Kanszai dialektus
A kanszai dialektus (関西弁, 関西方言 Kansai-ben, Kansai hōgen) Japán Kanszai régiójában beszélt dialektus csoportok egyike. A köznapi japán nyelv Kanszai-bennek nevezi, de használják a Kinki dialektus megnevezést is. A kiotói és oszakai nyelvjárásokat, különösen az Edo korszakban, hívták Kamigata nyelvjárásoknak is. A Kanszai dialektust gyakran Oszaka, a Kanszai régió legnagyobb városában beszélt nyelvjárással azonosítják, melyet Oszaka-bennek hívnak. Ezt a nyelvjárást a sztenderd japán nyelvet beszélők egyszerre dallamosabbnak és nyersebbnek tartják.

Háttértörténet 
Mivel Oszaka a régió legnagyobb városa, és az elmúlt században ez a város kapta a legnagyobb figyelmet a médiától, a más nyelvjárásokat beszélők gyakran azonosítják az oszakai dialektust az egész Kanszai régió nyelvjárásával. Valójában azonban a kanszai nyelvjárás nem egyetlen dialektusra utal, hanem egy csoport egymással kapcsolatban álló nyelvjárást jelent, amit ezen a területen használnak. Minden nagyobb város és prefektúra külön nyelvjárással rendelkezik.
A legelterjedtebb kanszai dialektust az úgynevezett Keihansinban, azaz Kiotóban, Oszakában és Kóbéban, és e metropolitán városok 50 kilométeres körzetében beszélik. Ebben a szócikkben főként a Sóva- és Heiszei-korszakokban ezen a területen beszélt nyelvjárásokról van szó.
Más területek nyelvjárásai más alapvető jellemzőkkel rendelkeznek az általános kanszai nyelvjáráshoz képest. A Tadzsima és a Tango (a Maizuru kivételével) nyelvjárások a régió északkeleti területén túlságosan különböznek ahhoz, hogy a kanszai nyelvjárások közé soroljuk őket, ezért ezeket gyakran a Csúgoku nyelvjárások közé soroljuk. A Kii-félsziget délkeleti részén, köztük Tocukavában és Ovaszében beszélt nyelvjárások, szintén lényegesen különböznek a kanszai dialektustól, ezeket önálló csoportnak tekintjük. A Sikoku és Hokuriku nyelvjárások nagyban hasonlítanak a kanszai dialektusokra, ezeket mégis külön csoportba soroljuk.

Történelem 
A dialektus több, mint 1000 éves történelemmel rendelkezik. Mikor Kinai régió városai, például Nara és Kiotó birodalmi fővárosok voltak, a Kinai nyelvjárás, ami a kanszai dialektus elődje volt, volt a hivatalos japán nyelvjárás. Az egész ország nyelvjárására nagy hatással volt, beleértve az Edo dialektust, ami a modern tokiói nyelvjárás elődje. A kiotói értelmiség által kidolgozott irodalmi stílus lett a klasszikus japán nyelv alapja.
Mikor a Tokugava sógunátus uralma alatt Japán katonai és politikai központja Edoba lett áthelyezve, a kanszai dialektus helyét az Edo dialektus vette át. A Meidzsi-restauráció és a főváros Kiotóból Tokióba költöztetésével, a kanszai dialektus végleg területi dialektussá vált. Mikor az országos oktatás és a média terjedése általánossá vált Japánban, néhány tulajdonsága és területi jellemzője a dialektusnak elveszett, vagy megváltozott. De mivel körülbelül 20 millió lakosával Kanszai a második legnépesebb japán régió, ezért a kanszai dialektus ma is a legelterjedtebb és legismertebb japán nyelvjárás. A kanszai nyelvjárás idiómái néha más nyelvjárásokban is elterjednek, beleértve az általános japánt. Sok Kanszai régióbeli ember erősen kötődik a saját nyelvjárásához, és erős területi rivalizálást mutat a Tokiói nyelvjárással.
A Taisó-kor óta a manzai nevű japán szórakoztató műfaj Oszakában fejlődött, és nagy számú oszakai humorista jelent meg a japán médiában, akik oszakai nyelvjárást beszéltek. Emiatt a kanszai nyelvjárást beszélőket gyakran viccesebbnek és bőbeszédűbbnek jellemzik, mint más japán nyelvjárást beszélőket. Ezért a tokiói emberek néha utánozzák a kanszai nyelvjárást, ha humorosak akarnak lenni.

Fonológia 
Hangzásbeli szempontból a kanszai dialektusra jellemzőek az erős magánhangzók és mássalhangzók a tokiói dialektussal ellentétben, de a fonémák alapja hasonló. A jellemző különbségek a tokiói és a kanszai dialektusok között a következők:

Magánhangzók 
 Az /u/ közelebb áll a magyarban is használt [u] hanghoz, mint a [ɯ]-hez, ellentétben a tokiói dialektussal.
 A sztenderd japán nyelvben gyakori a magánhangzó-rövidülés, mely a kanszai dialektusban ritka. Például az udvarias です(desu) kapcsolószó a sztenderd japán nyelvben [desz]-ként ejtendő, míg a Kanszai régióban sokkal inkább [deszu] vagy [deszü].
 Egyes regiszterek szerint a tokiói beszélt nyelvben az あい、あえ、おい /ai, ae, oi/ végződések gyakran összeolvadnak egy hosszú ええ /e/ hangra a szavak végén. Például 旨い /umái/ helyett うめえ /umee/, 凄い /szugoi/ helyett pedig a すげえ /szugee/ alakok használatosak. Ezzel szemben a kanszai dialektusban ezek a végződések tisztán ejtődnek. Vakajamában az えい /ei/ végződés is tiszta, nem úgy, mint a sztenderd és más többi japán dialektusban, ahol szinténええ /e/-nek fuzionál.
 Visszatérő tendencia a magánhangzó hosszabbodására az egy szótagos főneveknél. Gyakori példák a きい /kii/ – 木 /ki/ „fa”, a かあ /kaa/ – 蚊 /ka/ „szúnyog”, és a めえ /mee/ – 目 /me/ „szem”.
  Ezzel ellentétben a sztenderd inflexiók lerövidülhetnek. Ez legfőképp akaratlagos igék ragozásánál figyelhető meg. Például az 行こうか? /ikó ká/ „menjünk?” szerkezet a kanszai dialektusban 行こか? /iko ká/-ra változik. Az egyetértés/beleegyezés kifejezésére használatos szerkezet, a そうだ /szó da/-t, kiejtése Kanszaiban そや/せや /szoja,szeja/.
  Mikor magánhangzók, vagy a /j/ félmagánhangzó /i, e/ hangokat követ, palatalizáció, azaz jésülés történik. Ez többnyire a /k/ hang megkettőzésével, vagy egy /n/ hang betűzésével valósul meg. Például a 好きやねん /szuki janen/ „szeretlek” kifejezésből 好っきゃねん /szukkjanen/, a 日曜日 /nicsi joːbi/ „vasárnap” szóból にっちょうび /niccsó bi/, a 賑やか /nyigijaka/ „pezsgő” melléknévből pedig にんぎゃか /nyingjaka/ lesz.

Mássalhangzók 
 A ひ /hi/ szótag közelebb áll a tényleges [hi] szótaghoz (magyar ’h’ betű), ellentétben a tokiói dialektussal, ahol inkább [ç] hallható.
 A jocugana két különböző szótagot jelöl, épp úgy, mint a tokiói dialektusban, de a kanszai dialektust beszélők a じ /dzsi/ és ず /zü/ szótagokat [ʑi]-nek és [zu]-nak ejtik, a [dʑi] és [dzɯ] helyett.
 Az intervokális /g/ hang szabadon [ŋ]-ként vagy [ɡ]- ként ejtendő, viszont a [ŋ] egyre kevésbé használatos.
 A kihívó/provokatív beszédben az [ɺ] hang [r] hanggá alakul, pont úgy, mint a tokiói sitamacsi dialektusban.
 Jellemző, hogy az /s/ hangot /h/ hanggal helyettesítik. Az /s/ néhány debbukalizációja (szájhangból glottális hanggá válás) látszólagos a legtöbb kanszai dialektust beszélőnél, viszont úgy tűnik, hogy a ragokban, toldalékokban, infelxiókban sokkal jellemzőbb, mint az alapszókincsben. Ennek hatására, például はん /han/-t használnak さん /szan/ helyett (pl: 田中さん /Tanaka szan/ -> 田中はん /Tanaka han/), まへん /mahen/ -t a ません /masen/ helyett (formális, negatív forma), まひょ /mahjo/-t ましょう /másó/ helyett, ひちや /hicsija/-t 質屋 /sicsija/ „garnélarákbolt” helyett.
 Az /m/ és a /b/ megváltozása egyes szavakban, mint például a さぶい /szabui/, mely a sztenderd nyelvben 寒い /szamui/ „hideg”.
 Főként a vidéki területeken, a /z, d, r/ hangok néha összemosódnak. Például használatos a でんでん /den den/ forma a 全然 /zen zen/ „egyáltalán nem” helyett, a かだら vagy  からら a 体 /karada/ ”test” helyett. Van egy vicc, mely magyarázza ezt a keveredést: 淀川の水飲んれ腹らら下りや /jorogava no miru noNre hara rarakurari ja/. Ugyanez sztenderd nyelven: 淀川の水飲んで腹だだ下りや /jodogava no mizu noNde hara dadakudari ja/ ”Ittam a Jodo folyó vizéből, s rámjött a hasmenés”.
 Az /r/  + mássalhangzó az igeragozásban /N/ hanggá alakul, úgy mint a kollokviális tokiói beszédben. Például 何してるねん? /nanyi shiteru nen/ ” Mit csinálsz?” sokszor  何してんねん? alakká változik a kanszai dialektusban.

