Szomszédság (erdélyi szászok)
A szász szomszédságok (, ) az erdélyi szászok sajátos önszerveződési formái. Lényegük, hogy több háztartás egy közösséget alkot, melynek tagjai egymással együttműködnek és egymást támogatják. A jogok, kötelességek, és társadalmi normák meghatározása mellett hagyomány-, identitás-, és értékrend-őrző szerepet is betöltenek.

Stephan Ludwig Roth meghatározása szerint „azt a területileg meghatározott testvéri közösséget nevezzük szomszédságnak, melynek tagjai egy kútból isznak, éjszaka egymás biztonsága és csendje fölött őrséget állnak, közösen építik föl a családi házaikat, betegség és sorscsapás idején rokonként viselkednek, és egyszer egyazon ravatalon nyugszanak.”

Történet
A szomszédság fogalma egyes kutatók szerint ősi germán eredetű, de mindenképpen még a szászok Erdélyben való 13. századi letelepedése előtti időkből származik. A letelepedés után egyházi testvériségek és céhes egyletek hatására a szomszédság szerepe fokozatosan kiegészült a kölcsönös segítségnyújtás fogalmával, a rendszeres vallásgyakorlással kapcsolatos utasítással, a vezetőséggel és tagfelvétellel foglalkozó tételekkel. A szomszédságok különösen időtállónak bizonyultak, ugyanis a Közép-Európa egyéb területeire jellemző feudális rendszer Erdélyben nem bontotta meg a szabad közösségi szervezettséget.

Írott források először a 16. században szólnak a szászoknak ez a fajta intézményéről: 1526-ban Segesváron, 1533-ban Brassóban, 1563-ban Nagyszebenben említenek szomszédságokat. A 17. században a szomszédságok fokozatosan a lutheránus egyház hatása alá kerültek, szabályzataikban kiemelkedő helyet kap az egyházi értékrend őrzése. A 18. században a városi szomszédságok a magisztrátus befolyásának rendelődtek alá, ám a falusiak végig megőrizték viszonylagos függetlenségüket.

A 18. század végén a királyföldi szász települések etnikai homogenitása apránként megszűnt. Osztrák utasításra a szomszédságok lazítottak a felvételi követelményeken, más nemzetiségű és vallású személyeket is maguk közé fogadtak. A 19. század második felében fokozatosan felszámolták a szászok kiváltságjogait, és a szomszédságok elveszítették közjogi jellegüket és funkcióikat. A második világháború után megfogyatkozott, szétszóródott az erdélyi szász falvak lakossága; a megmaradt Nachbarschaft-oknak csak csoportszervező, identitás-őrző szerepük maradt fenn, és legfontosabb szerepük a szülőföldjükhöz ragaszkodó, ittmaradt szászok tisztességes eltemetése volt.

A szomszédság szerveződése

Egy szomszédság 15–60 (leggyakrabban 20–30) háztartást tömörített. Ez jelenthetett egy falut, egy falurészt, vagy városon néhány utcát, esetleg egy nagyobb utca egy részét. A háztartások számának jelentős növekedése vagy csökkenése esetén a felosztást újra elvégezték. Nagyvároson a szomszédságok részben beleolvadtak a céhes szervezetekbe, különösen akkor, ha az azonos foglalkozású mesterek ugyanazon a környéken laktak.

A szomszédságok tagjai a háztartások vezetői voltak, ők képviselték egész háztartásukat. A férfiak csak házasság után kérhették felvételüket, és csak akkor, ha saját gazdaságot (városon házat) birtokoltak, és német származásúak és lutheránus vallásúak voltak. Új tagok felvételére a farsang végén szervezett évi közgyűlésen (Richttag) került sor, melyet lakoma és napokig tartó táncmulatság követett. A szász szomszédságok zártak és homogének voltak, és az elöljárók megakadályozták, hogy más etnikumú vagy vallású emberek házat vásároljanak és letelepedjenek területükön. Nők nem lehettek a szomszédság tagjai.

A szomszédságon belül mindenki egyenlő volt, és mindenki egy szavazattal rendelkezett a vitás ügyek eldöntésekor. Élükön két szomszédságatya (Nachbarväter) állt: egy idős és egy fiatal; őket általában a közösség választotta meg két vagy négy évre, ritkábban rotációval jelölték ki. Ezenfelül létezett a vének tanácsa (Altschaft), mely a legidősebb tagokból állt.

