb-hosszabb időszakokra széles körű tapasztalatot . Nagyon érzékeny volt a környezetére , az országokra , amelyeken átutazott , az emberekre , akikkel találkozott . Azt mondta , hogy az ő montparnasse-i műtermét sok festő használta már , és úgy érezte , a munkája könnyebb nekik köszönhetően . Ugyanez volt a helyzet nagy montmartre-i műhelyében is , ami ismert festőiskola volt . Azt is elmagyarázta , hogyan ejtette rabul egy erős kreatív rezgés , ahogy belépett Paul Cézanne szinte üres műtermébe Aix-en-Provence-ban . Érezte az óriási lehetőségeket a megújulásra , és ennek a hatalmassága előtt érzett gyötrelem lökte mindig tovább . Szerette a latin kifejezést : „ Tempora mutantur , nos et mutamur in illis\. - Változnak az idők , és mi velük változunk.” Kutatásait alkalmasint soha nem hagyta abba , mert neki soha semmi nem volt végleges , az újdonság mindig abban volt , amikor kinyílt az ajtó a mára . Spirituális keresése arra késztette , hogy találkozzon Lanza del Vastóval , Gandhi tanítványával és a Bárka közösség alapítójával , amelyben hosszú ideig ő is részt vett . Számottevő információt adott át Gandhiról Németh László magyar drámaírónak azas évek végén a Gandhi'' című drámája elkészítésére . Az angyal válaszol szerzőjével , Mallász Gittával is találkozott , akivel rövid levelezésben is állt . Festett portrékat Európában , az Egyesült Államokban , Kanadában , a Közel-Keleten és Indiában . Találkozott sok személyiséggel a politikai , katonai és gazdasági életből , akik festményeivel és portréival gazdagították gyűjteményüket . Azonban soha nem próbált karriert építeni , mert az függővé tette volna , s beleesett volna abba a csapdába , hogy a versenyért eladta volna a lelkét . „ Biztosan szégyenletes életet éltem volna , ha karriert futottam volna be” – vallotta a fiának . Kilencvenéves korában , Mougins-ben hunyt el , pár hónappal öntudata elvesztése után . Kiállításai : Debrecen és Békéscsaba : Megérkezés Párizsba : Rennes : Dinard , Kaszinó : Eger és Debrecen : Budapest , Műcsarnok : Budapest , Károlyi-palota : Párizs , Galerie Barreiro - Stiebe : Cannes , Galerie Martin Gruson : Innsbruck , Taxishof : Innsbruck , Unterberger : Párizs , Salon d’Automne : Párizs , Salon d'Hiver : Párizs , Salon du Nu : Párizs , Salon des Indépendants : Párizs , Galerie Arts et Lettres : Le Cannet , Mairie : The Hungarian Artists of France : New York , Léonard Hutton : LAREN Hamdorff . Kunstzaal , Hollandia : Zürich , Galerie Kirchgasse : Bern , Galerie " La Vela " : Montréal , Dominion Gallery : Roanne , pavillon de Tourisme . : Roanne , immeuble municipal Werlé : Nantes , Galerie Bourlaouën : Mougins , Le Lavoir : Nantes , Galerie Bourlaouën : Stuttgart , Galerie Galetzki : Roanne , Galerie Killikki : Nantes , Galerie Bourlaouën : Milánó , Galleria Boccioni : Roanne , immeuble municipal Werlé : Caen , hôtel d'Escovïlle . : Pont-à-Mousson , Centre culturel des Prémontrés : Mougins , musée municipal : Lille , galerie Delattre : Cabris , chapelle Sainte-Marguerite Jegyzetek Fordítás Források PIM További információk Kortárs Magyar Művészeti Lexikon . Főszerk . Fitz Péter . Bp. , Enciklopédia Kiadó , Hivatalos honlapja Romániai magyar festők 1911-ben született személyek 2002-ben elhunyt személyek Magyar emigránsok Franciaországban Nagykárolyiak