Dzsingú japán császárnő
, másik elnevezése szerint  201-től uralkodó japán császárnő. Csúai császár hitvese volt, majd férje 201-ben bekövetkezett halálától fia, Ódzsin császár 269-es trónra lépéséig uralkodott. A Meidzsi-korig Dzsingút tartották a 15. japán tennónak, a császári hagyomány sorrendje szerint (innen ered az elnevezés: Dzsingú tennō 神功天皇); de a történelmi feljegyzések újraértékelése azt okozta, hogy a nevét el kellett távolítani a listáról, és a helyére a fia, Ódzsin császár került, akire 15. uralkodóként tekintenek ma.

Legendája 
Semmilyen adat nem tudja bizonyítani ennek a történelmi figurának az életét vagy uralkodásának dátumát. Dzsingút a történészek „legendás” személyként tartják számon, mert nem áll rendelkezésre további forrás, az ellenőrzésére és tanulmányozására. Trónra lépése előtt állítólag Okinagatarasi-himének (息長帯比売) hívták.

Bár a végső nyughelye a legendás kormányzónak/uralkodónak továbbra is ismeretlen, Dzsingú hivatalosan kijelölt miszaszagija vagy sírja ma is látogatható a Narában levő Miszaszagi-csó nevű helyen. Ez egy kofun-típusú császári sír, amelyre jellemző a vízzel töltött árokkal körbevett kulcslyuk formájú sziget.

Kitabatake Csikafusza (1293–1354) és Arai Hakuszeki (1657–1725) azt állította, hogy ő tulajdonképpen Himikó, a harmadik század sámán királynője volt Jamataitokunak, és mivel Himikó egy történelmi személy volt, bele kellett foglalnia a Nihon Soki szerzőjének a császári család tagjai közé. A tudósok között Naitó Toradzsiró rögzítette, hogy ő a Jamatohime-no-mikoto, miközben Higo Kazuo (ja) állítja, hogy ő Jamato-totohimomoszo-hime (ja).

1878-ban Dzsingú császárnő az első nő lett, akit japán papírpénzen, egy 1 jenes államjegyen (Dai Nippon Teikoku Szeifu Sihei) ábrázoltak. Mindamellett, mivel semmilyen aktuális kép nem létezik a legendás személyről, a császárnő művészien való ábrázolása teljes mértékben feltevésen alapul. A képe Edoardo Chiossone munkája.

A császári udvart hivatalos mauzóleummá jelölték ki Szaki no Tatanami no ike no e no Miszaszagi nevű helyen, Nara városában, ami régebben Jamato tartomány volt.

Dzsingú legendáján kívül nyolc császárnő uralkodott még és az ő örököseik a legtöbbször az uralkodói vérvonalt továbbvivő férfiai közül lettek választva. Emiatt gyakran a konzervatív tudósok érvelnek amellett, hogy a nők uralkodása csak ideiglenes és hogy kizárólag férfi-utódlású uralkodói hagyományt kell követni a XXI. században. Genmei császárnő lánya, Gensó császárnő maradt az egyedüli nő a hagyományos vitában, aki utána következett a trónon.

Vita 
A Nihonsoki szerint egy sereget vezetett a koreai invázió alatt és győzedelmesen visszatért Japánba három év után. Azonban az ő uralkodásáról Koreában sehol nincs bizonyíték. Az ő fia, Ódzsin az ő visszatérése után született. A legenda szerint állítólag a fia megfogant, de nem született meg amikor Csúai meghalt. Azután a három év után született meg a fiú. Mindegyik periódus, ami kevesebb volt mint kilenc hónap, három „évet” (bizonyos hónapokat) tartalmazott, például a három aratás vagy a férjének a kiléte inkább csak mitikus és szimbolikus volt, mint igaz.

Néhányan úgy hiszik, hogy Dzsingú hódítása csak a Gwanggaeto Sírkövön alakpszik. De Dzsingúnak a Koreiai-félszigeten véghezvitt inváziójának a legendája megjelenik az ősi japán krónikákban. A 680-ban írt Kodzsikiben és a 720-ban írt Nihonsokiban. Ráadásul a Nihonsokiban bele van foglalva, hogy Dzsingú apja a Kaika császár unokája és az anyja a Katsuragi nemzetségből származik(ja).