A szomszédság működése

A szomszédság egy nagy családként működött, melyben mindenkinek megvoltak a jogai és kötelességei. Az alapötlet a kölcsönös segítség volt: egymást segítették a mezei munkákban és a házak építésében (ilyen szempontból a Nachbarschaft hasonlóságot mutat a székelyföldi kaláka intézményével), az utcák és kutak tisztán tartásában, a közbiztonság megőrzésében, az esküvők és temetések szervezésében, a tűzvédelemben. A fiatal házasoknak segítséget nyújtottak a házépítésben; a beteg embereket ápolták, földjeiket megművelték; a károsultakat, szegényeket felmentették a közterhek alól.

A társaság életét szabályzatok kormányozták, melyek hűen tükrözték a szászok értékrendjét, és meghatározták a tagok jogait, kötelességeit, és az elöljárók hatáskörét. A szomszédságatyák teendői közé tartozott a különböző munkák megszervezése, a feladatok elosztása, a rend fenntartása, a közösség tagjainak és hagyományainak megvédése. A szabályok ellen vétő tagokra bírságot róttak ki; súlyosabb vétségekért a vétkest kizárták a társaságból, és a helység elhagyására kényszerítették.

A szomszédság működését és szabályzatát természetesen a világi és egyházi hatalmak is befolyásolták. A szomszédságatyák tartották a kapcsolatot a falu vagy város elöljárójával (Hann) és a lelkésszel, és ők továbbították a rendeleteket a közösség felé – például mozgósították a tagokat az utak, hidak javítására, a földek művelésére. Megjegyzendő, hogy a szomszédságatyák a felülről jövő rendeleteket mindig a helyi értékrend és hagyományok függvényében fogadták el és alkalmazták.

Testvériségek
A szász településeken a még nem házas fiatal fiúk és lányok úgynevezett testvériségekbe (Bruderschaften illetve Schwesternschaften) tömörültek. Ezeket a közösségeket is szigorú szabályok kormányozták; mindenkinek megvoltak a jogai és kötelességei, a szabályok és hagyományok ellen vétőket pedig megbüntették. A két közösség vezetője az Altknecht illetve az Altmagd volt, akiket évente választottak a legidősebb tagok közül.

A fiatalok konfirmálásuk után lettek a testvériségek tagjai, házasságuk után pedig otthagyták azt, és a Nachbarschaft kötelékébe léptek.

Jegyzetek

Források

Kapcsolódó szócikkek
Kaláka (néprajz)
Kolozsvári Tízes Szervezet
Lokális csoport (néprajz)

