Liechtenstein-ház
A Liechtenstein-ház Európa egyik legrégebbi nemesi családja, első említése 1136-ból származik. A családból származnak a róluk elnevezett Liechtensteini Hercegség uralkodói.

Eredete

A család a Bécstől délre, Maria Enzersdorfban fekvő Liechtenstein váráról kapta a nevét. Első névről ismert tagja Hugo von Liechtenstein 1136-ból. Első birtokaik a vár környékén és Alsó-Ausztria északkeleti határánál voltak. Amikor 1246-ban kihalt a Babenberg-ház, Ausztriáért a cseh II. Ottokár, a magyar IV. Béla és a Habsburgok kezdtek vetélkedni. I. Heinrich von Liechtenstein Ottokárt támogatta, aki ezért cserébe nekiadományozta a dél-morvaországi Nikolsburgot (ma Mikulov). Ez lett a dinasztia morvaországi birtokainak magva, amelyet a későbbiekben számottevően kibővítettek.

Amikor azonban a német királlyá választott Habsburg Rudolf kétségbe vonta Ottokár ausztriai uralmának legitimitását, II. Heinrich von Liechtenstein (I. Heinrich fia) az ő oldalára állt. A dürnkruti csatában a Habsburgok győztek és a Liechtensteinek a későbbi évszázadokban hűséges és bőkezűen jutalmazott szövetségeseik közé tartoztak.

13-16. század

A 13. században a család rohraui és petronelli ágra szakadt. Az utóbbi azonban már a következő nemzedékben kihalt férfiágon és amikor a női örökös férjhez ment, Petronell elveszett a Liechtensteinek számára.

1394-ben I. Johann von Liechtenstein, aki harminc éven át volt III. Habsburg Albert herceg udvarmestere, belekeveredett annak politikai ügyeibe és kegyvesztetté vált. A herceg elkobozta tőle birtokai egy részét, főleg a Dunától délre eső, alsó-ausztriai földjeit. A következő évtizedekben a család az elvesztett jövedelemforrás helyett morvaországi tulajdonaik kibővítésére törekedett, ekkor szerezték meg Feldsberget (ma Valtice).

A 16. század elején a család újabb, steyreggi, nikolsburgi és feldsbergi ágra vált szét. Az első kettő szintén kihalt, így a család később olyan szabályt hozott, hogy a férfiörökössel nem rendelkező ágak birtokait a többi Liechtenstein-ág kapja.

16-17. század
A 16. és 17 század fordulóján három fivér, Karl, Maximilian és Gundakar új korszakot nyitott a dinasztia történetében. A Liechtensteinek a cseh nemesség nagy részével együtt korábban protestánsok lettek, a három testvér azonban az ellenreformáció megindulásakor rekatolizált és fényes pályát futottak be a magukat a katolikus hit bajnokának tekintő Habsburg-császároknál. Karl II. Rudolf császár főkamarása és Titkos tanácsának tagja volt, ám egy nézeteltérésben Rudolf öccse, Mátyás főherceg pártjára állt. 1607-ben elvesztette tisztségét de Mátyás cserébe örökös hercegi rangot adományozott neki. A császárrá választott Mátyás 1613-ban nekiadta a megürült sziléziai Troppaui és Jägerndorfi hercegségeket. Részt vett a csehországi felkelés leverésében és a fehérhegyi csata után ő tartóztatta le és végeztette ki a lázadókat. 1623-ban Maximilian és Gundakar is birodalmi hercegi címet kapott. 1633-ban Maximilian és felesége a morvaországi Wranauban pálos kolostort alapított amely a család temetkezőhelyévé vált. A 20. század közepéig itt temették valamennyi Liechtenstein herceget, csak 1960-ban készült új temetkezőhely a vaduzi székesegyházban.

