Morális pánik
A morális pánik kifejezés arra a jelenségre utal, amikor egy – a média szenzációkeltő és leegyszerűsítő bemutatási stílusa révén  könnyen azonosíthatóvá tett – csoport vagy egy bizonyos csoporthoz kapcsolódó jelenség az adott társadalom idealizált rendjét fenyegető veszélyként tudatosul az emberekben. Ez igen erős autoritatív megoldásokat sürgető közhangulatot alakít ki, melyre a hatóságok törvényi szigorításokkal válaszolnak. A fokozott intézményi és közfigyelemhatásra növekszik a jelenség regisztrált eseteinek száma, így legitimálva a rend helyreállítása érdekében tett lépéseket. A morális pánik nyomot hagyhat a társadalom jogrendszerén, a társadalmi rend fenntartásával megbízott intézmények eljárásain, a társadalmi normák rendszerén. A folyamat során alkotott szimbolikus képzetek beépülnek a társadalmi hiedelemrendszerbe, az itt kialakult népszerű képek leegyszerűsítő magyarázatot biztosítanak a társadalmi rendről szóló laikus elképzelések számára.

A fogalom megalkotója Stanley Cohen 20. századi angol filozófus és szociológus.

Minden morális pániknak van bűnbakja, aki valós, lehet ez személy vagy csoport.

Több elmélet is ismert kialakulásával kapcsolatban:

 Az érdekcsoport elmélet szerint saját szorongásaik miatt kelt morális pánikot a média, valamint egyes érdekcsoportok.
 Az elit-elmélet szerint morális pánikot az elit (papok, uralkodók, nemesek) generál, hogy elterelje a figyelmet a valódi problémákról.
 A grassroots-elmélet szerint a közösség valódi szorongása jelenik meg morális pánik formájában, melyet a média felnagyít.

A morális pánik fogalmának értelmezésén keresztül juthatunk el a latens félelem fogalmának megértéséhez is.

Morális pánik fogalma 
A morális pánik fogalma a deviancia szociológiájának és a média szociológiájának az összekapcsolása nyomán jött létre közel harminc évvel ezelőtt. (Cohen 1972 / 80) (McRobbie and Thornton 1995) (Kitzinger 2000) Az ifjúsági mozgalmak, a drogkérdés, és az a mód, ahogyan a média ezeket az eseményeket kezelte, a társadalom reagálásának sajátos logikájába engedett bepillantást. Amikor morális pánikról beszélnek, a fogalmat ma is legtöbben ebben az eredeti értelemben használják, amely némileg leegyszerűsítve az események moralizáló túlreagálását jelentette.

A kifejezést Jock Young használta először, aki megfigyelte, hogy a drogszedés növekedésről szóló statisztikákra a közvélemény pánikkal reagált, ami azt eredményezte, hogy a rendőrök a drogokkal kapcsolatos ügyekben indokolatlanul nagyszámú gyanúsítottat tartóztattak le. A kategóriát Stanley Cohen dolgozta ki szisztematikusan 1972-ben megjelent könyvében. (Cohen 1972 / 80) A fogalom elterjedését nagyban megkönnyítette, hogy a figyelmet felkeltő kifejezés a könyv címében is szerepelt: Folk Devils and Moral Panics. (Mumusok és erkölcsi pánikok) A kifejezés negatív értelmű volt, és arra a gyanútlan naivitásra utalt, amellyel az emberek többsége viszonyult néhány deviáns jelenség reprezentációjára a médiában.