Hangmagasság 

A Kanszai dialektusban megjelenő hangmagasság nagyban különbözik a sztenderd tokiói akcentustól, aminek köszönhetően a nem kanszáiak könnyedén, akár csak ebből, felismerik a kanszai dialektust beszélőket. A köznapi japán elnevezése a Kanszai akcentusnak: Kiotó-Oszaka típusú akcentus (京阪式アクセント, Keihan-siki akuszento). Ez az elnevezés Kanszaiban, Sikokuban, és a Csúbu régió nyugati részén használatos. A tokiói akcentus csak downstepek által különböztet meg egyes szavakat, viszont a kanszai akcentus a szón belüli legelső tónus alapján is, szóval a kanszai dialektus több hangmagasság-mintát követ, mint a tokiói. A tokiói akcentusban a hangmagasság az első és második mora között általában megváltozik, de a kanszai akcentusban nem mindig.

A következőkben egy, a kanszai hangsúlyozás jellegzetességeit bemutató táblázat látható. A ”M” betű a magas, az ”A” betű az alacsony hangmagasságot jelöli:
 Magasan kezdődő hangsúlyozás (高起式 kóki-siki?), vagy lapos-egyenes hangsúlyozás (平進式 Heishin-shiki):
 A magas hangmagasság csak az első morán jelenik meg, a többi alacsony: M-A, M-A-A, M-A-A-A, stb.
 A magas hangmagasság folytatódik a kötött morákon is, a többi alacsony: M-M-L, M-M-L-L, M-M-M-L, stb.
 A magas hangmagasság az utolsó moráig folytatódik: M-M, M-M-M, M-M-M-M, stb.
 Alacsonyan kezdődő hangsúlyozás (低起式 teiki-siki?), vagy emelkedő hangsúlyozás (上昇式 dzsósō-siki?):
 A hangmagasság drasztikusan megemeli a középső kötött morát, majd ismét lecsökken: A-M-A, A-M-A-A, A-A-M-A, stb.
 A hangmagasság drasztikusan megemeli az utolsó morát: A-A-M, A-A-A-M, A-A-A-A-M, stb.
 Ha partikulák kapcsolódnak a szó végéhez, akkor az össze többi mora alacsony lesz: A-A-A(-M), A-A-A-A(-M), A-A-A-A-A(-M)
 A két morás szavaknál két hangsúlyrendszer van. Mindkettőt az utóbbi években fedezték fel: A-M, A-M(-A)
 A második mora hirtelen emelkedik, aztán lesüllyed. Ha viszont partikulát kapcsolunk hozzá, akkor a süllyedés sokszor észrevétlenül történik: A-MA, A-MA(-A) vagy A-M(-A)
  A második mora nem süllyed. Ha partikulát kapcsolunk a szó végéhez, akkor mindkét mora alacsony hangsúlyú lesz: A-M, A-A(-M)
A kanszai akcentusnak léteznek helyi variációi. A tradicionális premodern kanszai akcentust Sikokun, és a Kii-félsziget egyes részein, például Tanabe városában őrizték meg. Még Kiotó és Oszaka között is (mely 30 percnyi vonatút), pár szó zenei hangsúlya különbséget mutat. Például a 東京行きました /Toːkjː ikimasita/ ”Tokióba mentem” jelentésű mondat Oszakában így: M-M-M-M-M-M-M-A-A, míg Tokióban így: A-A-A-A-M-M-A-A-A ejtendő.

Nyelvtan 
A kanszai dialektus szavainak jelentős része a klasszikus japán nyelv szavainak összevonásából jöttek létre (efféle összevonások szokatlanul hatnak a sztenderd japán nyelvben). Például a chigau /csigau/ 'különböző, rossz' chau /csau/, a yoku /joku/ 'jó' yō /jó/, az omoshiroi /omosiroi/ 'érdekes, vicces' pedig omoroi lesz. Ezek az összevonások hasonló inflexiós szabályokat követnek, mint a sztenderd japán nyelvben használt ”társaik”, szóval a chau /csau/ udvarias alakja chaimasu /csaimasz/, a sztenderd japán ige, a chigau /csigau/ pedig chigaimasu /csigaimasz/ lesz.

Igék 
A kanszai dialektusban szintén két fajta szabályos ige, a 五段 /godán/ igék (-u végű igék), és az 一段 /icsidán/ igék (-ru végű igék) használatosak, s továbbá két szabálytalan ige, a 来る /kuru/ (jönni) és a する /suru/ (csinálni), de néhányuk ragozása különbözik a sztenderd japánban megszokottól. 

A sztenderd japán igei inflexióiban (azon belül is a godan igéknél) megtalálható kettős mássalhangzókat általában magánhangzóval helyettesítik a kanszai dialektusban (gyakran rövidülés figyelhető meg a 3 morás igéknél). Ennélfogva az 言う /iü, jü/ (mondani) múlt idejű alakja a sztenderd japán nyelvben 言った /ittá/ vagy /jüttá/ (mondta), a kanszai dialektusban pedig 言うた /jűtá/ lesz. A szabályos igehasználat szinte majdhogynem lehetetlen vállalkozás egy Kanszaiban nevelkedett beszélőnek, ugyanis legtöbbjük akaratlanul is, de 言うて /jűte/-t mondanak 言って /itte/ vagy /jütte/ helyett, még akkor is, ha gyakorlott használói a sztenderd japán nyelvnek. További példák a kettős magánhangzókra: 笑った /váráttá/ (nevetett), mely 笑うた /várótá/ vagy わろた /várota/ lesz, és a 貰った /moráttá/ (kaptam), mely a貰うた /morótá/, もろた /morotá/ vagy akár もうた /mótá/ formát is felveheti.

Az összetett てしまう/te simáu/ ’valamit befejezni, valamit figyelmetlenül elkövetni’ szerkezet a tokiói kollokviális beszédben ちまう /csimáu/-vá rövidül, a kanszai dialektusban viszont a てまう /te máu/ szerkezet használatos. Ennélfogva a しちまう /si csimáu/ vagy しちゃう /si csáu/ してまう /si temáu/-vá alakul.  Továbbá a しまう /si máu/ igére is hatással vannak ugyanazok a hangváltozások, melyeket a többi 五段 /godan/ tipusú  igénél figyelhetünk meg. A múlt idejű alakja ennek a formának てもうた /te móta/ vagy てもた /te mota/, s nem pedig ちまった /csimatta/ vagy ちゃった /csatta/. Például míg a 忘れる /vászureru/ ’elfelejteni’ ige egyes szám első személyű, múlt idejű, szótári alakja Tokióban 忘れちまった /vaszurecsimatta/ vagy 忘れちゃった　/vasurecsatta/, addig Kanszaiban 忘れてもうた /vasuretemóta/ vagy 忘れてもた /vasuretemota/.

Az akaratlagos forma hosszú magánhangzója általában lerövidül. Például a 使おう /cukáó/-ból 使お /cukáo/, a 食べる /taberu/ ’enni’ akaratlagos alakjából pedig 食べよ /tábejo/ lesz. A szabálytalan する /szuru/ ’csinálni’ ige szabálytalanul ragozódik: しょ(う) /so,só/, mely Tokióban しよう /sijó/. Az akaratlagos alakja egy másik szabálytalan igének, a 来る /kuru/ ’jönni’-nek, 来よう /kojó/ lesz, éppúgy, mint a tokiói dialektusban, viszont ha összetett igeként szerepel (てくる /te kuru/), akkor a szokásos てこよう formából てこ(う) lesz.

A műveltető igei végződést, az /-aszeru/-t, általában /-aszu/ végződéssel helyettesítik. Például a させる /szaszeru/ igéből (mely a /szuru/ 'csinálni' műveltető alakja) さす /szaszu/, az 言わせる /ivaszeru/-ból (az  言う /iü/  'mondani' műveltető alakja)  言わす /ivaszu/ lesz. A -te formájából /-aszete/, a befejezett formájából /-aszeta/, /asite/ és /asita/ formák képződnek. Tranzitív icsidán igékben is megjelennek, mint a 見せる /miszeru/ 'megmutatni', ahol a  見せて /miszete/ formából 見して /misite/ alak képződik.

A godan igék feltételes える /-eru/, és az icsidan igék られる /-rareru/ végződése, mely az utóbbi időben egy sima れる /-reru/ alakká rövidült, megegyezik a sztenderd és a kanszai japánt beszélők között. Viszont ahhoz, hogy negatív alakot képezzünk, ki kell cserélnünk a sztenderd nyelvben használt  ない /-nai/ végződést egy sima ん /-N/-re, vagy へん /-heN/ végződésre. Azonban, főleg Oszakában, a godan igék feltételes negatív alakját /-enai/ sokszor helyettesítik egy /-arehen/ végződéssel. Például 行かれへん /ikareheN/-t használnak 行けない /ikenai/ és 行けへん /ikeheN/ 'Nem tudok menni' alakok helyett. Ez azért van, ugyanis az /-ehen/ végződés egybeesne az Oszakában használt tagadó végződéssel. A Japán nyugati részén beszélt dialektusokban, köztük a kanszai dialektusban, a よう /jó/ és az  ん /-N/ negatív végződés kombinációját használják a személyes képtelenség kifejezésére, mint például a よう言わん /jó iván/ 'Meg sem tudok szólalni' (undorból vagy bátortalanságból) szerkezet esetében.

