Mourvèdre
A mourvèdre egy vörösbort adó szőlőfajta. Francia nevén ismerik szerte a világban annak ellenére, hogy Spanyolországból származik, ahová (valószínűleg a föníciaiak) telepítették be i.e. 500 körül). Spanyol neve monastrell. A franciaországi Rousillonban a 16. századtól tudunk róla; onnan terjedt tovább keletnek Provence-ba (ahol főleg a Bandol borvidéken jelentős) és a Rhône vidékére. A filoxéra majdnem végleg letörölte a francia térképről, ugyanis az akkor behozott amerikai alanyokra rosszul oltható, így a visszatelepített szőlőkben során más fajtákkal helyettesítették. A megfelelő alanyokat csak a 2. világháború után találták meg, termőterülete Franciaországban azóta bővül.

Elterjedése 

A Ibériai-félszigeten főleg Spanyolország kelet-délkeleti részén, a központi fennsíki borrégióban és mediterrán partvidéki borrégióban termesztik, kiemelkedően ez utóbbi Yecla és Jumilla borvidékein. Ezeken a vidékeken mindig kulcsfontosságú fajta volt.

Dél-Franciaországban akkor jött divatba, amikor a Languedoc-Roussillon borvidéken (több társával) „javító fajtának” javasolták. Európában legészakibb termőhelye a Chateauneuf-du-Pape borvidék, ahol a grenache és a syrah után ez a harmadik legelterjedtebb fajta, bár mindössze az ültetvények öt százalékán.

Kaliforniában és Ausztráliában sokáig mataru néven ismerték, de mióta a Rhône-vidéki szőlőfajták divatba jöttek, elkezdték eredeti nevén, mourvèdre-ként forgalmazni. Az utóbbi évtizedekben Dél-Afrikában is sikerrel telepítik.

Legnagyobb termelője továbbra is Spanyolország — dacára annak, hogy termőterülete ott évtizedek óta csökken (1996: több mint  ha, 2004:  ha).

Jellemzése 

Melegigényes; a mediterrán és még melegebb éghajlaton érzi jól magát. Későn virágzik és későn érik. A nagy meleget és a szelet is jól viseli, de az aszály árthat neki. Bogyója vastag héjú.

Felhasználása 

Megfelelő minőségű bort csak meleg éghajlaton ad; ilyenkor mustjában sok a cukor. Ha a tenyészidőszakban a hőösszeg és a napsütéses órák száma a szükségesnél kevesebb, barátságtalan, nyers borokat produkál.

Az enyhén fűszeres, szinte illatos, gyümölcsös bor struktúráját a tanninok határozzák meg. Sok savat és alkoholt tartalmaz, többnyire „bőrös, vadhúsosnak”, esetenként „földesnek” nevezett ízzel.

Spanyolország délkeleti részén fajtabornak is palackozzák, máshol inkább házasításokba kerül.

Jegyzetek

Források 

 Dula Bence, Mészáros Gabriella, Rohály Gábor, 2012ː A világ híres borvidékei. Borkultúra Központ, Eger, 79. old.
 A művelt alkoholista: A messzi dél vadjai – a mourvedre
 VinCE magazin: Szőlőszótár
 Borászportal.hu: Mourvédre

Vörösborszőlő
Spanyol bor
Francia bor
A mourvèdre egy vörösbort adó szőlőfajta . Francia nevén ismerik szerte a világban annak ellenére , hogy Spanyolországból származik , ahová ( valószínűleg a föníciaiak ) telepítették be i.e.körül ) . Spanyol neve monastrell . A franciaországi Rousillonban a századtól tudunk róla ; onnan terjedt tovább keletnek Provence-ba ( ahol főleg a Bandol borvidéken jelentős ) és a Rhône vidékére . A filoxéra majdnem végleg letörölte a francia térképről , ugyanis az akkor behozott amerikai alanyokra rosszul oltható , így a visszatelepített szőlőkben során más fajtákkal helyettesítették . A megfelelő alanyokat csak a világháború után találták meg , termőterülete Franciaországban azóta bővül . Elterjedése A Ibériai-félszigeten főleg Spanyolország kelet-délkeleti részén , a központi fennsíki borrégióban és mediterrán partvidéki borrégióban termesztik , kiemelkedően ez utóbbi Yecla és Jumilla borvidékein . Ezeken a vidékeken mindig kulcsfontosságú fajta volt . Dél-Franciaországban akkor jött divatba , amikor a Languedoc-Roussillon borvidéken ( több társával ) „ javító fajtának” javasolták . Európában legészakibb termőhelye a Chateauneuf-du-Pape borvidék , ahol a grenache és a syrah után ez a harmadik legelterjedtebb fajta , bár mindössze az ültetvények öt százalékán . Kaliforniában és Ausztráliában sokáig mataru néven ismerték , de mióta a Rhône-vidéki szőlőfajták divatba jöttek , elkezdték eredeti nevén , mourvèdre-ként forgalmazni . Az utóbbi évtizedekben Dél-Afrikában is sikerrel telepítik . Legnagyobb termelője továbbra is Spanyolország — dacára annak , hogy termőterülete ott évtizedek óta csökken több mint ha , ha ) . Jellemzése Melegigényes ; a mediterrán és még melegebb éghajlaton érzi jól magát . Későn virágzik és későn érik . A nagy meleget és a szelet is jól viseli , de az aszály árthat neki . Bogyója vastag héjú . Felhasználása Megfelelő minőségű bort csak meleg éghajlaton ad ; ilyenkor mustjában sok a cukor . Ha a tenyészidőszakban a hőösszeg és a napsütéses órák száma a szükségesnél kevesebb , barátságtalan , nyers borokat produkál . Az enyhén fűszeres , szinte illatos , gyümölcsös bor struktúráját a tanninok határozzák meg . Sok savat és alkoholt tartalmaz , többnyire „ bőrös , vadhúsosnak” , esetenként „ földesnek” nevezett ízzel . Spanyolország délkeleti részén fajtabornak is palackozzák , máshol inkább házasításokba kerül . Jegyzetek Források Dula Bence , Mészáros Gabriella , Rohály Gábor , A világ híres borvidékei . Borkultúra Központ , Eger , old . A művelt alkoholista : A messzi dél vadjai – a mourvedre VinCE magazin : Szőlőszótár Borászportal.hu : Mourvédre Vörösborszőlő Spanyol bor Francia bor