Redős papsapkagomba
A redős papsapkagomba (Gyromitra esculenta) Európában és Észak-Amerikában elforduló mérgező gombafaj. Elsősorban homokos talajú fenyő- és lomberdőkben, március-május között terem. Méreganyaga a giromitrin, ami forrázás hatására lebomlik, ennek ellenére fogyasztása nem ajánlott. Súlyos esetekben halált is okozhat.

Megjelenése

A redős papsapkagomba süvege egy kis barna agyvelőre hasonlít, felülete sűrűn tekervényes, kanyargósan ráncos. A süveg maximum 10 cm magas 4–15 cm átmérőjű. Alakja szabálytalan, fekvő tojásdad, kissé szögletes. Ha átvágjuk, a süvegben több kisebb, egymástól elkülönült üreg figyelhető meg, amelyek belseje szürkésfehéren molyhos. Fiatalon sima, és ahogyan idősödik, felszíne egyre inkább redősödik. Színe a barna különböző árnyalatait veheti fel: lehet vöröses-, gesztenye-, lilás-, arany-, vagy sötétbarna. Szaga és íze kellemes. 

Tönkje rövid, csak 3–6 cm magas és 1–3 cm széles. Felülete mély hosszanti barázdáktól szabálytalan. Színe fehér, szürkésfehér esetleg kissé vöröses. A fiatal gomba tönkje tömör, később kiodvasodik, egymástól válaszfalakkal elkülönített üregek alakulnak ki benne.

Spórapora fehéres. Áttetsző spórái 17-22 mikrométer hosszúak, oválisak.

Hasonló fajok
A redős papsapkagomba a kucsmagombákkal téveszthető össze, de a kucsmagombák süvege nem tekervényesen ráncos, hanem inkább hosszában bordázott-gödrös. Süvegük belsejét egyetlen üreg foglalja el, tönkjük pedig fiatalon üreges. A papsapkagomba általában nagyobb és sötétebb barna. Magyarországon is előfordul hasonló, közeli rokona, a szintén mérgező óriás papsapkagomba (Gyromitra gigas).

Elterjedése és élőhelye

Európában (főleg a kontinens középső részén, de a Brit-szigetektől Kelet-Európáig), Kisázsiában és Észak-Amerikában (délen egészen Mexikóig) honos. Magyarországon ritka.

Elsősorban a homokos talajú, mérsékelt övi fenyőerdőkben, kisebb mértékben lombos erdőkben fordul elő, fenyőfák vagy nyárfák alatt. Márciustól júniusig terem; néha közvetlenül a hóolvadás után. Mennyisége évente változhat. Gyakoribb ott, ahol a talajt megbolygatták, vagyis patakmedrek, vízmosások, tisztások, tarvágások környékén vagy utak mentén. Finnországban leírták, hogy a spórákkal megszórt újságpapírt ősszel elásták és a következő tavasszal már szedhették a gombákat.

Toxikussága
A redős papsapkagomba mérgező, giromitrint tartalmaz. Méreganyagtartalma változó lehet: Skandináviában és Kelet-Európában jellemzően magasabb, mint Nyugat-Európában vagy Észak-Amerikában. Egy francia vizsgálat szerint a magasabb tengerszint fölötti magasságon szedett gombák toxintartalma kisebb, mint a síkságiaké. A gombamérgezés ritkán halálos is lehet, pl. 1971-ben Lengyelországban a halállal végződő gombamérgezések 23%-áért ez a faj volt a felelős. A halálos dózis kb. 10–30 mg/testtömegkg a gyerekek és 20–50 mg/kg a felnőttek esetében; ez 0,2-0,6 kg (illetve 0,4–1 kg) nyers gombának felel meg. Az egyedi érzékenységnek azonban igen nagy szerepe van, ugyanakkora mennyiség elfogyasztása után valaki tünetmentes, míg más súlyos mérgezést szenvedhet. A tapasztalatok szerint a gyerekek hajlamosabbak a mérgeződésre; ennek oka a kisebb testsúly, vagy az anyagcsere különbsége lehet. Forrázás vagy előfőzés jelentősen csökkenti a gomba méregtartalmát.

A giromitrin

A giromitrint (N-etilidén-N-metilformohidrazid) 1968-ban izolálták. Az anyag egy illékony és vízoldékony hidrazinvegyület ami a szervezetben monometilhidrazinné alakul át. A gomba kisebb mennyiségben más, nagyon hasonló anyagokat is tartalmaz, amelyek szintén monometilhidrazinná bomlanak le.