Létezést kifejező igék 

A sztenderd japán nyelvben az /iru/ ige használatos az élő dolgok létezésének kifejezésére, viszont ha ezt helyettesítjük az /oru/ igével, szerényebb alakot kapunk. A Japán nyugati részén beszélt dialektusokban az /oru/ igét nem csak alázatot megkövetelő szituációkban, de szinte bármikor használhatják.

Habár a kanszai dialektus a nyugati japánokra jellemző, mégis az いる /iru/-t, s ennek variációt, például az いてる /iteru/-t, Oszakában, Kiotóban, Sigában és még sok más területen használják. E területek lakói, főleg a kiotói nők, hajlamosak az おる /oru/ igét szókimondónak, s lenézőnek titulálni. Általában közeli barátokra, náluk rangban alsóbbrendűekre, s állatokra használják, kerülvén az időseket (kivétel: /orareru/, mely tiszteletteljes kifejezés; orimasu, mely alázatos kifejezés). Más területeken (pl: Hjógo, Mie) az いる /iru/ alig használatos, s az おる /oru/ nem hordozza a negatív jelentéstartalmat (mint például Kiotóban). Vakajama egyes részein az いる /iru/ igét az ある /aru/ igével helyettesítik, melyet más dialektusokban az élettelen objektumok megnevezésére használnak.

Az おる /oru/ igét segédigeként is használják, melyet ebben az esetben /joru/-ként ejtenek. Oszakában, Kiotóban, Sigában, Észak-Narában és Mie egyes részein, főleg férfias nyelvezetben, a よる /joru/ ige használata zavarónak, lenézőnek hathat egy harmadik fél számára. Hjógoban, Dél-Narában, s Vakajama egyes részein pedig egy éppen végbemenő folyamatot jelöl (az ige kapcsolatos alakja +よる). Például: 食べてよる /tabete yoru/ ’éppen eszik’.

Negatív alak 

Informális beszédben a negatív ige végződése, ami a sztenderd japánban ない /nai/, ん /-n/ vagy へん /-hen/ lesz, mint például az 行かん /ikan/ és az 行かへん /ikahen/ ’nem megyek’ esetében, amit a sztenderd japánban 行かない /ikanai/-nak mondanak. A ん /-N/ végződés a klasszikus japán negatív alaknak, a ぬ /-nu/-nak a transzformációja, mely néhány idiómában is megjelenik. A へん /-hen/ végződés a はせん /va szen/ rövidülésének és változásának eredménye, a /-n/ hangsúlyos alakjak. A やへん /-jahen/, mely egy egyfajta ”átmeneti forma” a はせん /-va szen/ és a へん /-hen/ között, néha még ma is használatos az 一段 /icsidan/ igék esetén. A 五段 /godan/ igék kétféleképpen ragozódhatnak a /-hen/ végződés előtt: a leggyakoribb az /-ahen/, például az 行かへん /ikahen/ esetén, de Oszakában az /-ehen/ végződés is használatos (行けへん /ikehen/). Mikor /-i/ magánhangzó kerül a へん /-hen/ végződés elé, akkor a へん /-hen/ helyett ひん /hin/-t ejtenek, főleg Tokióban. A múlt idejű negatív alak んかった /-N katta/ és へんかった /-heN katta/, egyfajta elegye a ん /-N/-nek, a へん /-heN/-nek és a sztenderd japán múlt idejű negatív alakjának, a なかった /nakatta/-nak. A tradicionális kanszai dialektusban a なんだ /-naNda/ és a へなんだ /-henaNda/, a múlt idejű, negatív alaknál használatos.
  五段 godan igék: a 使う /cukau/ ’használni’ igéből 使わん /cukavaN/, 使わへん /cukavaheN/, illetve 使えへん /cukaeheN/ alakok lesznek
 上一段 kami-icsidan igék: 起きる /okiru/     ’felkelni’ igéből 起きん /okiN/, 起きやへん /okijaheN/, 起きへん /okiheN/, illetve 起きひん /okihiN/ alakok lesznek
 egy morás igék: 見る /miru/ ’látni’ igéből 見ん /miN/, 見やへん /mijaheN/, 見えへん /mieheN/, illetve 見いひん /miːhiN/ alakok lesznek
 下一段     simo-icsidan igék: 食べる /taberu/ ’enni’ igéből食べん /tabeN/, 食べやへん /tabejaheN/, illetve 食べへん /tabeheN/ alakok lesznek
 egy morás igék: 寝る /neru/ ’aludni’ igéből 寝ん /neN/, 寝やへん /nejaheN/, illetve 寝えへん /neːheN/ alakok lesznek
 s-rendhagyó igék: する /suru/ igéből せん /seN/, しやへん /sijaheN/, せえへん /szeːheN/, illetveしいひん /siːhiN/ alakok lesznek
 k-rendhagyó igék: 来る /kuru/ igéből 来ん /koN/, きやへん /kijaheN/, けえへん /keːheN/, illetve きいひん /kiːhiN/ alakok lesznek
 来おへん /koːheN/: a けえへん /keːheN/ és      a sztenderd 来ない /konai/ ige keveredéséből jött létre, mely      főképp a fiatalok körében használatos, leginkább Kóbéban.
A mindennapi beszédben a へん /-heN/ végződést használják majdnem minden tagadó mondatban, aん /-N/ végződést pedig erőteljesebb tagadás kifejezésekor, illetve idiómák esetén. Például んといて /-N toite/ vagy んとって /-N totte/ végződést használnak a sztenderd ないで /-nai de/ ’légy szíves, ne tedd’ helyett; んでもええ /-N demo eː/ végződést a sztenderd なくてもいい /-nakutemo iː/ ’nem kell megcsinálni’ helyett; és んと（あかん） /-N to (akaN)/ végződést a なくちゃ（いけない) /-nakucsa (ikenai)/ vagy ねばならない /-neba (naranai)/ ’meg kell tenned’ helyett.  Az utolsó végződést helyettesíthetjük a な(あかん) /-na (akaɴ)/ vagy a んならん /-N naraN/ formákkal.

Felszólító mód 

A kanszai dialektusban 2 féle felszólító mód van. Az egyik ezek közül a szabályos felszólító mód, amely a Késő-közép japán nyelvből maradt fenn. A sztenderd japán nyelv icsidán igéinél előforduló ろ /-ro/ végződés sokkal ritkábban fordul elő a kanszai dialektusban, és általában /-i/ vagy /-e/ végződéssel helyettesítik. A szabályos felszólító módot általában よ /jo/ vagyや /ja/ követ. A másik felszólító mód ”könnyedebb” és valahogy nőiesebb forma, amely határozói igenevet használ (連用形 /renjókei/, mely a ます /maszu/ tő), esetenként ennek megrövidült alakját (連用形  /renjókei/) + なさい /naszai/ végződést. Végződései gyakran megnyúlnak, és ezeket általában や /ja/ vagy な /na/ követ. Kiotóban a nők gyakran kapcsolnak egy よし /-josi/ végződést a nőies felszólító formához.
 godan igék: a 使う /cukau/ ige 使え /cukae/ a szabályos alakban, 使い（い） /cukai(ː)/ feminin alakban
 上一段 kami-icsidan igék: a 起きる /okiru/ ige 起きい /okiː/ (A-M-A) a szabályos alakban, 起き（い） /oki(ː)/ (A-A-M) feminin alakban
 下一段 simo-icsidan igék: a 食べる /taberu/ ige 食べえ /tabeː/ (A-M-A) szabályos alakban, 食べ（え） /tabe(ː)/ (A-A-M) feminin alakban
 s-szabálytalan igék: a する /suru/ ige せえ /seː/ szabályos alakban, し（い） /si(ː)/ feminin alakban
 k-szabálytalan igék: a 来る /kuru/ ige こい /koi/ szabályos alakban, き（い） /ki(ː)/ feminin alakban
A kanszai dialektusban tagadó felszólító módban is használható a ”könnyedebb” forma. Ezt a renjókei + な /na/ szerkezettel érhetjük el, mely a renjókei + なさるな /naszaruna/ szerkezet megrövidült változata. A な /na/ sokszor なや /naja/ vagy ないな /naina/ alakká változik. A ”könnyedebb” tagadó felszólító mód struktúrailag ugyanúgy épül fel, mint a felszólító mód + な /na/ szerkezet, melyet a kanszai dialektust beszélők hangsúly alapján könnyedén megkülönböztetnek, de a tokiói dialektust beszélők számára sokszor ez nehéz feladat. Ugyanis a tokiói dialektusban a な /na/ végződés egyes esetekben tiltást fejez ki (ne csinálj valamit). A kiejtés a ”könnyedebb” felszólító mód esetében kevésbé hangsúlyos, a tagadó felszólító mód esetében viszont a な /na/ előtt downstep jellemző. 
 五段 godan igék: a 使う /cukau/ ige 使うな /cukauna/ szabályos alakban, 使いな /cukaina/ feminin alakban
 上一段 kami-icsidan igék: az 起きる /okiru/ ige 起きるな /okiruna/ szabályos alakban, 起きな /okina/ feminin alakban
 下一段 simo-icsidan igék: a食べる /taberu/ ige 食べるな /taberuna/ szabályos alakban, 食べな /tabena/ feminin alakban
 s-szabálytalan igék: a する /suru/ ige するな /suruna/ vagy すな /szuna/ szabályos alakban, しな /sina/ feminin alakban
 k-szabálytalan igék: a 来る /kuru/ igen 来るな /kuruna/ szabályos alakban, きな /kina/ feminin alakban

Melléknevek 

A kanszai dialektusban a melléknév töve általában ugyanaz, mint a sztenderd japán nyelvben, kivételek ez alól a regionális szókincsbeli különbségek. Ugyanaz a folyamat megy végbe a renjókei végződéseknél is, amely a klasszikus japán nyelvben: a jelzői végződés lerövidül. A klasszikus japán esetében a し /-si/ és a き/-ki/ rövidül /-i/-re, a renjókei esetében pedig a く /-ku/ rövidül /-u/-ra. Ezzel a szabályszerűséggel például a 早う /hajoː/-ból (a 早う/hajau/ rövidülése, jelentése: gyors) 早く /hajaku/-t képezhetünk (jelentése: gyorsan). Az évszázadok során gyakran előfordult, hogy elhagyták a mássalhangzót a melléknévi végződés utolsó morájáról (a mássalhangzó elhagyására vezethetőek vissza olyan szavak, mint az ありがとう /arigatoː/ és az おめでとう /omedetoː/, de a kantói dialektus megőrizte a く /-ku/ végződést, míg a し /-si/ és aき /ki/ mégis /i/-re rövidül. Ez felelős az eltérésért a sztenderd nyelvtől.)