Civil szervezetek
Erdélyi szász népcsoport
A szász szomszédságok ( , ) az erdélyi szászok sajátos önszerveződési formái . Lényegük , hogy több háztartás egy közösséget alkot , melynek tagjai egymással együttműködnek és egymást támogatják . A jogok , kötelességek , és társadalmi normák meghatározása mellett hagyomány- , identitás- , és értékrend-őrző szerepet is betöltenek . Stephan Ludwig Roth meghatározása szerint „ azt a területileg meghatározott testvéri közösséget nevezzük szomszédságnak , melynek tagjai egy kútból isznak , éjszaka egymás biztonsága és csendje fölött őrséget állnak , közösen építik föl a családi házaikat , betegség és sorscsapás idején rokonként viselkednek , és egyszer egyazon ravatalon nyugszanak.” Történet A szomszédság fogalma egyes kutatók szerint ősi germán eredetű , de mindenképpen még a szászok Erdélyben való századi letelepedése előtti időkből származik . A letelepedés után egyházi testvériségek és céhes egyletek hatására a szomszédság szerepe fokozatosan kiegészült a kölcsönös segítségnyújtás fogalmával , a rendszeres vallásgyakorlással kapcsolatos utasítással , a vezetőséggel és tagfelvétellel foglalkozó tételekkel . A szomszédságok különösen időtállónak bizonyultak , ugyanis a Közép-Európa egyéb területeire jellemző feudális rendszer Erdélyben nem bontotta meg a szabad közösségi szervezettséget . Írott források először a században szólnak a szászoknak ez a fajta intézményéről: ban Segesváron, ban Brassóban, ban Nagyszebenben említenek szomszédságokat . A században a szomszédságok fokozatosan a lutheránus egyház hatása alá kerültek , szabályzataikban kiemelkedő helyet kap az egyházi értékrend őrzése . A században a városi szomszédságok a magisztrátus befolyásának rendelődtek alá , ám a falusiak végig megőrizték viszonylagos függetlenségüket . A század végén a királyföldi szász települések etnikai homogenitása apránként megszűnt . Osztrák utasításra a szomszédságok lazítottak a felvételi követelményeken , más nemzetiségű és vallású személyeket is maguk közé fogadtak . A század második felében fokozatosan felszámolták a szászok kiváltságjogait , és a szomszédságok elveszítették közjogi jellegüket és funkcióikat . A második világháború után megfogyatkozott , szétszóródott az erdélyi szász falvak lakossága ; a megmaradt Nachbarschaft-oknak csak csoportszervező , identitás-őrző szerepük maradt fenn , és legfontosabb szerepük a szülőföldjükhöz ragaszkodó , ittmaradt szászok tisztességes eltemetése volt . A szomszédság szerveződése Egy szomszédság60 ( leggyakrabban30 ) háztartást tömörített . Ez jelenthetett egy falut , egy falurészt , vagy városon néhány utcát , esetleg egy nagyobb utca egy részét . A háztartások számának jelentős növekedése vagy csökkenése esetén a felosztást újra elvégezték . Nagyvároson a szomszédságok részben beleolvadtak a céhes szervezetekbe , különösen akkor , ha az azonos foglalkozású mesterek ugyanazon a környéken laktak . A szomszédságok tagjai a háztartások vezetői voltak , ők képviselték egész háztartásukat . A férfiak csak házasság után kérhették felvételüket , és csak akkor , ha saját gazdaságot ( városon házat ) birtokoltak , és német származásúak és lutheránus vallásúak voltak . Új tagok felvételére a farsang végén szervezett évi közgyűlésen ( Richttag ) került sor , melyet lakoma és napokig tartó táncmulatság követett . A szász szomszédságok zártak és homogének voltak , és az elöljárók megakadályozták , hogy más etnikumú vagy vallású emberek házat vásároljanak és letelepedjenek területükön . Nők nem lehettek a szomszédság tagjai . A szomszédságon belül mindenki egyenlő volt , és mindenki egy szavazattal rendelkezett a vitás ügyek eldöntésekor . Élükön két szomszédságatya ( Nachbarväter ) állt : egy idős és egy fiatal ; őket általában a közösség választotta meg két vagy négy évre , ritkábban rotációval jelölték ki . Ezenfelül létezett a vének tanácsa ( Altschaft ) , mely a legidősebb tagokból állt . A szomszédság működése A szomszédság egy nagy családként működött , melyben mindenkinek megvoltak a jogai és kötelességei . Az alapötlet a kölcsönös segítség volt : egymást segítették a mezei munkákban és a házak építésében ( ilyen szempontból a Nachbarschaft hasonlóságot mutat a székelyföldi kaláka intézményével ) , az utcák és kutak tisztán tartásában , a közbiztonság megőrzésében , az esküvők és temetések szervezésében , a tűzvédelemben . A fiatal házasoknak segítséget nyújtottak a házépítésben ; a beteg embereket ápolták , földjeiket megművelték ; a károsultakat , szegényeket felmentették a közterhek alól . A társaság életét szabályzatok kormányozták , melyek hűen tükrözték a szászok értékrendjét , és meghatározták a tagok jogait , kötelességeit , és az elöljárók hatáskörét . A szomszédságatyák teendői közé tartozott a különböző munkák megszervezése , a feladatok elosztása , a rend fenntartása , a közösség tagjainak és hagyományainak megvédése . A szabályok ellen vétő tagokra bírságot róttak ki ; súlyosabb vétségekért a vétkest kizárták a társaságból , és a helység elhagyására kényszerítették . A szomszédság működését és szabályzatát természetesen a világi és egyházi hatalmak is befolyásolták . A szomszédságatyák tartották a kapcsolatot a falu vagy város elöljárójával ( Hann ) és a lelkésszel , és ők továbbították a rendeleteket a közösség felé – például mozgósították a tagokat az utak , hidak javítására , a földek művelésére . Megjegyzendő , hogy a szomszédságatyák a felülről jövő rendeleteket mindig a helyi értékrend és hagyományok függvényében fogadták el és alkalmazták . Testvériségek A szász településeken a még nem házas fiatal fiúk és lányok úgynevezett testvériségekbe ( Bruderschaften illetve Schwesternschaften ) tömörültek . Ezeket a közösségeket is szigorú szabályok kormányozták ; mindenkinek megvoltak a jogai és kötelességei , a szabályok és hagyományok ellen vétőket pedig megbüntették . A két közösség vezetője az Altknecht illetve az Altmagd volt , akiket évente választottak a legidősebb tagok közül . A fiatalok konfirmálásuk után lettek a testvériségek tagjai , házasságuk után pedig otthagyták azt , és a Nachbarschaft kötelékébe léptek . Jegyzetek Források Kapcsolódó szócikkek Kaláka ( néprajz ) Kolozsvári Tízes Szervezet Lokális csoport ( néprajz ) Civil szervezetek Erdélyi szász népcsoport