A könyv megjelenése óta eltelt évtizedekben a morális pánik kategóriája óriási karriert futott be, nemcsak a szociológiai szakirodalomban, de a mindennapi életben és a médiákban is bevett kifejezéssé vált. Morális pániknak minősült Angliában, a hetvenes években az utcai rablástól való hisztérikus félelem, az AIDS-et körülvevő rettegés, az amerikai drogpánik a nyolcvanas években, a televíziós erőszak elítélése, az eltűnt gyermekek ügye, vagy a leányanyák társadalmi elfogadottsága ellen protestáló kollektív felháborodás. (Thompson 1998) De kiterjesztették a fogalmat olyan időben távol eső jelenségekre is, mint amilyenek például a tizenötödik és a tizenhetedik század közötti boszorkányüldözések. (Goode and Ben-Yehuda 1994)

Kritériumok 
Stanley Cohen öt feltételt fogalmazott meg a jelenséggel kapcsolatban: 

 A kérdésben a közvélemény széles rétegei érintettek 
 Az adott jelenséggel kapcsolatban ellenséges hangulatot generál ez az érintettség 
 A társadalom többsége egyetért az ellenséges véleményekkel, érzésekkel 
 Jellemzően a reakció aránytalan, eltúlzottan élik meg a fenyegetettséget 
 A közvélemény reakciója ez egy konkrét eseményhez kapcsolódóan, mely dinamikusan változik. Rövid idő alatt terjed el széles körben, ám ugyanilyen gyorsan le is kerülhet a napirendről. 

Goode és Ben-Yehuda (1994) öt fontos kritériumot sorol fel, melyek jelzik számunkra, hogy környezetünkön morális pánik uralkodott el. 

 Az érintettség érzésének növekedése.  A társadalom tagjai növekvő odafigyeléssel viseltetnek egy bizonyos csoport és annak viselkedése iránt. Ennek a figyelemnek az élénkülése kimutatható a közvélemény-kutatásokból, megfigyelhető a média témastruktúrájában, a társadalmi kontroll intézményeinek figyelmében, valamint a problémával kapcsolatos társadalmi mozgalmak aktivitásának növekedésében.
 Az ellenséges hangulat kialakulása.  A képviselt magatartás fenyegető és kártékony a többségi értékekre és érdekekre nézve, alapjaiban veszélyezteti a társadalom létét, de legalábbis annak egy fontos szegmensét. Kialakul egy mi-ők szembenállás, a jók és a rosszak ellentéte, ami a folyamatos polarizáció során a hősök és az ördögök középkori moralitásokból hagyományozott folklórjának mintáit követi.
 Társadalmi egyetértés.  A társadalomban legalább minimális mértékű egyetértésnek kell uralkodnia azzal kapcsolatban, hogy azon bizonyos magatartás hordozta veszély valós és komoly-e, s hogy a felelősség egy bizonyos csoport számlájára írható-e. Nincsen morális pánik anélkül, hogy a társadalom számottevő része a problémát ne definiálná hasonlóan.
 Aránytalanság.  A megfigyelők nagyobbnak tartják a deviáns viselkedést hordozó csoportot, magatartásuk következményeit súlyosabbnak és mélyrehatóbbnak észlelik, mint amilyen az valójában. A viselkedés felett érzett aggodalom jóval meghaladja a veszély mértékét, akár önmagában, akár más veszélyekkel összehasonlítva tárgyaljuk.
 Változékonyság.  A morális pánik változékonyságán azt értjük, hogy hirtelen kitörő – és gyakran gyorsan elpárolgó – közérdeklődésről van szó. Néhány a pánik közül intézményesül, vagyis a felvetett problémák kezelésére különböző állandósuló szabályok születnek. Ilyenkor a probléma iránti figyelem különböző formákban fennmarad. Társadalmi mozgalmak tűzik programjukra a problémás jelenség kezelését, új törvények születnek megoldásukra, vagy változik a végrehajtási gyakorlat. Születhetnek új, informális személyközi normák, vagy kialakulhat a vétkesek megbélyegzésének új gyakorlata. Mindezeken túl a pánik nyomtalanul el is tűnhet. Vannak, melyek a semmiből jönnek és oda is térnek vissza, mások – mint a drogpánik – időnként ütik fel a fejüket, és az előző hullámra építkeznek. Az ellenségesség kritikus csúcsa időben viszonylag korlátozott.