A méreg a glutaminsav-dekarboxiláz enzim gátlásával csökkenti a fontos neurotranszmitter GABA termelését, ez okozza az idegrendszeri tüneteket. Az MMH koncentrációjának növekedése oxidatív stresszel és az oxigént nem szállító methemoglobin felszaporodásával jár. Ezenkívül gátolja a diamin-oxidázt (a hisztaminbontó enzimet), így megnő a hisztamin mennyisége aminek tünetei fejfájás, hányinger, hányás, hasi fájdalom.

Az MMH, a giromitrin és a nyers papsapkagomba egyaránt rákkeltőnek bizonyult a kísérleti egerekben. Emberek esetében ilyen hatást még nem sikerült kimutatni, elképzelhető, hogy növeli a tumorok kialakulásának kockázatát a gombát gyakran fogyasztó személyek körében, ami annál magasabb lehet, minél hosszabb ideig ették a papsapkagombát. Nem tudni, hogy a forrázás megbízhatóan eltávolítja-e a karcinogén vegyületeket.

Tünetek

A papsapkagomba-mérgezés emésztőrendszeri és idegrendszeri tünetekkel jár. A fogyasztás után mintegy 6-12 órával (súlyos mérgezés esetén akár már két órával) hirtelen hányinger, hányás és híg, vizes hasmenés (ami véres is lehet) lép fel. Súlyos hányás és hasmenés esetén fellép a kiszáradás veszélye. Az emésztőszervi tüneteket szédülés, gyengeség, izomrángások, szemrángások, fejfájás követheti. A tüneteket gyakran láz is kíséri, ami más gombamérgezésre nem jellemző. A legtöbb mérgezés ennél nem súlyosabb és a betegek 2-6 nap alatt rendbejönnek.

A súlyosabb esetekben a kezdeti tünetek után egy tünetmentes szakasz következik, majd vese- és májkárosodás, valamint idegrendszeri problémák lépnek fel, amik görcsös rohamokig vagy kómáig is súlyosbodhatnak. Ezek a mérgezés után 1-3 nappal figyelhetők meg. A májkárosodást sárgaság mutatja, a máj és a lép megnagyobbodik; néha a vércukorszint megnő, majd hirtelen leesik. Az erekben a vörösvértestek szétesnek és a szabad hemoglobin károsítja a veséket. Megnőhet a methemoglobin koncentrációja a vérben, amitől oxigénhiány lép fel, azaz a beteg nem kap levegőt és elkékül (cianózis). A legsúlyosabb esetekben a beteg delíriumba esik, izmai ránganak, pupillái kitágulnak, kómába esik, légzése és vérkeringése leáll. A halál a gombafogyasztás után 5-7 nappal következik be.

Kezelése
A gombamérgezettek elsősorban tüneti kezelést kaphatnak. Röviddel a gomba fogyasztása után aktív szén adásával csökkenteni lehet a tüneteket, de a legtöbb esetben a betegek ekkor még nincsenek tudatában a mérgezésnek és nem keresnek orvosi segítséget; később pedig  a szén már kevésbé hatékony. A hányó és hasmenéses páciensek intravénásan rehidrálhatóak. Fontos a methemoglobinszint, az elektrolitok, a máj- és vesefunkciók monitorozása, a vizelet és a vér analízise. Vesekárosodás esetén dialízisre lehet szükség. A hemolízis során kieső vörös vértesteket vérátömlesztéssel lehet pótolni, a magas methemoglobinszint pedig intravénásan adott metilénkékkel kezelhető.

Piridoxin (B6-vitamin) adásával kivédhető a GABA-szintézis gátlása és enyhíthetők a neurológiai tünetek. A görcsös rohamok ellen benzodiazepinek adhatók, amik a GABA-receptorok modulációjával a B6-vitamin hatását is növelik.

Fogyasztása

Bár a papsapkagombáról régóta ismert, hogy mérgező, mégis több országban rendszeresen fogyasztják vagy fogyasztották. Németország régebben jelentős mennyiséget importált Lengyelországból; újabban azonban mind a német, mind a svájci hatóságok megtiltották a forgalmazását.  Svédországban a friss papsapkagombát csak éttermek vásárolhatják. Bulgáriában ízletes gombának tartják, rendszeresen szedik, piacokon árulják és exportálják is. Spanyolországban (főleg a Kelet-Pireneusokban) hagyományosan ínyencségnek számít és a helyi lakosok állítása szerint régóta gond nélkül fogyasztják; ennek ellenére árusítása tilos.  Észak-Amerikában a Nagy-tavak környékén és az USA egyes nyugati államaiban is rendszeresen eszik.

