Szendrői monstrancia
A 15. századi magyar gótikus ötvösművészet egyik jelentős, Luxemburgi Zsigmond korabeli, fennmaradt műtárgya a Magyar Nemzeti Múzeum állandó kiállításának részét képező szendrői monstrancia. A monstrancia, magyarul Úrmutató vagy szentségmutató a római katolikus egyházban az Eucharisztia ünnepélyes megmutatására szolgáló liturgikus kegytárgy, elnevezése a latin monstro („megmutatni”) igéből származik, másként ostensoriumnak is hívják. A szentségmutatók 1264-től, az Úrnapja egyházi ünnepe megtartásának IV. Orbán pápa (1261-1264) általi bevezetése után kerültek használatba a körmenet és a szentségimádás során.

A szendrői monstranciát jegyzi a nemzetközi szakirodalom. 1987-ben szerepelt a Budapesti Történeti Múzeum Művészet Zsigmond király korában, majd 1999-ben a brüsszeli Hungaria Regia, valamint a 2006-os luxemburigi Sigismundus, Rex et Imperator című kiállításokon.

Története 

A monstrancia a helyi hagyomány szerint a szendrői Gacsal dűlőből került elő, a földből szántás közben fordította ki az eke. Elrejtésének körülményei és a kegytárgy pontos eredete nem ismeretesek. Szendrő mint Borsod vármegye székhelye, fontos királyi végvár és a felső-magyarországi (kassai) végvidéki főkapitányság egyik várkörzetének központi erőssége, a Habsburgok, az oszmánok és Erdély harcainak fókuszában állt a 16–17. században. Az Úrmutatót valószínűleg a közeledő török, vagy fejedelmi hadak elől rejthették el annak idején. A város mind a reformáció, majd elsősorban az 1635-től épített, mára elpusztult ferences kolostora révén az ellenreformáció jelentős regionális központja. A rendház zárdatemploma, az Assisi Szent Ferenc római katolikus templom máig fennmaradt. A 17. században a jezsuiták is tevékenykedtek a településen a Szentháromságról elnevezett kis kápolnában. A monstranciát az egyház a helyi római katolikus népiskola építési költségeinek fedezetéül adta el 1929-ben 52 000 pengőért a magyar államnak, azóta Budapesten, a Magyar Nemzeti Múzeum állandó kiállításának részeként tekinthető meg.

Leírása 

Maga a kegytárgy közel két kilogramm dúsan aranyozott színezüstből készült, keletkezésének idejét az 1430-as évekre teszik, s egyértelműen magyarországi ötvösmunkának tartják a művészettörténészek. A legrégebbi hazai úrmutatók a 14–15. század fordulójáról ismertek, csakúgy, mint a szendrői, karéjos talpon állnak, felépítményük a gótikus egyházi építészet stílusát és formakincsét idézi. 

A monstrancia talppereme fölött szalag fut körbe. A hat karéjra osztott talpazat a Szűzanya, Szent Borbála, akinek attribútuma az Úrmutató, Keresztelő Szent János, Szent László király, János evangélista és Árpád-házi Szent Margit vésett alakjait ábrázolja. Szárán három osztótagozat, nódusz látható, közülük a legalsó a legnagyobb, gótikus csúcsíves, oszlopokkal keretezett ablakokból áll. A középsőt rozetták és rombuszok váltakozó vésetei alkotják. A legfelső, a legkisebb párkányidomú nóduszból indul a monstrancia hatszögletű alapzaton álló felépítménye. Magát a párkányzatos tetejű, gótikus gúlasisakos toronykompozícióval koronázott ostyaházat két oldalról három fiáléból álló gótikus támív ékesíti. Az ostyatartó üvegén keresztül volt látható a lunulába, holdsarló alakú csíptetőbe foglalt szentelt ostya. A homlokoldalakat, a toronytalapzatot és a sisakot ablakocskák díszítik. Tornya tetején jellegzetes gótikus ágkereszt látható. A szendrői monstrancia a vésett díszítésű gótikus kelyhek motívumvilágával mutat közeli rokonságot.