Jegyzetek

Források 
 Kitzinger, D. (2000). A morális pánik elmélete. Replika (40), 23-48.
 Császi, L. (2003). Tévéerőszak és morális pánik. Budapest: Új Mandátum

Szociológia
A morális pánik kifejezés arra a jelenségre utal , amikor egy – a média szenzációkeltő és leegyszerűsítő bemutatási stílusa révén könnyen azonosíthatóvá tett – csoport vagy egy bizonyos csoporthoz kapcsolódó jelenség az adott társadalom idealizált rendjét fenyegető veszélyként tudatosul az emberekben . Ez igen erős autoritatív megoldásokat sürgető közhangulatot alakít ki , melyre a hatóságok törvényi szigorításokkal válaszolnak . A fokozott intézményi és közfigyelemhatásra növekszik a jelenség regisztrált eseteinek száma , így legitimálva a rend helyreállítása érdekében tett lépéseket . A morális pánik nyomot hagyhat a társadalom jogrendszerén , a társadalmi rend fenntartásával megbízott intézmények eljárásain , a társadalmi normák rendszerén . A folyamat során alkotott szimbolikus képzetek beépülnek a társadalmi hiedelemrendszerbe , az itt kialakult népszerű képek leegyszerűsítő magyarázatot biztosítanak a társadalmi rendről szóló laikus elképzelések számára . A fogalom megalkotója Stanley Cohen századi angol filozófus és szociológus . Minden morális pániknak van bűnbakja , aki valós , lehet ez személy vagy csoport . Több elmélet is ismert kialakulásával kapcsolatban : Az érdekcsoport elmélet szerint saját szorongásaik miatt kelt morális pánikot a média , valamint egyes érdekcsoportok . Az elit-elmélet szerint morális pánikot az elit ( papok , uralkodók , nemesek ) generál , hogy elterelje a figyelmet a valódi problémákról . A grassroots-elmélet szerint a közösség valódi szorongása jelenik meg morális pánik formájában , melyet a média felnagyít . A morális pánik fogalmának értelmezésén keresztül juthatunk el a latens félelem fogalmának megértéséhez is . Morális pánik fogalma A morális pánik fogalma a deviancia szociológiájának és a média szociológiájának az összekapcsolása nyomán jött létre közel harminc évvel ezelőtt . ( Cohen /( McRobbie and Thornton ( KitzingerAz ifjúsági mozgalmak , a drogkérdés , és az a mód , ahogyan a média ezeket az eseményeket kezelte , a társadalom reagálásának sajátos logikájába engedett bepillantást . Amikor morális pánikról beszélnek , a fogalmat ma is legtöbben ebben az eredeti értelemben használják , amely némileg leegyszerűsítve az események moralizáló túlreagálását jelentette . A kifejezést Jock Young használta először , aki megfigyelte , hogy a drogszedés növekedésről szóló statisztikákra a közvélemény pánikkal reagált , ami azt eredményezte , hogy a rendőrök a drogokkal kapcsolatos ügyekben indokolatlanul nagyszámú gyanúsítottat tartóztattak le . A kategóriát Stanley Cohen dolgozta ki szisztematikusanben megjelent könyvében . ( Cohen/A fogalom elterjedését nagyban megkönnyítette , hogy a figyelmet felkeltő kifejezés a könyv címében is szerepelt : Folk Devils and Moral Panics . ( Mumusok és erkölcsi pánikok ) A kifejezés negatív értelmű volt , és arra a gyanútlan naivitásra utalt , amellyel az emberek többsége viszonyult néhány deviáns jelenség reprezentációjára a médiában . A könyv megjelenése óta eltelt évtizedekben a morális pánik kategóriája óriási karriert futott be , nemcsak a szociológiai szakirodalomban , de a mindennapi életben és a médiákban is bevett kifejezéssé vált . Morális pániknak minősült Angliában , a hetvenes években az utcai rablástól való hisztérikus félelem , az AIDS-et körülvevő rettegés , az amerikai drogpánik a nyolcvanas években , a televíziós erőszak elítélése , az eltűnt gyermekek ügye , vagy a leányanyák társadalmi elfogadottsága ellen protestáló kollektív felháborodás . ( ThompsonDe kiterjesztették a fogalmat olyan időben távol eső jelenségekre is , mint amilyenek például a tizenötödik és a tizenhetedik század közötti boszorkányüldözések . ( Goode and Ben-Yehuda Kritériumok Stanley Cohen öt feltételt fogalmazott meg a jelenséggel kapcsolatban : A kérdésben a közvélemény széles rétegei érintettek Az adott jelenséggel kapcsolatban ellenséges hangulatot generál ez az érintettség A társadalom többsége egyetért az ellenséges véleményekkel , érzésekkel Jellemzően a reakció aránytalan , eltúlzottan élik meg a fenyegetettséget A közvélemény reakciója ez egy konkrét eseményhez kapcsolódóan , mely dinamikusan változik . Rövid idő alatt terjed el széles körben , ám ugyanilyen gyorsan le is kerülhet a napirendről . Goode és Ben-Yehudaöt fontos kritériumot sorol fel , melyek jelzik számunkra , hogy környezetünkön morális pánik uralkodott el . Az érintettség érzésének növekedése . A társadalom tagjai növekvő odafigyeléssel viseltetnek egy bizonyos csoport és annak viselkedése iránt . Ennek a figyelemnek az élénkülése kimutatható a közvélemény-kutatásokból , megfigyelhető a média témastruktúrájában , a társadalmi kontroll intézményeinek figyelmében , valamint a problémával kapcsolatos társadalmi mozgalmak aktivitásának növekedésében . Az ellenséges hangulat kialakulása . A képviselt magatartás fenyegető és kártékony a többségi értékekre és érdekekre nézve , alapjaiban veszélyezteti a társadalom létét , de legalábbis annak egy fontos szegmensét . Kialakul egy mi-ők szembenállás , a jók és a rosszak ellentéte , ami a folyamatos polarizáció során a hősök és az ördögök középkori moralitásokból hagyományozott folklórjának mintáit követi . Társadalmi egyetértés . A társadalomban legalább minimális mértékű egyetértésnek kell uralkodnia azzal kapcsolatban , hogy azon bizonyos magatartás hordozta veszély valós és komoly-e , s hogy a felelősség egy bizonyos csoport számlájára írható-e . Nincsen morális pánik anélkül , hogy a társadalom számottevő része a problémát ne definiálná hasonlóan . Aránytalanság . A megfigyelők nagyobbnak tartják a deviáns viselkedést hordozó csoportot , magatartásuk következményeit súlyosabbnak és mélyrehatóbbnak észlelik , mint amilyen az valójában . A viselkedés felett érzett aggodalom jóval meghaladja a veszély mértékét , akár önmagában , akár más veszélyekkel összehasonlítva tárgyaljuk . Változékonyság . A morális pánik változékonyságán azt értjük , hogy hirtelen kitörő – és gyakran gyorsan elpárolgó – közérdeklődésről van szó . Néhány a pánik közül intézményesül , vagyis a felvetett problémák kezelésére különböző állandósuló szabályok születnek . Ilyenkor a probléma iránti figyelem különböző formákban fennmarad . Társadalmi mozgalmak tűzik programjukra a problémás jelenség kezelését , új törvények születnek megoldásukra , vagy változik a végrehajtási gyakorlat . Születhetnek új , informális személyközi normák , vagy kialakulhat a vétkesek megbélyegzésének új gyakorlata . Mindezeken túl a pánik nyomtalanul el is tűnhet . Vannak , melyek a semmiből jönnek és oda is térnek vissza , mások – mint a drogpánik – időnként ütik fel a fejüket , és az előző hullámra építkeznek . Az ellenségesség kritikus csúcsa időben viszonylag korlátozott . Jegyzetek Források Kitzinger , D. A morális pánik elmélete . Replika Császi , L. Tévéerőszak és morális pánik . Budapest : Új Mandátum Szociológia