Legio II Italica
A Legio II Italica (legio secunda italica, II. itáliai légió) egy római légió volt. Jelvénye nőstényfarkas volt.

Története

A légiót Marcus Aurelius alapította 165-ben vagy 166-ban, a III. itáliai légióval együtt a markomannok elleni háború céljaira. Ekkor a császár adoptált fivére és társuralkodója, Lucius Verus a pártusok ellen hadakozott. Annak hangsúlyozására, hogy a légiót a két uralkodó együtt alapította, jelvényül a Romulust és Remust szoptató nőstényfarkast választották (bár a legenda szerint Romulus meggyilkolta testvérét).

A légió katonáit Itáliából és Noricumból toborozták (utóbbit a markomannok közvetlenül veszélyeztették). 171-ben már biztosan Noricumban állomásozott és feltehetően a I Adiutrix és III Italica légiókkal együtt tagja volt annak a hadtestnek, amelynek Publius Helvius Pertinax (a leendő császár) volt a parancsnoka. A hadsereg Noricum és Raetia provinciákat védte és eközben katonái felépítették Salona (a mai Split) városfalát.

A markomann háború során a Duna mentén több táborhelyen is tartózkodott, 180 után azonban állandó bázisra talált az Enns és a Duna összefolyásánál, Lauriacumban (ma Enns). 205-ben felépült az az erőd, amely egészen a római jelenlét végéig a légió otthonául szolgált. 

193 január 1-én Pertinax császár lett, de röviddel később meggyilkolták. Pannonia Superior helytartója, Lucius Septimius Severus erre Rómába vonult és kikiáltatta magát császárnak. A II Italica az ő csapatai közé tartozott és feltehetően Noricum lojalitását biztosította az új császár számára. Emiatt megkapta a Fidelis (hűséges) melléknevet. A légió egyes alegységei harcoltak a császár riválisai, Pescennius Niger és Clodius Albinus ellen, és talán Severus pártus háborújában is. 

A 3. században a II Italica részt vett Maximinus daciai háborújában és harcolt a vizigótok ellen. Gallienus és Postumus polgárháborújában az előbbit támogatta, amiért megkapta a Pia V Fidelis V ("ötször hűséges, ötször lojális") melléknevet.

Diocletianus idején a légió még mindig Lauriacumban tartózkodott és a császár a feladataik segítésére létrehozta az I. noricumi légiót. Egy nemzedékkel később a légió egy alegységét áthelyezték a Rajnához, Divitiába; az alegységet később II Italica Divitensium néven önálló légióvá fejlesztették és részt vett Nagy Konstantin Rómába vonulásában. A 4. században a II Italica ezen ikerlégióját a bárhol bevethető, mobilis erőkhöz sorolták. 

Az eredeti II. Italica eközben továbbra is a Duna vonalát védte Noricumban, ahol még az 5. század elején is megemlítik.

Kapcsolódó cikkek
 Római légiók listája

Források
 Legio II Italica Livius.org

Római hadszervezet
A Legio II Italica ( legio secunda italica , II. itáliai légió ) egy római légió volt . Jelvénye nőstényfarkas volt . Története A légiót Marcus Aurelius alapítottaben vagyban , a III. itáliai légióval együtt a markomannok elleni háború céljaira . Ekkor a császár adoptált fivére és társuralkodója , Lucius Verus a pártusok ellen hadakozott . Annak hangsúlyozására , hogy a légiót a két uralkodó együtt alapította , jelvényül a Romulust és Remust szoptató nőstényfarkast választották ( bár a legenda szerint Romulus meggyilkolta testvérét ) . A légió katonáit Itáliából és Noricumból toborozták ( utóbbit a markomannok közvetlenül veszélyeztették) .ben már biztosan Noricumban állomásozott és feltehetően a I Adiutrix és III Italica légiókkal együtt tagja volt annak a hadtestnek , amelynek Publius Helvius Pertinax ( a leendő császár ) volt a parancsnoka . A hadsereg Noricum és Raetia provinciákat védte és eközben katonái felépítették Salona ( a mai Split ) városfalát . A markomann háború során a Duna mentén több táborhelyen is tartózkodott, után azonban állandó bázisra talált az Enns és a Duna összefolyásánál , Lauriacumban ( ma Enns) .ben felépült az az erőd , amely egészen a római jelenlét végéig a légió otthonául szolgált . 193 januárén Pertinax császár lett , de röviddel később meggyilkolták . Pannonia Superior helytartója , Lucius Septimius Severus erre Rómába vonult és kikiáltatta magát császárnak . A II Italica az ő csapatai közé tartozott és feltehetően Noricum lojalitását biztosította az új császár számára . Emiatt megkapta a Fidelis ( hűséges ) melléknevet . A légió egyes alegységei harcoltak a császár riválisai , Pescennius Niger és Clodius Albinus ellen , és talán Severus pártus háborújában is . A században a II Italica részt vett Maximinus daciai háborújában és harcolt a vizigótok ellen . Gallienus és Postumus polgárháborújában az előbbit támogatta , amiért megkapta a Pia V Fidelis V ( " ötször hűséges , ötször lojális " ) melléknevet . Diocletianus idején a légió még mindig Lauriacumban tartózkodott és a császár a feladataik segítésére létrehozta az I. noricumi légiót . Egy nemzedékkel később a légió egy alegységét áthelyezték a Rajnához , Divitiába ; az alegységet később II Italica Divitensium néven önálló légióvá fejlesztették és részt vett Nagy Konstantin Rómába vonulásában . A században a II Italica ezen ikerlégióját a bárhol bevethető , mobilis erőkhöz sorolták . Az eredeti II. Italica eközben továbbra is a Duna vonalát védte Noricumban , ahol még az század elején is megemlítik . Kapcsolódó cikkek Római légiók listája Források Legio II Italica Livius.org Római hadszervezet