Néhányan azt állítják, hogy a karaktereket módosították és a japán jelenlét kiegészítette azokkal a Gwanggaeto Sírkövet. Ma japán és néhány kínai tudós kétségbe vonja a szándékosan megrongált sírkőről született elméletet a róla született tanulmányban és az elő–Szakó és a mésszel átalakított és rongált átiratokat. A japánok katonai tevékenységekkel, amiket végül Gwanggaeto legyőzött, elfoglalták a fél domborműves sírkövet. A sírkő értelmezését még mindig vitatják, mert a sírkő megrongálódott és a hiányzó darabok lehetetlenné teszik a fordítást. A japánok félreértelmezték a Gwanggaeto Sírkő feliratát a „From Paekchae Korea to the Origin of Yamato Japan” című könyv szerint. A sírkő fizetség volt a koreai királynak, de a pontozás hiányossága miatt az írást négyféleképpen lehet fordítani; ugyanezt a sírkövet le lehet úgy is fordítani a mondatban másféleképpen elhelyezett pontozás szerint, hogy Korea átkelt a tengeren és leigázta Japánt.

A kínai Szung su-t a kínai történész, Shen Yue (441–513) írta és lejegyezte benne a japánok Koreai-félszigeten való tartózkodását. Mindazonáltal a Liu Szung dinasztia, Dél-Kínának az ősi idők dinasztiája, csak kis kapcsolattal bírt Északkelet-Ázsiával. A legtöbb történész Japánban, Koreában és máshol is azt hitték, hogy ezt a dinasztiát egyként kell kezeni Pekcsével, Sillával, és a Japánban levő Jamatóval, mert egy és ugyanaz. Elég valószínűtlen, hogy ezt a hibát elkövették a Sui dinasztiát és a Goguryeot illetően, mert ők akkor jelentős hatalommal bírtak.

A kínai könyv a Sui dinasztiaról azt írja, hogy Japán katonai támogatást nyújtott Baekjenek és Sillanak.

A Szamguk Szagi („A három királyság krónikája”) szerint, ami 1145-ben íródott, Asin király elküldte az ő fiát, Dzseondzsit 397-ben túszként. Silla királya, Silseong elküldte az ő saját fiát 402-ben. Mindkettő kísérlet volt, hogy biztosítsák a katonai támogatást Jamató részéről, így a két nemzet csak kérelemmel tudott kampányokat folytatni. Tovább bonyolította a kapcsolatot a japán uralkodó és Korea között a Nihonsoki szerint, hogy a koreai herceg, Amenohiboko Japánba érkezett, és and Tadzsimamori nagyapja lett. Azt, hogy a koreaiak küldtek-e túszokat vagy rokonokat családi kapocsként Koreába, azt vitatják.

Jegyzetek

Fordítás

Források 
 Aston, William George. (1896). Nihongi: Chronicles of Japan from the Earliest Times to A.D. 697. London: Kegan Paul, Trench, Trubner. OCLC 448337491
 Brown, Delmer M. and Ichirō Ishida, eds. (1979). Gukanshō: The Future and the Past. Berkeley: University of California Press. ISBN 978-0-520-03460-0; OCLC 251325323
 Chamberlain, Basil Hall. (1920). The Kojiki. Read before the Asiatic Society of Japan on April 12, May 10, and June 21, 1882; reprinted, May, 1919. OCLC 1882339
 Ponsonby-Fane, Richard Arthur Brabazon. (1959). The Imperial House of Japan. Kyoto: Ponsonby Memorial Society. OCLC 194887
 Titsingh, Isaac. (1834). Nihon Ōdai Ichiran; ou, Annales des empereurs du Japon. Paris: Royal Asiatic Society, Oriental Translation Fund of Great Britain and Ireland. OCLC 5850691
 Varley, H. Paul. (1980). Jinnō Shōtōki: A Chronicle of Gods and Sovereigns. New York: Columbia University Press. ISBN 978-0-231-04940-5; OCLC 59145842

További információk 

 Bank of Japan: ...Click link for image of Empress Jingū on bank note (1883)