A kanszai dialektust beszélők hajlamosak a melléknevek /-i/ végződéseinek elhagyására, és utolsó magánhangzóinak megnyújtására, mely néha tonális változást eredményez. E folyamat által az おもろい /omoroi/ ’érdekes, vicces’-ből おもろう /omoró/, az あつい /acui/ ’meleg, forró’-ból pedig あつう /acú/ vagy あっつ /accu/ lesz. A melléknevek effajta használatát, melyet általában felkiáltásnak szánnak,és gyakran olvashatjuk a klasszikus irodalomban, hallhatjuk sok más modern japán dialektusban, mégis Kanszaiban a leggyakoribb.

Nincs semmilyen speciális ragozás a valószínűség kifejezésére (melléknevek esetében) a kanszai dialektusban, csupán aやろ /jaro/ végződést kell hozzákapcsolni a melléknév szótári alakjához. Például a 安かろう /jaszukaró/ ’valószínűleg olcsó’ alak alig használatos, ehelyett inkább azt mondják 安いやろ /jaszui jaro/. Az udvarias szuffixumokat is, a です/だす/どす /deszu, daszu, doszu/ és a ます /-maszu/, a sztenderd japánban megszokott でしょう /desó/ helyett やろ /jaro/ követ. Például a 今日は晴れでしょう /kjó va hare desó/ ’Ma valószínű szép időnk lesz’ a kanszai dialektus szerint 今日は晴れですやろ /kjó va hare jaro/.

Kopulák 

A sztenderd japán nyelv だ /da/ kopuláját a kanszai dialektusban や /ja/ kopulával helyettesítik. Ugyan ez vonatkozik ragozott formáira, mely által a だろう /daró/-ból やろ /jaro/, a だった /datta/-ból やった /jatta/ lesz. Fontos megjegyezni, hogy a だろう /daró/ leginkább a férfias nyelvezet része, míg a やろ /jaro/-t nők és férfiak is használják. A negatív kopula ではない /de va nai/ vagy じゃない /dzsa nai/ a kanszai dialektusban やない /ya nai/ vagy やあらへん/やあれへん /ya arahen, ya arehen/. A や /ya/, mely a である /dearu/ beszélt nyelvi alakja, a じゃ /dzsa/-ból eredeztethető, mely a kései Edo korból származik (viszont beszélt nyelvben a /dzsa/-t még mindig használják). A じゃ /dzsa/-t többnyire Japán nyugati részén őrizték meg (például Hirosimában), s fikciókban idős férfiak sztereotipizálására is használják.

A や /ja/ és a じゃ /dzsa/ csak informális szituációkban használhatóak, éppen úgy, mint a sztenderd japán だ /da/-ja, míg a sztenderd です /desz/ legfőképp formális nyelvezetben, úgynevezett 敬語 /keigo/-ban használatos. A formális ます /masz/, です /desz/, ございます /gozaimasz/ alakokat Kanszaiban is használják, épp úgy, mint Tokióban, de a kanszai dialektus rendelkezik saját udvariassági formulákkal. A です /desz/-t Oszakában だす /dasz/-ként, Kiotóban どす /dosz/-ként ejtik. Az おます /omasz/ egy másik egyedi, udvarias alak, melyet Kiotóban sokszor おす /oszu/-nak ejtenek. Az おます /omasz/ használata megegyezik a ございます /gozaimasz/ használatával, mely az ある /aru/ udvarias alakja, viszont közel sem olyan formális, mint a ございます/gozaimasz/. Oszakában a だす /dasz/-t és az おます /omasz/-t sokszor lerövidítik: だ /da/, おま /oma/. Az おます /omasz/ és おす /oszu/ negatív formái: おまへん /omahen/, おへん /ohen/.

Mikor néhány mondatvégi partikula és a valószínűség kifejezésére használatos やろ /jaro/ forma /-szu/ udvarias végződést követ, akkor összeolvadás történik (ez legfőképpen Oszakában jellemző). Ma ezt a kombinált formát régimódinak, túlzónak tekintik.
 n’na (-szu + na), hangsúlyozás. Például: Bocsi-bocsi den’na. ’Hát, is-is’
 n’nen (-szu + nen), hangsúlyozás. Például: Csáiman’nen. ’Ez helytelen’
 nganan (-szu + gana), hangsúlyozás. Például: Jorosú tanomimangana. ’Örülök, hogy megismerhetlek’
 kka (-szu + ka), kérdés. Például: Mókarimakka? ’Hogy halad az üzlet?’
 n’no (-szu +no), kérdés. Például: Nanyi jütteman’no? ’Miről beszélsz?’
 ssze (-szu + e, a /jo/ egy variációjaként), magyarázat, tanács. Például: Ee toko osiemassze! ’Majd én mutatok egy jó helyet’
 ssáró (szu + jaro), feltevés, meggyőződés. Például: Kjó va hare dessaro. ’Ma valószínűleg jó idő lesz.’

Aspektusok 

A köznapi kanszai beszédben kétféle folyamatos igeszemléletet különböztetünk meg: a てる /-teru/-t és a とる /-toru/-t. Az előbbi a sztenderd japánban használt ている /-te iru/, az utóbbi pedig a ておる /-te oru/ rövidített alakja, mely más nyugati japán dialektusokban használt forma. A てる /-teru/ és とる /-toru/ használata megegyezik az いる /-iru/ és おる /-oru/ használatával.

Az élettelen objektumok kifejezésére használt たる /-taru/ és たある /-ta aru/ alakok a てある /-te aru/ rövidített alakjai. A sztenderd japánban a てある /-te aru/-t csak tárgyas igék esetében használják, de a kanszai たる /-taru/-t vagy たある /ta aru/-t tárgyatlan igék esetében is. Fontos megemlíteni, hogy a てやる /-te jaru/ ’csinálni valamit valakinek’ jelentésű igevégződés szintén たる /-taru/-vá rövidül (Szensuban és Vakajamában ちゃる /csaru/-vá), így célszerű nem összekeverni a kettőt.

Más nyugat-japáni dialektusok, mint Csúgoku vagy Sikoku dialektusai, megkülönböztetik az igei aspektusokat (よる /-joru/ a folyamatos, とる /toru/ a befelyezett alak). A Kanszai régióban található Hjógo déli részén és a Kii-félszigeten szintén megkülönböztetik ezeket az aspektusokat. Vakajama egyes részein a よる /-joru/ és とる /-toru/ alakok helyett a やる /やる/ és a たある/ちゃある /ta aru, csa aru/ alakokat használják.

Hivatkozások

Jegyzetek

Bibliográfia 

A nem japán anyanyelvűek számára sokkal több lehetőség van a kanszai dialektus elsajátítására, mint más dialektusok esetében (angol, illetve japán nyelven).
 Palter, DC and Slotsve, Kaoru Horiuchi (1995). Colloquial Kansai Japanese: The Dialects and Culture of the Kansai Region. Boston: Charles E. Tuttle Publishing. .
 Colloquial Kansai Japanese at Google Books
 Kinki Japanese at Google Books
 Tse, Peter (1993). Kansai Japanese: The language of Osaka, Kyoto, and western Japan. Boston: Charles E. Tuttle Publishing. .
 Kansai Japanese at Google Books
 Takahashi, Hiroshi and Kyoko (1995). How to speak Osaka Dialect. Kobe: Taiseido Shobo Co. Ltd. 
 Minoru Umegaki (Ed.) (1962). 近畿方言の総合的研究 (Kinki hōgen no sōgōteki kenkyū). Tokyo: Sanseido.
 Isamu Maeda (1965). 上方語源辞典 (Kamigata gogen jiten). Tokyo: Tokyodo Publishing.
 Kiichi Iitoyo, Sukezumi Hino, Ryōichi Satō (Ed.) (1982). 講座方言学7 -近畿地方の方言- (Kōza hōgengaku 7 -Kinki chihō no hōgen-). Tokyo: Kokushokankōkai
 Shinji Sanada, Makiko Okamoto, Yoko Ujihara (2006). 聞いておぼえる関西(大阪)弁入門 (Kiite oboeru Kansai Ōsaka-ben nyūmon). Tokyo: Hituzi Syobo Publishing. .