A három fivér több ízben is gyarapította a családi birtokokat, legnagyobb mértékben 1622 után, amikor Karl Csehország alkirálya volt és elkobozhatta (vagy olcsón felvásárolhatta) az elmenekült vagy elesett cseh protestáns nemesek tulajdonát. 1606-ban a testvérek dinasztikus szerződést kötöttek, melyben a birtokok felaprózódását elkerülendő, az elsőszülött viseli a birodalmi hercegi rangot, játssza a családfő szerepét és igazgatja a família valamennyi birtokát és a jövedelemből finanszírozza a többi családtag életvitelét.

A herceg rezidenciája és a család központja a morvaországi Feldsberg és a szomszédos Eisgrub kastélyaiba került.

18-19. század

Bár a Liechtensteinek formálisan hercegek voltak, nem kaptak helyet a Német-római Birodalom hercegi tanácsában, mert nem voltak a hagyományos birodalmi határokon belüli hercegség tulajdonosai. A 17. század legvégén megnyílt a lehetőség, hogy olyan területet szerezzenek, amely nem tartozott egyetlen másik hercegséghez sem; a tönkrement Hohenems család eladta nekik a svájci határ mentén fekvő kis és szegény, viszont "reichsfrei" (közvetlenül a császárnak felelő) birtokait, 1699-ben Schellenberget, 1712-ben pedig Vaduzt.

Szintén 1712-ben I. János Ádám, I. Karl unokájának halálával kihalt a család Karltól származó ága és a Gundakar-ágbeli kiskorú József Vencel lett a családfő. 1718-ban nagybátyja, VI. Károly császár kipróbált és hűséges minisztere vette át a dinasztia vezetését és neki sikerült meggyőznie a császárt, hogy 1719 januárjában Schellenbergből és Vaduzból létrehozza számára a Liechtensteini hercegséget és így a család képviselői helyet foglalhattak a birodalmi hercegek között.

1806-ban a Német-római Birodalom megszűnt létezni, Liechtensteint pedig Napóleon mint önálló államot beszervezte az általa létrehozott Rajnai Szövetségbe. Bár a francia császár bukása után szövetsége is megszűnt, a hercegség szuverenitását az 1815-ös bécsi kongresszus is elismerte. A Liechtensteinek hagyományos osztrák irányultságát azonban ez nem változtatta meg, hiszen jövedelmük alapját továbbra is az Ausztriához tartozó morvaországi és sziléziai birtokok képezték. A hercegek magas tisztségeket viseltek a bécsi udvarban vagy az osztrák hadseregben szolgáltak. Néhány példa:
 I. János Ádám (1662-1712), a császár tanácsadója, a bécsi Liechtenstein-paloták építtetője
József Vencel (1696-1772) osztrák tábornagy az osztrák örökösödési háborúban
 I. János (1760-1836), osztrák tábornagy a napóleoni háborúkban
 Moritz von Liechtenstein (1775-1819), osztrák altábornagy a napóleoni háborúkban
 Friedrich von Liechtenstein (1807-1885), tábornok, Erdély és Bánát kormányzója
 Rudolf von Liechtenstein (1838-1908), tábornok és I. Ferenc József főudvarmestere
 Aloys von Liechtenstein (1846-1920), konzervatív keresztényszocialista politikus, parlamenti képviselő, Alsó-Ausztria katonai parancsnoka

20-21. század
A dinasztia nevét viselő kis hercegség kevéssé érdekelte a családtagokat, uralkodó herceg csak 1842-ben tette be oda a lábát először és a helyzet a későbbiekben sem változott sokat. Az első világháború után azonban a Monarchia megszűnt létezni és Ausztria is köztársaság lett, amely kiűzte a Habsburgokat. A Liechtensteinek velük már nem éreztek közösséget, megszüntették az addigi vámegyezményt és 1924-ben Svájccal léptek vámunióra és az addigi osztrák korona helyett a svájci frankot vezették be hivatalos pénznemként a hercegségben. Ettől függetlenül a hercegi család továbbra is Bécsben és az akkor már Csehszlovákiához tartozó valticei (korábban feldsbergi) kastélyokban élt. Miután a náci Németország előbb Ausztriát, majd Csehszlovákiát is bekebelezte, II. Ferenc József herceg 1938-ban áthelyezte rezidenciáját Vaduzba.      