Jegyzetek

További információk

Katolikus liturgia
Szendrő
A századi magyar gótikus ötvösművészet egyik jelentős , Luxemburgi Zsigmond korabeli , fennmaradt műtárgya a Magyar Nemzeti Múzeum állandó kiállításának részét képező szendrői monstrancia . A monstrancia , magyarul Úrmutató vagy szentségmutató a római katolikus egyházban az Eucharisztia ünnepélyes megmutatására szolgáló liturgikus kegytárgy , elnevezése a latin monstro ( „ megmutatni” ) igéből származik , másként ostensoriumnak is hívják . A szentségmutatóktől , az Úrnapja egyházi ünnepe megtartásának IV . Orbán pápaáltali bevezetése után kerültek használatba a körmenet és a szentségimádás során . A szendrői monstranciát jegyzi a nemzetközi szakirodalom.ben szerepelt a Budapesti Történeti Múzeum Művészet Zsigmond király korában , majdben a brüsszeli Hungaria Regia , valamint aos luxemburigi Sigismundus , Rex et Imperator című kiállításokon . Története A monstrancia a helyi hagyomány szerint a szendrői Gacsal dűlőből került elő , a földből szántás közben fordította ki az eke . Elrejtésének körülményei és a kegytárgy pontos eredete nem ismeretesek . Szendrő mint Borsod vármegye székhelye , fontos királyi végvár és a felső-magyarországi ( kassai ) végvidéki főkapitányság egyik várkörzetének központi erőssége , a Habsburgok , az oszmánok és Erdély harcainak fókuszában állt a17. században . Az Úrmutatót valószínűleg a közeledő török , vagy fejedelmi hadak elől rejthették el annak idején . A város mind a reformáció , majd elsősorban aztől épített , mára elpusztult ferences kolostora révén az ellenreformáció jelentős regionális központja . A rendház zárdatemploma , az Assisi Szent Ferenc római katolikus templom máig fennmaradt . A században a jezsuiták is tevékenykedtek a településen a Szentháromságról elnevezett kis kápolnában . A monstranciát az egyház a helyi római katolikus népiskola építési költségeinek fedezetéül adta elben000 pengőért a magyar államnak , azóta Budapesten , a Magyar Nemzeti Múzeum állandó kiállításának részeként tekinthető meg . Leírása Maga a kegytárgy közel két kilogramm dúsan aranyozott színezüstből készült , keletkezésének idejét azas évekre teszik , s egyértelműen magyarországi ötvösmunkának tartják a művészettörténészek . A legrégebbi hazai úrmutatók a15. század fordulójáról ismertek , csakúgy , mint a szendrői , karéjos talpon állnak , felépítményük a gótikus egyházi építészet stílusát és formakincsét idézi . A monstrancia talppereme fölött szalag fut körbe . A hat karéjra osztott talpazat a Szűzanya , Szent Borbála , akinek attribútuma az Úrmutató , Keresztelő Szent János , Szent László király , János evangélista és Árpád-házi Szent Margit vésett alakjait ábrázolja . Szárán három osztótagozat , nódusz látható , közülük a legalsó a legnagyobb , gótikus csúcsíves , oszlopokkal keretezett ablakokból áll . A középsőt rozetták és rombuszok váltakozó vésetei alkotják . A legfelső , a legkisebb párkányidomú nóduszból indul a monstrancia hatszögletű alapzaton álló felépítménye . Magát a párkányzatos tetejű , gótikus gúlasisakos toronykompozícióval koronázott ostyaházat két oldalról három fiáléból álló gótikus támív ékesíti . Az ostyatartó üvegén keresztül volt látható a lunulába , holdsarló alakú csíptetőbe foglalt szentelt ostya . A homlokoldalakat , a toronytalapzatot és a sisakot ablakocskák díszítik . Tornya tetején jellegzetes gótikus ágkereszt látható . A szendrői monstrancia a vésett díszítésű gótikus kelyhek motívumvilágával mutat közeli rokonságot . Jegyzetek További információk Katolikus liturgia Szendrő