További információk 
 Kansai Dialect Self-study Site for Japanese Language Learner
 The Kansai and Osaka dialects – nihongoresources.com
 Kansai Ben  – TheJapanesePage.com
 Kansai Japanese Guide – Kansai-ben texts and videos made by Ritsumeikan University students
 Japanese101: KANSAI-BEN – iPhone Application by JapanNewbie.com
 Osaka-ben Study Website, Kyoto-ben Study Website – U-biq
 A Course in Osaka-ben – Osaka city

Fordítás 

Japán nyelvek
A kanszai dialektus ( 関西弁, 関西方言 Kansai-ben , Kansai hōgen ) Japán Kanszai régiójában beszélt dialektus csoportok egyike . A köznapi japán nyelv Kanszai-bennek nevezi , de használják a Kinki dialektus megnevezést is . A kiotói és oszakai nyelvjárásokat , különösen az Edo korszakban , hívták Kamigata nyelvjárásoknak is . A Kanszai dialektust gyakran Oszaka , a Kanszai régió legnagyobb városában beszélt nyelvjárással azonosítják , melyet Oszaka-bennek hívnak . Ezt a nyelvjárást a sztenderd japán nyelvet beszélők egyszerre dallamosabbnak és nyersebbnek tartják . Háttértörténet Mivel Oszaka a régió legnagyobb városa , és az elmúlt században ez a város kapta a legnagyobb figyelmet a médiától , a más nyelvjárásokat beszélők gyakran azonosítják az oszakai dialektust az egész Kanszai régió nyelvjárásával . Valójában azonban a kanszai nyelvjárás nem egyetlen dialektusra utal , hanem egy csoport egymással kapcsolatban álló nyelvjárást jelent , amit ezen a területen használnak . Minden nagyobb város és prefektúra külön nyelvjárással rendelkezik . A legelterjedtebb kanszai dialektust az úgynevezett Keihansinban , azaz Kiotóban , Oszakában és Kóbéban , és e metropolitán városokkilométeres körzetében beszélik . Ebben a szócikkben főként a Sóva- és Heiszei-korszakokban ezen a területen beszélt nyelvjárásokról van szó . Más területek nyelvjárásai más alapvető jellemzőkkel rendelkeznek az általános kanszai nyelvjáráshoz képest . A Tadzsima és a Tango ( a Maizuru kivételével ) nyelvjárások a régió északkeleti területén túlságosan különböznek ahhoz , hogy a kanszai nyelvjárások közé soroljuk őket , ezért ezeket gyakran a Csúgoku nyelvjárások közé soroljuk . A Kii-félsziget délkeleti részén , köztük Tocukavában és Ovaszében beszélt nyelvjárások , szintén lényegesen különböznek a kanszai dialektustól , ezeket önálló csoportnak tekintjük . A Sikoku és Hokuriku nyelvjárások nagyban hasonlítanak a kanszai dialektusokra , ezeket mégis külön csoportba soroljuk . Történelem A dialektus több , mintéves történelemmel rendelkezik . Mikor Kinai régió városai , például Nara és Kiotó birodalmi fővárosok voltak , a Kinai nyelvjárás , ami a kanszai dialektus elődje volt , volt a hivatalos japán nyelvjárás . Az egész ország nyelvjárására nagy hatással volt , beleértve az Edo dialektust , ami a modern tokiói nyelvjárás elődje . A kiotói értelmiség által kidolgozott irodalmi stílus lett a klasszikus japán nyelv alapja . Mikor a Tokugava sógunátus uralma alatt Japán katonai és politikai központja Edoba lett áthelyezve , a kanszai dialektus helyét az Edo dialektus vette át . A Meidzsi-restauráció és a főváros Kiotóból Tokióba költöztetésével , a kanszai dialektus végleg területi dialektussá vált . Mikor az országos oktatás és a média terjedése általánossá vált Japánban , néhány tulajdonsága és területi jellemzője a dialektusnak elveszett , vagy megváltozott . De mivel körülbelülmillió lakosával Kanszai a második legnépesebb japán régió , ezért a kanszai dialektus ma is a legelterjedtebb és legismertebb japán nyelvjárás . A kanszai nyelvjárás idiómái néha más nyelvjárásokban is elterjednek , beleértve az általános japánt . Sok Kanszai régióbeli ember erősen kötődik a saját nyelvjárásához , és erős területi rivalizálást mutat a Tokiói nyelvjárással . A Taisó-kor óta a manzai nevű japán szórakoztató műfaj Oszakában fejlődött , és nagy számú oszakai humorista jelent meg a japán médiában , akik oszakai nyelvjárást beszéltek . Emiatt a kanszai nyelvjárást beszélőket gyakran viccesebbnek és bőbeszédűbbnek jellemzik , mint más japán nyelvjárást beszélőket . Ezért a tokiói emberek néha utánozzák a kanszai nyelvjárást , ha humorosak akarnak lenni . Fonológia Hangzásbeli szempontból a kanszai dialektusra jellemzőek az erős magánhangzók és mássalhangzók a tokiói dialektussal ellentétben , de a fonémák alapja hasonló . A jellemző különbségek a tokiói és a kanszai dialektusok között a következők : Magánhangzók Az /u / közelebb áll a magyarban is használt [ u ] hanghoz , mint a [ ɯ]-hez , ellentétben a tokiói dialektussal . A sztenderd japán nyelvben gyakori a magánhangzó-rövidülés , mely a kanszai dialektusban ritka . Például az udvarias です( desu ) kapcsolószó a sztenderd japán nyelvben [ desz]-ként ejtendő , míg a Kanszai régióban sokkal inkább [ deszu ] vagy [ deszü ] . Egyes regiszterek szerint a tokiói beszélt nyelvben az あい、 あえ、おい / ai , ae , oi / végződések gyakran összeolvadnak egy hosszú ええ /e / hangra a szavak végén . Például 旨い / umái / helyett うめえ / umee / , 凄い / szugoi / helyett pedig a すげえ / szugee / alakok használatosak . Ezzel szemben a kanszai dialektusban ezek a végződések tisztán ejtődnek . Vakajamában az えい / ei / végződés is tiszta , nem úgy , mint a sztenderd és más többi japán dialektusban , ahol szinténええ / e/-nek fuzionál . Visszatérő tendencia a magánhangzó hosszabbodására az egy szótagos főneveknél . Gyakori példák a きい /kii / – 木 /ki / „ fa” , a かあ / kaa / – 蚊 /ka / „ szúnyog” , és a めえ / mee / – 目 / me / „ szem” . Ezzel ellentétben a sztenderd inflexiók lerövidülhetnek . Ez legfőképp akaratlagos igék ragozásánál figyelhető meg . Például az 行こうか ? / ikó ká / „ menjünk?” szerkezet a kanszai dialektusban 行こか ? / iko ká/-ra változik . Az egyetértés/ beleegyezés kifejezésére használatos szerkezet , a そうだ / szó da/-t , kiejtése Kanszaiban そや/ せや / szoja, szeja / . Mikor magánhangzók , vagy a /j / félmagánhangzó /i , e / hangokat követ , palatalizáció , azaz jésülés történik . Ez többnyire a /k / hang megkettőzésével , vagy egy /n / hang betűzésével valósul meg . Például a 好きやねん / szuki janen / „ szeretlek” kifejezésből 好っきゃねん / szukkjanen / , a 日曜日 / nicsi joːbi / „ vasárnap” szóból にっちょうび / niccsó bi / , a 賑やか / nyigijaka / „ pezsgő” melléknévből pedig にんぎゃか / nyingjaka / lesz . Mássalhangzók A ひ / hi / szótag közelebb áll a tényleges [ hi ] szótaghoz ( magyar ’h’ betű ) , ellentétben a tokiói dialektussal , ahol inkább [ ç ] hallható . A jocugana két különböző szótagot jelöl , épp úgy , mint a tokiói dialektusban , de a kanszai dialektust beszélők a じ /dzsi / és ず /zü / szótagokat [ ʑi]-nek és [ zu]-nak ejtik , a [ dʑi ] és [ dzɯ ] helyett . Az intervokális /g / hang szabadon [ ŋ]-ként vagy [ ɡ]- ként ejtendő , viszont a [ ŋ ] egyre kevésbé használatos . A kihívó/provokatív beszédben az [ ɺ ] hang [ r ] hanggá alakul , pont úgy , mint a tokiói sitamacsi dialektusban . Jellemző , hogy az /s / hangot /h / hanggal helyettesítik . Az /s / néhány debbukalizációja ( szájhangból glottális hanggá válás ) látszólagos a legtöbb kanszai dialektust beszélőnél , viszont úgy tűnik , hogy a ragokban , toldalékokban , infelxiókban sokkal jellemzőbb , mint az alapszókincsben . Ennek hatására , például はん / han/-t használnak さん / szan / helyett ( pl : 田中さん /Tanaka szan / -> 田中はん /Tanaka han / ) , まへん / mahen / -t a ません / masen / helyett ( formális , negatív forma ) , まひょ / mahjo/-t ましょう / másó / helyett , ひちや / hicsija/-t 質屋 / sicsija / „ garnélarákbolt” helyett . Az /m / és a /b / megváltozása egyes szavakban , mint például a さぶい / szabui / , mely a sztenderd nyelvben 寒い / szamui / „ hideg” . Főként a vidéki területeken , a /z , d , r / hangok néha összemosódnak . Például használatos a でんでん / den den / forma a 全然 / zen