Liechtenstein semleges maradt a második világháborúban, azonban 1945-ben Edvard Beneš így is elkobozta valamennyi Liechtenstein-birtokot (1600 km²-nyi földterületet és 14 műemlék kastélyt) mint "német tulajdont". A Liechtensteini hercegség és Csehszlovákia (később Csehország) között emiatt a mai napig tartó feszültség áll fenn, a család nemzetközi bíróságon támadja a kisajátítás jogszerűségét és a hercegség csak 2009-ben vette fel a diplomáciai kapcsolatot Csehországgal és Szlovákiával. A család ausztriai tulajdonai (Wilfersdorf, Riegersburg, Waldstein és Hollenegg) máig megmaradtak. 2004-ben a család birtokában lévő bécsi Gartenpalais Liechtensteinben megnyílt a Liechtenstein-múzeum, ahol a családi műgyűjtemény darabjait állítják ki. 2013-ban befejezték a másik bécsi palotájuk, a Stadtpalais Liechtenstein restaurálását, és ott a gyűjtemény 19. századi része látogatható.

1989 óta a Liechtenstein-ház feje II. János Ádám uralkodó herceg, aki befektetési bankokban lévő tulajdonával a világ hatodik és Európa leggazdagabb uralkodója. A trónörökös legidősebb fia, Alois, aki 2004 óta a hercegség régense. Mivel II. János Ádámnak három fia és összesen hat fiúunokája van, a család utódlása a hercegségben biztosított.

Kapcsolódó cikkek
Liechtenstein uralkodóinak listája

Források
Constantin von Wurzbach: Liechtenstein, das Fürstenhaus, Genealogie. In: Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich. 15. Theil. Kaiserlich-königliche Hof- und Staatsdruckerei, Wien 1866
Rupert Ritter: Kurze Geschichte und Stammbaum des fürstlichen Hauses Liechtenstein
Top 15 Richest Royals in the World Richest Lifestyle