Finnországban a papsapkagomba forgalmazása engedélyezett, amennyiben figyelmeztetnek mérgező mivoltára és a vásárlót ellátják az elkészítéshez szükséges tudnivalókkal. .

Németországban történtek erőfeszítések a papsapkagomba alacsony giromitrin-tartalmú változatainak termesztésére.

Elkészítése

A papsapkagomba giromitrintartalma forrázással biztonságos szintre csökkenthető. Ehhez a gombát kis darabokra kell vágni és legalább kétszer le kell forrázni minimum háromszoros mennyiségű vízzel, öt percig. Forrázás után a vizet le kell önteni róla (a méreganyag kimosódik a vízbe), le kell öblíteni, és újból leforrázni. Minden forrázás kb. tizedére csökkenti a giromitrintartalmat. A legalább tíz napig tartó szárítás is 90%-kal csökkenti a méreganyagok mennyiségét, de forrázni ezután is ajánlott.

Az MMH 87,5 °C-on forr, ezért a leforrázott gombából kipárolog és javasolt jól szellőző helyiségben végezni az előkészítést. Kis mennyiségű giromitrin a forrázások után is megmarad a gombában, ezért nagyobb mennyiség fogyasztása még így sem ajánlott.

Osztályozása
A redős papsapkagombát először a dél-afrikai születésű Christian Hendrik Persoon írta le 1800-ban Helvella esculenta néven. Mai nevét 1849-ben nyerte el, amikor a svéd Elias Magnus Fries áthelyezte a Gyromitra nemzetségbe. A nemzetség neve a görög girosz/γυρος "kerek" és mitra/μιτρα "sapka" szavakból származik. Fajneve, a latin esculentus ehetőt jelent.

Jegyzetek

Források 
 Redős papsapkagomba 
 Redős papsapkagomba - Gyromitra esculenta Miskolci Gombász Egyesület
 Redős papsapkagomba-Gyromitra esculanta