zen / „ egyáltalán nem” helyett , a かだら vagy からら a 体 / karada / ”test” helyett . Van egy vicc , mely magyarázza ezt a keveredést : 淀川の水飲んれ腹らら下りや / jorogava no miru noNre hara rarakurari ja/ . Ugyanez sztenderd nyelven : 淀川の水飲んで腹だだ下りや / jodogava no mizu noNde hara dadakudari ja / ”Ittam a Jodo folyó vizéből , s rámjött a hasmenés” . Az /r / + mássalhangzó az igeragozásban /N / hanggá alakul , úgy mint a kollokviális tokiói beszédben . Például 何してるねん ? / nanyi shiteru nen / ” Mit csinálsz?” sokszor 何してんねん ? alakká változik a kanszai dialektusban . Hangmagasság A Kanszai dialektusban megjelenő hangmagasság nagyban különbözik a sztenderd tokiói akcentustól , aminek köszönhetően a nem kanszáiak könnyedén , akár csak ebből , felismerik a kanszai dialektust beszélőket . A köznapi japán elnevezése a Kanszai akcentusnak : Kiotó-Oszaka típusú akcentus ( 京阪式アクセント , Keihan-siki akuszento ) . Ez az elnevezés Kanszaiban , Sikokuban , és a Csúbu régió nyugati részén használatos . A tokiói akcentus csak downstepek által különböztet meg egyes szavakat , viszont a kanszai akcentus a szón belüli legelső tónus alapján is , szóval a kanszai dialektus több hangmagasság-mintát követ , mint a tokiói . A tokiói akcentusban a hangmagasság az első és második mora között általában megváltozik , de a kanszai akcentusban nem mindig . A következőkben egy , a kanszai hangsúlyozás jellegzetességeit bemutató táblázat látható . A ”M” betű a magas , az ”A” betű az alacsony hangmagasságot jelöli : Magasan kezdődő hangsúlyozás ( 高起式 kóki-siki ? ) , vagy lapos-egyenes hangsúlyozás ( 平進式 Heishin-shiki ) : A magas hangmagasság csak az első morán jelenik meg , a többi alacsony : M-A , M-A-A , M-A-A-A , stb . A magas hangmagasság folytatódik a kötött morákon is , a többi alacsony : M-M-L, M-M-L-L, M-M-M-L , stb . A magas hangmagasság az utolsó moráig folytatódik : M-M , M-M-M , M-M-M-M , stb . Alacsonyan kezdődő hangsúlyozás ( 低起式 teiki-siki ? ) , vagy emelkedő hangsúlyozás ( 上昇式 dzsósō-siki ? ) : A hangmagasság drasztikusan megemeli a középső kötött morát , majd ismét lecsökken : A-M-A , A-M-A-A , A-A-M-A , stb . A hangmagasság drasztikusan megemeli az utolsó morát : A-A-M , A-A-A-M , A-A-A-A-M , stb . Ha partikulák kapcsolódnak a szó végéhez , akkor az össze többi mora alacsony lesz : A-A-A( -M ) , A-A-A-A( -M ) , A-A-A-A-A( -M ) A két morás szavaknál két hangsúlyrendszer van . Mindkettőt az utóbbi években fedezték fel : A-M , A-M( -A ) A második mora hirtelen emelkedik , aztán lesüllyed . Ha viszont partikulát kapcsolunk hozzá , akkor a süllyedés sokszor észrevétlenül történik : A-MA , A-MA( -A ) vagy A-M( -A ) A második mora nem süllyed . Ha partikulát kapcsolunk a szó végéhez , akkor mindkét mora alacsony hangsúlyú lesz : A-M , A-A( -M ) A kanszai akcentusnak léteznek helyi variációi . A tradicionális premodern kanszai akcentust Sikokun , és a Kii-félsziget egyes részein , például Tanabe városában őrizték meg . Még Kiotó és Oszaka között is ( melypercnyi vonatút ) , pár szó zenei hangsúlya különbséget mutat . Például a 東京行きました /Toːkjː ikimasita / ”Tokióba mentem” jelentésű mondat Oszakában így : M-M-M-M-M-M-M-A-A , míg Tokióban így : A-A-A-A-M-M-A-A-A ejtendő . Nyelvtan A kanszai dialektus szavainak jelentős része a klasszikus japán nyelv szavainak összevonásából jöttek létre ( efféle összevonások szokatlanul hatnak a sztenderd japán nyelvben ) . Például a chigau / csigau / 'különböző , rossz' chau / csau / , a yoku / joku / 'jó' yō /jó / , az omoshiroi / omosiroi / 'érdekes , vicces' pedig omoroi lesz . Ezek az összevonások hasonló inflexiós szabályokat követnek , mint a sztenderd japán nyelvben használt ”társaik” , szóval a chau / csau / udvarias alakja chaimasu / csaimasz / , a sztenderd japán ige , a chigau / csigau / pedig chigaimasu / csigaimasz / lesz . Igék A kanszai dialektusban szintén két fajta szabályos ige , a 五段 / godán / igék ( -u végű igék ) , és az 一段 / icsidán / igék ( -ru végű igék ) használatosak , s továbbá két szabálytalan ige , a 来る / kuru / ( jönni ) és a する / suru / ( csinálni ) , de néhányuk ragozása különbözik a sztenderd japánban megszokottól . A sztenderd japán igei inflexióiban ( azon belül is a godan igéknél ) megtalálható kettős mássalhangzókat általában magánhangzóval helyettesítik a kanszai dialektusban ( gyakran rövidülés figyelhető meg amorás igéknél ) . Ennélfogva az 言う /iü , jü / ( mondani ) múlt idejű alakja a sztenderd japán nyelvben 言った / ittá / vagy / jüttá / ( mondta ) , a kanszai dialektusban pedig 言うた /jűtá / lesz . A szabályos igehasználat szinte majdhogynem lehetetlen vállalkozás egy Kanszaiban nevelkedett beszélőnek , ugyanis legtöbbjük akaratlanul is , de 言うて / jűte/-t mondanak 言って / itte / vagy / jütte / helyett , még akkor is , ha gyakorlott használói a sztenderd japán nyelvnek . További példák a kettős magánhangzókra : 笑った / váráttá / ( nevetett ) , mely 笑うた / várótá / vagy わろた / várota / lesz , és a 貰った / moráttá / ( kaptam ) , mely a貰うた / morótá / , もろた / morotá / vagy akár もうた / mótá / formát is felveheti . Az összetett てしまう/te simáu / ’valamit befejezni , valamit figyelmetlenül elkövetni’ szerkezet a tokiói kollokviális beszédben ちまう / csimáu/-vá rövidül , a kanszai dialektusban viszont a てまう /te máu / szerkezet használatos . Ennélfogva a しちまう / si csimáu / vagy しちゃう / si csáu / してまう / si temáu/-vá alakul . Továbbá a しまう / si máu / igére is hatással vannak ugyanazok a hangváltozások , melyeket a többi 五段 / godan / tipusú igénél figyelhetünk meg . A múlt idejű alakja ennek a formának てもうた /te móta / vagy てもた /te mota / , s nem pedig ちまった / csimatta / vagy ちゃった / csatta / . Például míg a 忘れる / vászureru / ’elfelejteni’ ige egyes szám első személyű , múlt idejű , szótári alakja Tokióban 忘れちまった / vaszurecsimatta / vagy 忘れちゃった / vasurecsatta / , addig Kanszaiban 忘れてもうた / vasuretemóta / vagy 忘れてもた / vasuretemota / . Az akaratlagos forma hosszú magánhangzója általában lerövidül . Például a 使おう / cukáó/-ból 使お / cukáo / , a 食べる / taberu / ’enni’ akaratlagos alakjából pedig 食べよ / tábejo / lesz . A szabálytalan する / szuru / ’csinálni’ ige szabálytalanul ragozódik : しょ( う ) / so,só / , mely Tokióban しよう / sijó / . Az akaratlagos alakja egy másik szabálytalan igének , a 来る / kuru / ’jönni’-nek , 来よう / kojó / lesz , éppúgy , mint a tokiói dialektusban , viszont ha összetett igeként szerepel ( てくる /te kuru / ) , akkor a szokásos てこよう formából てこ( う ) lesz . A műveltető igei végződést , az /-aszeru/-t , általában /-aszu / végződéssel helyettesítik . Például a させる / szaszeru / igéből ( mely a / szuru / 'csinálni' műveltető alakja ) さす / szaszu / , az 言わせる / ivaszeru/-ból ( az 言う /iü / 'mondani' műveltető alakja ) 言わす / ivaszu / lesz . A -te formájából /-aszete / , a befejezett formájából /-aszeta / , / asite / és / asita / formák képződnek . Tranzitív icsidán igékben is megjelennek , mint a 見せる / miszeru / 'megmutatni' , ahol a 見せて / miszete / formából 見して / misite / alak képződik . A godan igék feltételes える /-eru / , és az icsidan igék られる /-rareru / végződése , mely az utóbbi időben egy sima れる /-reru / alakká rövidült , megegyezik a sztenderd és a kanszai japánt beszélők között . Viszont ahhoz , hogy negatív alakot képezzünk , ki kell cserélnünk a sztenderd nyelvben használt ない /-nai / végződést egy sima ん /-N/-re , vagy へん /-heN / végződésre . Azonban , főleg Oszakában , a godan igék feltételes negatív alakját /-enai / sokszor helyettesítik egy /-arehen / végződéssel . Például 行かれへん / ikareheN/-t használnak 行けない / ikenai / és 行けへん / ikeheN / 'Nem tudok menni' alakok helyett . Ez azért van , ugyanis az /-ehen / végződés egybeesne az Oszakában használt tagadó végződéssel . A Japán nyugati részén beszélt