Fordítás

Jegyzetek

Német történelmi családok
Liechtenstein-ház
A Liechtenstein-ház Európa egyik legrégebbi nemesi családja , első említéseból származik . A családból származnak a róluk elnevezett Liechtensteini Hercegség uralkodói . Eredete A család a Bécstől délre , Maria Enzersdorfban fekvő Liechtenstein váráról kapta a nevét . Első névről ismert tagja Hugo von Liechtensteinból . Első birtokaik a vár környékén és Alsó-Ausztria északkeleti határánál voltak . Amikorban kihalt a Babenberg-ház , Ausztriáért a cseh II. Ottokár , a magyar IV . Béla és a Habsburgok kezdtek vetélkedni . I. Heinrich von Liechtenstein Ottokárt támogatta , aki ezért cserébe nekiadományozta a dél-morvaországi Nikolsburgot ( ma Mikulov ) . Ez lett a dinasztia morvaországi birtokainak magva , amelyet a későbbiekben számottevően kibővítettek . Amikor azonban a német királlyá választott Habsburg Rudolf kétségbe vonta Ottokár ausztriai uralmának legitimitását , II. Heinrich von Liechtenstein ( I. Heinrich fia ) az ő oldalára állt . A dürnkruti csatában a Habsburgok győztek és a Liechtensteinek a későbbi évszázadokban hűséges és bőkezűen jutalmazott szövetségeseik közé tartoztak . 13-16. század A században a család rohraui és petronelli ágra szakadt . Az utóbbi azonban már a következő nemzedékben kihalt férfiágon és amikor a női örökös férjhez ment , Petronell elveszett a Liechtensteinek számára . 1394-ben I. Johann von Liechtenstein , aki harminc éven át volt III. Habsburg Albert herceg udvarmestere , belekeveredett annak politikai ügyeibe és kegyvesztetté vált . A herceg elkobozta tőle birtokai egy részét , főleg a Dunától délre eső , alsó-ausztriai földjeit . A következő évtizedekben a család az elvesztett jövedelemforrás helyett morvaországi tulajdonaik kibővítésére törekedett , ekkor szerezték meg Feldsberget ( ma Valtice ) . A század elején a család újabb , steyreggi , nikolsburgi és feldsbergi ágra vált szét . Az első kettő szintén kihalt , így a család később olyan szabályt hozott , hogy a férfiörökössel nem rendelkező ágak birtokait a többi Liechtenstein-ág kapja . 16-17. század A ésszázad fordulóján három fivér , Karl , Maximilian és Gundakar új korszakot nyitott a dinasztia történetében . A Liechtensteinek a cseh nemesség nagy részével együtt korábban protestánsok lettek , a három testvér azonban az ellenreformáció megindulásakor rekatolizált és fényes pályát futottak be a magukat a katolikus hit bajnokának tekintő Habsburg-császároknál . Karl II. Rudolf császár főkamarása és Titkos tanácsának tagja volt , ám egy nézeteltérésben Rudolf öccse , Mátyás főherceg pártjára állt.ben elvesztette tisztségét de Mátyás cserébe örökös hercegi rangot adományozott neki . A császárrá választott Mátyásban nekiadta a megürült sziléziai Troppaui és Jägerndorfi hercegségeket . Részt vett a csehországi felkelés leverésében és a fehérhegyi csata után ő tartóztatta le és végeztette ki a lázadókat.ban Maximilian és Gundakar is birodalmi hercegi címet kapott.ban Maximilian és felesége a morvaországi Wranauban pálos kolostort alapított amely a család temetkezőhelyévé vált . A század közepéig itt temették valamennyi Liechtenstein herceget , csakban készült új temetkezőhely a vaduzi székesegyházban . A három fivér több ízben is gyarapította a családi birtokokat , legnagyobb mértékbenután , amikor Karl Csehország alkirálya volt és elkobozhatta ( vagy olcsón felvásárolhatta ) az elmenekült vagy elesett cseh protestáns nemesek tulajdonát.ban a testvérek dinasztikus szerződést kötöttek , melyben a birtokok felaprózódását elkerülendő , az elsőszülött viseli a birodalmi hercegi rangot , játssza a családfő szerepét és igazgatja a família valamennyi birtokát és a jövedelemből finanszírozza a többi családtag életvitelét . A herceg rezidenciája és a család központja a morvaországi Feldsberg és a szomszédos Eisgrub kastélyaiba került . 