Kapcsolódó szócikkek 
 Tennó
 Japán császárok családfája
 Japán császárainak listája
 Japán történelme

Japán régensek
Japán császárnék
Régensnők
A 160-as években született személyek
A 260-as években elhunyt személyek
, másik elnevezése szerint 201-től uralkodó japán császárnő . Csúai császár hitvese volt , majd férjeben bekövetkezett halálától fia , Ódzsin császár 269-es trónra lépéséig uralkodott . A Meidzsi-korig Dzsingút tartották a japán tennónak , a császári hagyomány sorrendje szerint ( innen ered az elnevezés : Dzsingú tennō 神功天皇 ) ; de a történelmi feljegyzések újraértékelése azt okozta , hogy a nevét el kellett távolítani a listáról , és a helyére a fia , Ódzsin császár került , akire uralkodóként tekintenek ma . Legendája Semmilyen adat nem tudja bizonyítani ennek a történelmi figurának az életét vagy uralkodásának dátumát . Dzsingút a történészek „ legendás” személyként tartják számon , mert nem áll rendelkezésre további forrás , az ellenőrzésére és tanulmányozására . Trónra lépése előtt állítólag Okinagatarasi-himének ( 息長帯比売 ) hívták . Bár a végső nyughelye a legendás kormányzónak / uralkodónak továbbra is ismeretlen , Dzsingú hivatalosan kijelölt miszaszagija vagy sírja ma is látogatható a Narában levő Miszaszagi-csó nevű helyen . Ez egy kofun-típusú császári sír , amelyre jellemző a vízzel töltött árokkal körbevett kulcslyuk formájú sziget . Kitabatake Csikafusza1354 ) és Arai Hakuszeki1725 ) azt állította , hogy ő tulajdonképpen Himikó , a harmadik század sámán királynője volt Jamataitokunak , és mivel Himikó egy történelmi személy volt , bele kellett foglalnia a Nihon Soki szerzőjének a császári család tagjai közé . A tudósok között Naitó Toradzsiró rögzítette , hogy ő a Jamatohime-no-mikoto , miközben Higo Kazuo ( ja ) állítja , hogy ő Jamato-totohimomoszo-hime ( ja ) . 1878-ban Dzsingú császárnő az első nő lett , akit japán papírpénzen , egyjenes államjegyen ( Dai Nippon Teikoku Szeifu Sihei ) ábrázoltak . Mindamellett , mivel semmilyen aktuális kép nem létezik a legendás személyről , a császárnő művészien való ábrázolása teljes mértékben feltevésen alapul . A képe Edoardo Chiossone munkája . A császári udvart hivatalos mauzóleummá jelölték ki Szaki no Tatanami no ike no e no Miszaszagi nevű helyen , Nara városában , ami régebben Jamato tartomány volt . Dzsingú legendáján kívül nyolc császárnő uralkodott még és az ő örököseik a legtöbbször az uralkodói vérvonalt továbbvivő férfiai közül lettek választva . Emiatt gyakran a konzervatív tudósok érvelnek amellett , hogy a nők uralkodása csak ideiglenes és hogy kizárólag férfi-utódlású uralkodói hagyományt kell követni a XXI. században . Genmei császárnő lánya , Gensó császárnő maradt az egyedüli nő a hagyományos vitában , aki utána következett a trónon . Vita A Nihonsoki szerint egy sereget vezetett a koreai invázió alatt és győzedelmesen visszatért Japánba három év után . Azonban az ő uralkodásáról Koreában sehol nincs bizonyíték . Az ő fia , Ódzsin az ő visszatérése után született . A legenda szerint állítólag a fia megfogant , de nem született meg amikor Csúai meghalt . Azután a három év után született meg a fiú . Mindegyik periódus , ami kevesebb volt mint kilenc hónap , három „ évet” ( bizonyos hónapokat ) tartalmazott , például a három aratás vagy a férjének a kiléte inkább csak mitikus és szimbolikus volt , mint igaz . Néhányan úgy hiszik , hogy Dzsingú hódítása csak a Gwanggaeto Sírkövön alakpszik . De Dzsingúnak a Koreiai-félszigeten véghezvitt inváziójának a legendája megjelenik az ősi japán krónikákban . A 680-ban írt Kodzsikiben