dialektusokban , köztük a kanszai dialektusban , a よう / jó / és az ん /-N / negatív végződés kombinációját használják a személyes képtelenség kifejezésére , mint például a よう言わん /jó iván / 'Meg sem tudok szólalni' ( undorból vagy bátortalanságból ) szerkezet esetében . Létezést kifejező igék A sztenderd japán nyelvben az /iru / ige használatos az élő dolgok létezésének kifejezésére , viszont ha ezt helyettesítjük az / oru / igével , szerényebb alakot kapunk . A Japán nyugati részén beszélt dialektusokban az / oru / igét nem csak alázatot megkövetelő szituációkban , de szinte bármikor használhatják . Habár a kanszai dialektus a nyugati japánokra jellemző , mégis az いる /iru/-t , s ennek variációt , például az いてる / iteru/-t , Oszakában , Kiotóban , Sigában és még sok más területen használják . E területek lakói , főleg a kiotói nők , hajlamosak az おる / oru / igét szókimondónak , s lenézőnek titulálni . Általában közeli barátokra , náluk rangban alsóbbrendűekre , s állatokra használják , kerülvén az időseket ( kivétel : / orareru / , mely tiszteletteljes kifejezés ; orimasu , mely alázatos kifejezés ) . Más területeken ( pl : Hjógo , Mie ) az いる /iru / alig használatos , s az おる / oru / nem hordozza a negatív jelentéstartalmat ( mint például Kiotóban ) . Vakajama egyes részein az いる /iru / igét az ある / aru / igével helyettesítik , melyet más dialektusokban az élettelen objektumok megnevezésére használnak . Az おる / oru / igét segédigeként is használják , melyet ebben az esetben / joru/-ként ejtenek . Oszakában , Kiotóban , Sigában , Észak-Narában és Mie egyes részein , főleg férfias nyelvezetben , a よる / joru / ige használata zavarónak , lenézőnek hathat egy harmadik fél számára . Hjógoban , Dél-Narában , s Vakajama egyes részein pedig egy éppen végbemenő folyamatot jelöl ( az ige kapcsolatos alakja +よる ) . Például : 食べてよる / tabete yoru / ’éppen eszik’ . Negatív alak Informális beszédben a negatív ige végződése , ami a sztenderd japánban ない / nai / , ん /-n / vagy へん /-hen / lesz , mint például az 行かん / ikan / és az 行かへん / ikahen / ’nem megyek’ esetében , amit a sztenderd japánban 行かない / ikanai/-nak mondanak . A ん /-N / végződés a klasszikus japán negatív alaknak , a ぬ /-nu/-nak a transzformációja , mely néhány idiómában is megjelenik . A へん /-hen / végződés a はせん / va szen / rövidülésének és változásának eredménye , a /-n / hangsúlyos alakjak . A やへん /-jahen / , mely egy egyfajta ”átmeneti forma” a はせん /-va szen / és a へん /-hen / között , néha még ma is használatos az 一段 / icsidan / igék esetén . A 五段 / godan / igék kétféleképpen ragozódhatnak a /-hen / végződés előtt : a leggyakoribb az /-ahen / , például az 行かへん / ikahen / esetén , de Oszakában az /-ehen / végződés is használatos ( 行けへん / ikehen / ) . Mikor /-i / magánhangzó kerül a へん /-hen / végződés elé , akkor a へん /-hen / helyett ひん / hin/-t ejtenek , főleg Tokióban . A múlt idejű negatív alak んかった /-N katta / és へんかった /-heN katta / , egyfajta elegye a ん /-N/-nek , a へん /-heN/-nek és a sztenderd japán múlt idejű negatív alakjának , a なかった / nakatta/-nak . A tradicionális kanszai dialektusban a なんだ /-naNda / és a へなんだ /-henaNda / , a múlt idejű , negatív alaknál használatos . 五段 godan igék : a 使う / cukau / ’használni’ igéből 使わん / cukavaN / , 使わへん / cukavaheN / , illetve 使えへん /cukaeheN / alakok lesznek 上一段 kami-icsidan igék : 起きる / okiru / ’felkelni’ igéből 起きん / okiN / , 起きやへん / okijaheN / , 起きへん / okiheN / , illetve 起きひん / okihiN / alakok lesznek egy morás igék : 見る / miru / ’látni’ igéből 見ん / miN / , 見やへん / mijaheN / , 見えへん / mieheN / , illetve 見いひん / miːhiN / alakok lesznek 下一段 simo-icsidan igék : 食べる / taberu / ’enni’ igéből食べん / tabeN / , 食べやへん / tabejaheN / , illetve 食べへん / tabeheN / alakok lesznek egy morás igék : 寝る / neru / ’aludni’ igéből 寝ん / neN / , 寝やへん / nejaheN / , illetve 寝えへん / neːheN / alakok lesznek s-rendhagyó igék : する / suru / igéből せん / seN / , しやへん / sijaheN / , せえへん /szeːheN / , illetveしいひん / siːhiN / alakok lesznek k-rendhagyó igék : 来る / kuru / igéből 来ん / koN / , きやへん / kijaheN / , けえへん / keːheN / , illetve きいひん / kiːhiN / alakok lesznek 来おへん / koːheN / : a けえへん / keːheN / és a sztenderd 来ない / konai / ige keveredéséből jött létre , mely főképp a fiatalok körében használatos , leginkább Kóbéban . A mindennapi beszédben a へん /-heN / végződést használják majdnem minden tagadó mondatban , aん /-N / végződést pedig erőteljesebb tagadás kifejezésekor , illetve idiómák esetén . Például んといて /-N toite / vagy んとって /-N totte / végződést használnak a sztenderd ないで /-nai de / ’légy szíves , ne tedd’ helyett ; んでもええ /-N demo eː / végződést a sztenderd なくてもいい /-nakutemo iː / ’nem kell megcsinálni’ helyett ; és んと（ あかん） /-N to ( akaN ) / végződést a なくちゃ （ いけない) /-nakucsa ( ikenai ) / vagy ねばならない /-neba ( naranai ) / ’meg kell tenned’ helyett . Az utolsó végződést helyettesíthetjük a な ( あかん) /-na ( akaɴ ) / vagy a んならん /-N naraN / formákkal . Felszólító mód A kanszai dialektusbanféle felszólító mód van . Az egyik ezek közül a szabályos felszólító mód , amely a Késő-közép japán nyelvből maradt fenn . A sztenderd japán nyelv icsidán igéinél előforduló ろ /-ro / végződés sokkal ritkábban fordul elő a kanszai dialektusban , és általában /-i / vagy /-e / végződéssel helyettesítik . A szabályos felszólító módot általában よ / jo / vagyや / ja / követ . A másik felszólító mód ”könnyedebb” és valahogy nőiesebb forma , amely határozói igenevet használ ( 連用形 / renjókei / , mely a ます / maszu / tő ) , esetenként ennek megrövidült alakját ( 連用形 / renjókei / ) + なさい / naszai / végződést . Végződései gyakran megnyúlnak , és ezeket általában や / ja / vagy な /na / követ . Kiotóban a nők gyakran kapcsolnak egy よし /-josi / végződést a nőies felszólító formához. godan igék : a 使う / cukau / ige 使え / cukae / a szabályos alakban , 使い（ い ） / cukai ( ː ) / feminin alakban 上一段 kami-icsidan igék : a 起きる / okiru / ige 起きい / okiː / ( A-M-A ) a szabályos alakban , 起き（ い ） / oki ( ː ) / ( A-A-M ) feminin alakban 下一段 simo-icsidan igék : a 食べる / taberu / ige 食べえ / tabeː / ( A-M-A ) szabályos alakban , 食べ（ え ） / tabe ( ː ) / ( A-A-M ) feminin alakban s-szabálytalan igék : a する / suru / ige せえ / seː / szabályos alakban , し（ い ） / si ( ː ) / feminin alakban k-szabálytalan igék : a 来る / kuru / ige こい / koi / szabályos alakban , き（ い ） /ki ( ː ) / feminin alakban A kanszai dialektusban tagadó felszólító módban is használható a ”könnyedebb” forma . Ezt a renjókei + な /na / szerkezettel érhetjük el , mely a renjókei + なさるな / naszaruna / szerkezet megrövidült változata . A な /na / sokszor なや / naja / vagy ないな / naina / alakká változik . A ”könnyedebb” tagadó felszólító mód struktúrailag ugyanúgy épül fel , mint a felszólító mód + な /na / szerkezet , melyet a kanszai dialektust beszélők hangsúly alapján könnyedén megkülönböztetnek , de a tokiói dialektust beszélők számára sokszor ez nehéz feladat . Ugyanis a tokiói dialektusban a な /na / végződés egyes esetekben tiltást fejez ki ( ne csinálj valamit ) . A kiejtés a ”könnyedebb” felszólító mód esetében kevésbé hangsúlyos , a tagadó felszólító mód esetében viszont a な /na / előtt downstep jellemző . 