Fordítás

Kapcsolódó cikkek
Magyarország nagygombafajainak listája

Koronggombafélék
Gombafajok
Mérgező gombák
Magyarország gombái
Európa gombái
Észak-Amerika gombái
A redős papsapkagomba ( Gyromitra esculenta ) Európában és Észak-Amerikában elforduló mérgező gombafaj. Elsősorban homokos talajú fenyő- és lomberdőkben , március-május között terem . Méreganyaga a giromitrin , ami forrázás hatására lebomlik , ennek ellenére fogyasztása nem ajánlott . Súlyos esetekben halált is okozhat . Megjelenése A redős papsapkagomba süvege egy kis barna agyvelőre hasonlít , felülete sűrűn tekervényes , kanyargósan ráncos . A süveg maximumcm magas15 cm átmérőjű . Alakja szabálytalan , fekvő tojásdad , kissé szögletes . Ha átvágjuk , a süvegben több kisebb , egymástól elkülönült üreg figyelhető meg , amelyek belseje szürkésfehéren molyhos . Fiatalon sima , és ahogyan idősödik , felszíne egyre inkább redősödik . Színe a barna különböző árnyalatait veheti fel : lehet vöröses- , gesztenye- , lilás- , arany- , vagy sötétbarna . Szaga és íze kellemes . Tönkje rövid , csak6 cm magas és3 cm széles . Felülete mély hosszanti barázdáktól szabálytalan . Színe fehér , szürkésfehér esetleg kissé vöröses . A fiatal gomba tönkje tömör , később kiodvasodik , egymástól válaszfalakkal elkülönített üregek alakulnak ki benne . Spórapora fehéres . Áttetsző spóráimikrométer hosszúak , oválisak . Hasonló fajok A redős papsapkagomba a kucsmagombákkal téveszthető össze , de a kucsmagombák süvege nem tekervényesen ráncos , hanem inkább hosszában bordázott-gödrös . Süvegük belsejét egyetlen üreg foglalja el , tönkjük pedig fiatalon üreges . A papsapkagomba általában nagyobb és sötétebb barna . Magyarországon is előfordul hasonló , közeli rokona , a szintén mérgező óriás papsapkagomba ( Gyromitra gigas ) . Elterjedése és élőhelye Európában ( főleg a kontinens középső részén , de a Brit-szigetektől Kelet-Európáig ) , Kisázsiában és Észak-Amerikában ( délen egészen Mexikóig ) honos . Magyarországon ritka . Elsősorban a homokos talajú , mérsékelt övi fenyőerdőkben , kisebb mértékben lombos erdőkben fordul elő , fenyőfák vagy nyárfák alatt . Márciustól júniusig terem ; néha közvetlenül a hóolvadás után . Mennyisége évente változhat . Gyakoribb ott , ahol a talajt megbolygatták , vagyis patakmedrek , vízmosások , tisztások , tarvágások környékén vagy utak mentén . Finnországban leírták , hogy a spórákkal megszórt újságpapírt ősszel elásták és a következő tavasszal már szedhették a gombákat . Toxikussága A redős papsapkagomba mérgező , giromitrint tartalmaz . Méreganyagtartalma változó lehet : Skandináviában és Kelet-Európában jellemzően magasabb , mint Nyugat-Európában vagy Észak-Amerikában . Egy francia vizsgálat szerint a magasabb tengerszint fölötti magasságon szedett gombák toxintartalma kisebb , mint a síkságiaké . A gombamérgezés ritkán halálos is lehet , pl.ben Lengyelországban a halállal végződő gombamérgezések-áért ez a faj volt a felelős . A halálos dózis kb.30 mg/testtömegkg a gyerekek és50 mg/kg a felnőttek esetében ; ez2-0,6 kg ( illetve4–1 kg ) nyers gombának felel meg . Az egyedi érzékenységnek azonban igen nagy szerepe van , ugyanakkora mennyiség elfogyasztása után valaki tünetmentes , míg más súlyos mérgezést szenvedhet . A tapasztalatok szerint a gyerekek hajlamosabbak a mérgeződésre ; ennek oka a kisebb testsúly , vagy az anyagcsere különbsége lehet . Forrázás vagy előfőzés jelentősen csökkenti a gomba méregtartalmát . A giromitrin A giromitrint ( N-etilidén-N-metilformohidrazid) ban izolálták . Az anyag egy illékony és vízoldékony hidrazinvegyület ami a szervezetben monometilhidrazinné alakul át . A gomba kisebb mennyiségben más , nagyon hasonló anyagokat is tartalmaz , amelyek szintén monometilhidrazinná bomlanak le . A méreg a glutaminsav-dekarboxiláz enzim gátlásával csökkenti a fontos neurotranszmitter GABA termelését , ez okozza az idegrendszeri tüneteket . Az MMH koncentrációjának növekedése oxidatív stresszel és az oxigént nem szállító methemoglobin felszaporodásával jár . Ezenkívül gátolja a diamin-oxidázt ( a hisztaminbontó enzimet ) , így megnő a hisztamin mennyisége aminek tünetei fejfájás , hányinger , hányás , hasi fájdalom . Az MMH , a giromitrin és a nyers papsapkagomba egyaránt rákkeltőnek bizonyult a kísérleti egerekben . Emberek esetében ilyen hatást még nem sikerült kimutatni , elképzelhető , hogy növeli a tumorok kialakulásának kockázatát a gombát gyakran fogyasztó személyek körében , ami annál magasabb lehet , minél hosszabb ideig ették a papsapkagombát . Nem tudni , hogy a forrázás megbízhatóan eltávolítja-e a karcinogén vegyületeket . Tünetek A papsapkagomba-mérgezés emésztőrendszeri és idegrendszeri