és aban írt Nihonsokiban . Ráadásul a Nihonsokiban bele van foglalva , hogy Dzsingú apja a Kaika császár unokája és az anyja a Katsuragi nemzetségből származik( ja ) . Néhányan azt állítják , hogy a karaktereket módosították és a japán jelenlét kiegészítette azokkal a Gwanggaeto Sírkövet . Ma japán és néhány kínai tudós kétségbe vonja a szándékosan megrongált sírkőről született elméletet a róla született tanulmányban és az elő–Szakó és a mésszel átalakított és rongált átiratokat . A japánok katonai tevékenységekkel , amiket végül Gwanggaeto legyőzött , elfoglalták a fél domborműves sírkövet . A sírkő értelmezését még mindig vitatják , mert a sírkő megrongálódott és a hiányzó darabok lehetetlenné teszik a fordítást . A japánok félreértelmezték a Gwanggaeto Sírkő feliratát a „ From Paekchae Korea to the Origin of Yamato Japan” című könyv szerint . A sírkő fizetség volt a koreai királynak , de a pontozás hiányossága miatt az írást négyféleképpen lehet fordítani ; ugyanezt a sírkövet le lehet úgy is fordítani a mondatban másféleképpen elhelyezett pontozás szerint , hogy Korea átkelt a tengeren és leigázta Japánt . A kínai Szung su-t a kínai történész , Shen Yue513 ) írta és lejegyezte benne a japánok Koreai-félszigeten való tartózkodását . Mindazonáltal a Liu Szung dinasztia , Dél-Kínának az ősi idők dinasztiája , csak kis kapcsolattal bírt Északkelet-Ázsiával . A legtöbb történész Japánban , Koreában és máshol is azt hitték , hogy ezt a dinasztiát egyként kell kezeni Pekcsével , Sillával , és a Japánban levő Jamatóval , mert egy és ugyanaz . Elég valószínűtlen , hogy ezt a hibát elkövették a Sui dinasztiát és a Goguryeot illetően , mert ők akkor jelentős hatalommal bírtak . A kínai könyv a Sui dinasztiaról azt írja , hogy Japán katonai támogatást nyújtott Baekjenek és Sillanak . A Szamguk Szagi ( „ A három királyság krónikája” ) szerint , amiben íródott , Asin király elküldte az ő fiát , Dzseondzsitben túszként . Silla királya , Silseong elküldte az ő saját fiátben . Mindkettő kísérlet volt , hogy biztosítsák a katonai támogatást Jamató részéről , így a két nemzet csak kérelemmel tudott kampányokat folytatni . Tovább bonyolította a kapcsolatot a japán uralkodó és Korea között a Nihonsoki szerint , hogy a koreai herceg , Amenohiboko Japánba érkezett , és and Tadzsimamori nagyapja lett . Azt , hogy a koreaiak küldtek-e túszokat vagy rokonokat családi kapocsként Koreába , azt vitatják . Jegyzetek Fordítás Források Aston , William George . Nihongi : Chronicles of Japan from the Earliest Times to A.D. London : Kegan Paul , Trench , Trubner . OCLC Brown , Delmer M. and Ichirō Ishida , eds . Gukanshō : The Future and the Past . Berkeley : University of California Press . ISBN520-03460-0 ; OCLC Chamberlain , Basil Hall . The Kojiki . Read before the Asiatic Society of Japan on April May and June reprinted , May , OCLC Ponsonby-Fane , Richard Arthur Brabazon . The Imperial House of Japan . Kyoto : Ponsonby Memorial Society . OCLC Titsingh , Isaac . Nihon Ōdai Ichiran ; ou , Annales des empereurs du Japon . Paris : Royal Asiatic Society , Oriental Translation Fund of Great Britain and Ireland . OCLC Varley , H. Paul . Jinnō Shōtōki : A Chronicle of Gods and Sovereigns . New York : Columbia University Press . ISBN231-04940-5 ; OCLC További információk Bank of Japan : \...Click link for image of Empress Jingū on bank note Kapcsolódó szócikkek Tennó Japán császárok családfája Japán császárainak listája Japán történelme Japán régensek Japán császárnék Régensnők Aas években született személyek Aas években elhunyt személyek