五段 godan igék : a 使う / cukau / ige 使うな / cukauna / szabályos alakban , 使いな /cukaina / feminin alakban 上一段 kami-icsidan igék : az 起きる / okiru / ige 起きるな / okiruna / szabályos alakban , 起きな / okina / feminin alakban 下一段 simo-icsidan igék : a食べる / taberu / ige 食べるな / taberuna / szabályos alakban , 食べな / tabena / feminin alakban s-szabálytalan igék : a する / suru / ige するな / suruna / vagy すな / szuna / szabályos alakban , しな / sina / feminin alakban k-szabálytalan igék : a 来る / kuru / igen 来るな / kuruna / szabályos alakban , きな / kina / feminin alakban Melléknevek A kanszai dialektusban a melléknév töve általában ugyanaz , mint a sztenderd japán nyelvben , kivételek ez alól a regionális szókincsbeli különbségek . Ugyanaz a folyamat megy végbe a renjókei végződéseknél is , amely a klasszikus japán nyelvben : a jelzői végződés lerövidül . A klasszikus japán esetében a し /-si / és a き/-ki / rövidül /-i/-re , a renjókei esetében pedig a く /-ku / rövidül /-u/-ra . Ezzel a szabályszerűséggel például a 早う / hajoː/-ból ( a 早う/ hajau / rövidülése , jelentése : gyors ) 早く /hajaku/-t képezhetünk ( jelentése : gyorsan ) . Az évszázadok során gyakran előfordult , hogy elhagyták a mássalhangzót a melléknévi végződés utolsó morájáról ( a mássalhangzó elhagyására vezethetőek vissza olyan szavak , mint az ありがとう / arigatoː / és az おめでとう / omedetoː / , de a kantói dialektus megőrizte a く /-ku / végződést , míg a し /-si / és aき /ki / mégis / i/-re rövidül . Ez felelős az eltérésért a sztenderd nyelvtől . ) A kanszai dialektust beszélők hajlamosak a melléknevek /-i / végződéseinek elhagyására , és utolsó magánhangzóinak megnyújtására , mely néha tonális változást eredményez . E folyamat által az おもろい / omoroi / ’érdekes , vicces’-ből おもろう / omoró / , az あつい / acui / ’meleg , forró’-ból pedig あつう / acú / vagy あっつ / accu / lesz . A melléknevek effajta használatát , melyet általában felkiáltásnak szánnak,és gyakran olvashatjuk a klasszikus irodalomban , hallhatjuk sok más modern japán dialektusban , mégis Kanszaiban a leggyakoribb . Nincs semmilyen speciális ragozás a valószínűség kifejezésére ( melléknevek esetében ) a kanszai dialektusban , csupán aやろ / jaro / végződést kell hozzákapcsolni a melléknév szótári alakjához . Például a 安かろう / jaszukaró / ’valószínűleg olcsó’ alak alig használatos , ehelyett inkább azt mondják 安いやろ / jaszui jaro / . Az udvarias szuffixumokat is , a です/ だす/ どす / deszu , daszu , doszu / és a ます /-maszu / , a sztenderd japánban megszokott でしょう / desó / helyett やろ / jaro / követ . Például a 今日は晴れでしょう / kjó va hare desó / ’Ma valószínű szép időnk lesz’ a kanszai dialektus szerint 今日は晴れですやろ / kjó va hare jaro / . Kopulák A sztenderd japán nyelv だ /da / kopuláját a kanszai dialektusban や / ja / kopulával helyettesítik . Ugyan ez vonatkozik ragozott formáira , mely által a だろう / daró/-ból やろ / jaro / , a だった / datta/-ból やった / jatta / lesz . Fontos megjegyezni , hogy a だろう / daró / leginkább a férfias nyelvezet része , míg a やろ / jaro/-t nők és férfiak is használják . A negatív kopula ではない /de va nai / vagy じゃない / dzsa nai / a kanszai dialektusban やない /ya nai / vagy やあらへん/ やあれへん /ya arahen , ya arehen / . A や /ya / , mely a である / dearu / beszélt nyelvi alakja , a じゃ / dzsa/-ból eredeztethető , mely a kései Edo korból származik ( viszont beszélt nyelvben a / dzsa/-t még mindig használják ) . A じゃ / dzsa/-t többnyire Japán nyugati részén őrizték meg ( például Hirosimában ) , s fikciókban idős férfiak sztereotipizálására is használják . A や / ja / és a じゃ /dzsa / csak informális szituációkban használhatóak , éppen úgy , mint a sztenderd japán だ / da/-ja , míg a sztenderd です / desz / legfőképp formális nyelvezetben , úgynevezett 敬語 / keigo/-ban használatos . A formális ます / masz / , です / desz / , ございます / gozaimasz / alakokat Kanszaiban is használják , épp úgy , mint Tokióban , de a kanszai dialektus rendelkezik saját udvariassági formulákkal . A です / desz/-t Oszakában だす / dasz/-ként , Kiotóban どす / dosz/-ként ejtik . Az おます / omasz / egy másik egyedi , udvarias alak , melyet Kiotóban sokszor おす / oszu/-nak ejtenek . Az おます / omasz / használata megegyezik a ございます / gozaimasz / használatával , mely az ある / aru / udvarias alakja , viszont közel sem olyan formális , mint a ございます/ gozaimasz / . Oszakában a だす / dasz/-t és az おます / omasz/-t sokszor lerövidítik : だ /da / , おま / oma / . Az おます / omasz / és おす / oszu / negatív formái : おまへん / omahen / , おへん / ohen / . Mikor néhány mondatvégi partikula és a valószínűség kifejezésére használatos やろ / jaro / forma /-szu / udvarias végződést követ , akkor összeolvadás történik ( ez legfőképpen Oszakában jellemző ) . Ma ezt a kombinált formát régimódinak , túlzónak tekintik. n’na ( -szu + na ) , hangsúlyozás . Például : Bocsi-bocsi den’na . ’Hát , is-is’ n’nen ( -szu + nen ) , hangsúlyozás . Például : Csáiman’nen . ’Ez helytelen’ nganan ( -szu + gana ) , hangsúlyozás . Például : Jorosú tanomimangana . ’Örülök , hogy megismerhetlek’ kka ( -szu + ka ) , kérdés . Például : Mókarimakka ? ’Hogy halad az üzlet?’ n’no ( -szu +no ) , kérdés . Például : Nanyi jütteman’no ? ’Miről beszélsz?’ ssze ( -szu + e , a / jo / egy variációjaként ) , magyarázat , tanács . Például : Ee toko osiemassze ! ’Majd én mutatok egy jó helyet’ ssáró ( szu + jaro ) , feltevés , meggyőződés . Például : Kjó va hare dessaro . ’Ma valószínűleg jó idő lesz.’ Aspektusok A köznapi kanszai beszédben kétféle folyamatos igeszemléletet különböztetünk meg : a てる /-teru/-t és a とる /-toru/-t . Az előbbi a sztenderd japánban használt ている /-te iru / , az utóbbi pedig a ておる /-te oru / rövidített alakja , mely más nyugati japán dialektusokban használt forma . A てる /-teru / és とる /-toru / használata megegyezik az いる /-iru / és おる /-oru / használatával . Az élettelen objektumok kifejezésére használt たる /-taru / és たある /-ta aru / alakok a てある /-te aru / rövidített alakjai . A sztenderd japánban a てある /-te aru/-t csak tárgyas igék esetében használják , de a kanszai たる /-taru/-t vagy たある /ta aru/-t tárgyatlan igék esetében is . Fontos megemlíteni , hogy a てやる /-te jaru / ’csinálni valamit valakinek’ jelentésű igevégződés szintén たる /-taru/-vá rövidül ( Szensuban és Vakajamában ちゃる / csaru/-vá ) , így célszerű nem összekeverni a kettőt . Más nyugat-japáni dialektusok , mint Csúgoku vagy Sikoku dialektusai , megkülönböztetik az igei aspektusokat ( よる /-joru / a folyamatos , とる / toru / a befelyezett alak ) . A Kanszai régióban található Hjógo déli részén és a Kii-félszigeten szintén megkülönböztetik ezeket az aspektusokat . Vakajama egyes részein a よる /-joru / és とる /-toru / alakok helyett a やる / やる / és a たある/ ちゃある /ta aru , csa aru / alakokat használják . Hivatkozások Jegyzetek Bibliográfia A nem japán anyanyelvűek számára sokkal több lehetőség van a kanszai dialektus elsajátítására , mint más dialektusok esetében ( angol , illetve japán nyelven ) . Palter , DC and Slotsve , Kaoru Horiuchi Colloquial Kansai Japanese : The Dialects and Culture of the Kansai Region . Boston : Charles E. Tuttle Publishing . . Colloquial Kansai Japanese at Google Books Kinki Japanese at Google Books Tse , Peter Kansai Japanese : The language of Osaka , Kyoto , and western Japan . Boston : Charles E. Tuttle Publishing . . Kansai Japanese at Google Books Takahashi , Hiroshi and Kyoko How to speak Osaka Dialect . Kobe : Taiseido Shobo Co . Ltd. Minoru Umegaki ( Ed . ) 近畿方言の総合的研究 ( Kinki hōgen no sōgōteki kenkyū ) . Tokyo : Sanseido . Isamu Maeda 上方語源辞典 ( Kamigata gogen jiten ) . Tokyo : Tokyodo Publishing . Kiichi Iitoyo , Sukezumi Hino , Ryōichi Satō ( Ed . ) 講座方言学7 -近畿地方の方言- ( Kōza hōgengaku-Kinki chihō no hōgen- ) . Tokyo : Kokushokankōkai Shinji Sanada , Makiko Okamoto , Yoko Ujihara 聞いておぼえる関西 ( 大阪) 弁入門 ( Kiite oboeru Kansai Ōsaka-ben nyūmon ) . Tokyo : Hituzi Syobo Publishing . . További információk Kansai Dialect Self-study Site for Japanese Language Learner The Kansai and Osaka dialects – nihongoresources.com Kansai Ben – TheJapanesePage.com Kansai Japanese Guide – Kansai-ben texts and videos made by Ritsumeikan University students Japanese101 : KANSAI-BEN – iPhone Application by JapanNewbie.com Osaka-ben Study Website , Kyoto-ben Study Website – U-biq A Course in Osaka-ben – Osaka city Fordítás Japán nyelvek