tünetekkel jár . A fogyasztás után mintegyórával ( súlyos mérgezés esetén akár már két órával ) hirtelen hányinger , hányás és híg , vizes hasmenés ( ami véres is lehet ) lép fel . Súlyos hányás és hasmenés esetén fellép a kiszáradás veszélye . Az emésztőszervi tüneteket szédülés , gyengeség , izomrángások , szemrángások , fejfájás követheti . A tüneteket gyakran láz is kíséri , ami más gombamérgezésre nem jellemző . A legtöbb mérgezés ennél nem súlyosabb és a betegeknap alatt rendbejönnek . A súlyosabb esetekben a kezdeti tünetek után egy tünetmentes szakasz következik , majd vese- és májkárosodás , valamint idegrendszeri problémák lépnek fel , amik görcsös rohamokig vagy kómáig is súlyosbodhatnak . Ezek a mérgezés utánnappal figyelhetők meg . A májkárosodást sárgaság mutatja , a máj és a lép megnagyobbodik ; néha a vércukorszint megnő , majd hirtelen leesik . Az erekben a vörösvértestek szétesnek és a szabad hemoglobin károsítja a veséket . Megnőhet a methemoglobin koncentrációja a vérben , amitől oxigénhiány lép fel , azaz a beteg nem kap levegőt és elkékül ( cianózis ) . A legsúlyosabb esetekben a beteg delíriumba esik , izmai ránganak , pupillái kitágulnak , kómába esik , légzése és vérkeringése leáll . A halál a gombafogyasztás utánnappal következik be . Kezelése A gombamérgezettek elsősorban tüneti kezelést kaphatnak . Röviddel a gomba fogyasztása után aktív szén adásával csökkenteni lehet a tüneteket , de a legtöbb esetben a betegek ekkor még nincsenek tudatában a mérgezésnek és nem keresnek orvosi segítséget ; később pedig a szén már kevésbé hatékony . A hányó és hasmenéses páciensek intravénásan rehidrálhatóak . Fontos a methemoglobinszint , az elektrolitok , a máj- és vesefunkciók monitorozása , a vizelet és a vér analízise . Vesekárosodás esetén dialízisre lehet szükség . A hemolízis során kieső vörös vértesteket vérátömlesztéssel lehet pótolni , a magas methemoglobinszint pedig intravénásan adott metilénkékkel kezelhető . Piridoxin ( B6-vitamin ) adásával kivédhető a GABA-szintézis gátlása és enyhíthetők a neurológiai tünetek . A görcsös rohamok ellen benzodiazepinek adhatók , amik a GABA-receptorok modulációjával a B6-vitamin hatását is növelik . Fogyasztása Bár a papsapkagombáról régóta ismert , hogy mérgező , mégis több országban rendszeresen fogyasztják vagy fogyasztották . Németország régebben jelentős mennyiséget importált Lengyelországból ; újabban azonban mind a német , mind a svájci hatóságok megtiltották a forgalmazását . Svédországban a friss papsapkagombát csak éttermek vásárolhatják . Bulgáriában ízletes gombának tartják , rendszeresen szedik , piacokon árulják és exportálják is . Spanyolországban ( főleg a Kelet-Pireneusokban ) hagyományosan ínyencségnek számít és a helyi lakosok állítása szerint régóta gond nélkül fogyasztják ; ennek ellenére árusítása tilos . Észak-Amerikában a Nagy-tavak környékén és az USA egyes nyugati államaiban is rendszeresen eszik . Finnországban a papsapkagomba forgalmazása engedélyezett , amennyiben figyelmeztetnek mérgező mivoltára és a vásárlót ellátják az elkészítéshez szükséges tudnivalókkal. \ . Németországban történtek erőfeszítések a papsapkagomba alacsony giromitrin-tartalmú változatainak termesztésére . Elkészítése A papsapkagomba giromitrintartalma forrázással biztonságos szintre csökkenthető . Ehhez a gombát kis darabokra kell vágni és legalább kétszer le kell forrázni minimum háromszoros mennyiségű vízzel , öt percig . Forrázás után a vizet le kell önteni róla ( a méreganyag kimosódik a vízbe ) , le kell öblíteni , és újból leforrázni . Minden forrázás kb. tizedére csökkenti a giromitrintartalmat . A legalább tíz napig tartó szárítás is-kal csökkenti a méreganyagok mennyiségét , de forrázni ezután is ajánlott . Az MMH5 °C-on forr , ezért a leforrázott gombából kipárolog és javasolt jól szellőző helyiségben végezni az előkészítést . Kis mennyiségű giromitrin a forrázások után is megmarad a gombában , ezért nagyobb mennyiség fogyasztása még így sem ajánlott . Osztályozása A redős papsapkagombát először a dél-afrikai születésű Christian Hendrik Persoon írta leban Helvella esculenta néven . Mai nevétben nyerte el , amikor a svéd Elias Magnus Fries áthelyezte a Gyromitra nemzetségbe . A nemzetség neve a görög girosz/ γυρος " kerek " és mitra/ μιτρα " sapka " szavakból származik . Fajneve , a latin esculentus ehetőt jelent . Jegyzetek Források Redős papsapkagomba Redős papsapkagomba - Gyromitra esculenta Miskolci Gombász Egyesület Redős papsapkagomba-Gyromitra esculanta Fordítás Kapcsolódó cikkek Magyarország nagygombafajainak listája Koronggombafélék Gombafajok Mérgező gombák Magyarország gombái Európa gombái Észak-Amerika gombái