Közös figyelem
A közös figyelem (közös figyelmi helyzet, vagy közös figyelmi viselkedés) azt a jelenséget írja le, mikor két egyén figyelme ugyanarra a tárgyra összpontosul. Ez úgy valósulhat meg, hogy egyikük a másik figyelmét ugyanarra irányítja a tekintetével, vagy rámutatással, esetleg egyéb verbális, non-verbális eszközökkel (például: az egyik személy ránéz a személyre, majd a tárgyra, majd újra a személyre néz). 1975-ben Scaife és Bruner voltak az első kutatók, akik leírták a gyermekek képességét a tekintet követésére. Eredményeik azt mutatták, hogy a legtöbb 8-10 hónapos csecsemő képes volt a tekintet követésére, a 11-14 hónapos gyermekek közül pedig már mindenki képes volt rá. Ez a korai kutatás rávilágított, hogy egy felnőtt csupán a tekintetével is képes egy csecsemő figyelmét ráirányítani a környezet tárgyaira.

Későbbi kutatások demonstrálták, hogy a közös figyelem két fontos összetevője a tekintet követése és a szándék felismerése. A tekintet megosztásának képessége a tárgyakra történő utalások megértéséhez szükséges. A szándék felismerése fontos a gyermek nyelvtanulásában és mások figyelmének irányításában.  A nyelvtanulásban azért jelentős, mert a megértéshez, a képzéshez és a szótanuláshoz is elengedhetetlen. A közös figyelmi helyzetben töltött idő közben a gyermek nagyon sok információt szerez a környezetéről, összefüggést teremt a kimondott szavak és a környezet tárgyai, vagyis jelentésük között. A szocio-emocionális fejlődéshez és a képességhez, hogy normális kapcsolatokban vegyünk részt, ugyancsak nagyban hozzájárul a közös figyelem. A közös figyelmi helyzetben való részvételre negatív hatással lehet a siketség, a vakság, és egyéb fejlődési zavarok, például az autizmus.

Egyéb állatfajoknál: például a nagymajmoknál, az orángutánoknál, kutyáknál és lovaknál is sikerült a közös figyelmi helyzet egyes részeit megtalálni.

Fordítás 

Nyelvelsajátítás
Gyermekkor
Csecsemőkor
Megismeréstudomány
Pszichológia
A közös figyelem ( közös figyelmi helyzet , vagy közös figyelmi viselkedés ) azt a jelenséget írja le , mikor két egyén figyelme ugyanarra a tárgyra összpontosul . Ez úgy valósulhat meg , hogy egyikük a másik figyelmét ugyanarra irányítja a tekintetével , vagy rámutatással , esetleg egyéb verbális , non-verbális eszközökkel ( például : az egyik személy ránéz a személyre , majd a tárgyra , majd újra a személyre néz ) .ben Scaife és Bruner voltak az első kutatók , akik leírták a gyermekek képességét a tekintet követésére . Eredményeik azt mutatták , hogy a legtöbbhónapos csecsemő képes volt a tekintet követésére , ahónapos gyermekek közül pedig már mindenki képes volt rá . Ez a korai kutatás rávilágított , hogy egy felnőtt csupán a tekintetével is képes egy csecsemő figyelmét ráirányítani a környezet tárgyaira . Későbbi kutatások demonstrálták , hogy a közös figyelem két fontos összetevője a tekintet követése és a szándék felismerése . A tekintet megosztásának képessége a tárgyakra történő utalások megértéséhez szükséges . A szándék felismerése fontos a gyermek nyelvtanulásában és mások figyelmének irányításában . A nyelvtanulásban azért jelentős , mert a megértéshez , a képzéshez és a szótanuláshoz is elengedhetetlen . A közös figyelmi helyzetben töltött idő közben a gyermek nagyon sok információt szerez a környezetéről , összefüggést teremt a kimondott szavak és a környezet tárgyai , vagyis jelentésük között . A szocio-emocionális fejlődéshez és a képességhez , hogy normális kapcsolatokban vegyünk részt , ugyancsak nagyban hozzájárul a közös figyelem . A közös figyelmi helyzetben való részvételre negatív hatással lehet a siketség , a vakság , és egyéb fejlődési zavarok , például az autizmus . Egyéb állatfajoknál : például a nagymajmoknál , az orángutánoknál , kutyáknál és lovaknál is sikerült a közös figyelmi helyzet egyes részeit megtalálni . Fordítás Nyelvelsajátítás Gyermekkor Csecsemőkor Megismeréstudomány Pszichológia