18-19. század Bár a Liechtensteinek formálisan hercegek voltak , nem kaptak helyet a Német-római Birodalom hercegi tanácsában , mert nem voltak a hagyományos birodalmi határokon belüli hercegség tulajdonosai . A század legvégén megnyílt a lehetőség , hogy olyan területet szerezzenek , amely nem tartozott egyetlen másik hercegséghez sem ; a tönkrement Hohenems család eladta nekik a svájci határ mentén fekvő kis és szegény , viszont " reichsfrei " ( közvetlenül a császárnak felelő ) birtokait, ben Schellenberget, ben pedig Vaduzt . Szinténben I. János Ádám , I. Karl unokájának halálával kihalt a család Karltól származó ága és a Gundakar-ágbeli kiskorú József Vencel lett a családfő.ban nagybátyja , VI. Károly császár kipróbált és hűséges minisztere vette át a dinasztia vezetését és neki sikerült meggyőznie a császárt , hogyjanuárjában Schellenbergből és Vaduzból létrehozza számára a Liechtensteini hercegséget és így a család képviselői helyet foglalhattak a birodalmi hercegek között . 1806-ban a Német-római Birodalom megszűnt létezni , Liechtensteint pedig Napóleon mint önálló államot beszervezte az általa létrehozott Rajnai Szövetségbe . Bár a francia császár bukása után szövetsége is megszűnt , a hercegség szuverenitását azös bécsi kongresszus is elismerte . A Liechtensteinek hagyományos osztrák irányultságát azonban ez nem változtatta meg , hiszen jövedelmük alapját továbbra is az Ausztriához tartozó morvaországi és sziléziai birtokok képezték . A hercegek magas tisztségeket viseltek a bécsi udvarban vagy az osztrák hadseregben szolgáltak . Néhány példa : I. János Ádám a császár tanácsadója , a bécsi Liechtenstein-paloták építtetője József Vencelosztrák tábornagy az osztrák örökösödési háborúban I. János osztrák tábornagy a napóleoni háborúkban Moritz von Liechtenstein osztrák altábornagy a napóleoni háborúkban Friedrich von Liechtenstein tábornok , Erdély és Bánát kormányzója Rudolf von Liechtenstein tábornok és I. Ferenc József főudvarmestere Aloys von Liechtenstein konzervatív keresztényszocialista politikus , parlamenti képviselő , Alsó-Ausztria katonai parancsnoka 20-21. század A dinasztia nevét viselő kis hercegség kevéssé érdekelte a családtagokat , uralkodó herceg csakben tette be oda a lábát először és a helyzet a későbbiekben sem változott sokat . Az első világháború után azonban a Monarchia megszűnt létezni és Ausztria is köztársaság lett , amely kiűzte a Habsburgokat . A Liechtensteinek velük már nem éreztek közösséget , megszüntették az addigi vámegyezményt ésben Svájccal léptek vámunióra és az addigi osztrák korona helyett a svájci frankot vezették be hivatalos pénznemként a hercegségben . Ettől függetlenül a hercegi család továbbra is Bécsben és az akkor már Csehszlovákiához tartozó valticei ( korábban feldsbergi ) kastélyokban élt . Miután a náci Németország előbb Ausztriát , majd Csehszlovákiát is bekebelezte , II. Ferenc József hercegban áthelyezte rezidenciáját Vaduzba . Liechtenstein semleges maradt a második világháborúban , azonbanben Edvard Beneš így is elkobozta valamennyi Liechtenstein-birtokotkm²-nyi földterületet ésműemlék kastélyt ) mint " német tulajdont " . A Liechtensteini hercegség és Csehszlovákia ( később Csehország ) között emiatt a mai napig tartó feszültség áll fenn , a család nemzetközi bíróságon támadja a kisajátítás jogszerűségét és a hercegség csakben vette fel a diplomáciai kapcsolatot Csehországgal és Szlovákiával . A család ausztriai tulajdonai ( Wilfersdorf , Riegersburg , Waldstein és Hollenegg ) máig megmaradtak.ben a család birtokában lévő bécsi Gartenpalais Liechtensteinben megnyílt a Liechtenstein-múzeum , ahol a családi műgyűjtemény darabjait állítják ki.ban befejezték a másik bécsi palotájuk , a Stadtpalais Liechtenstein restaurálását , és ott a gyűjtemény századi része látogatható . 1989 óta a Liechtenstein-ház feje II. János Ádám uralkodó herceg , aki befektetési bankokban lévő tulajdonával a világ hatodik és Európa leggazdagabb uralkodója . A trónörökös legidősebb fia , Alois , akióta a hercegség régense . Mivel II. János Ádámnak három fia és összesen hat fiúunokája van , a család utódlása a hercegségben biztosított . Kapcsolódó cikkek Liechtenstein uralkodóinak listája Források Constantin von Wurzbach : Liechtenstein , das Fürstenhaus , Genealogie . In : Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich . Theil . Kaiserlich-königliche Hof- und Staatsdruckerei , Wien Rupert Ritter : Kurze Geschichte und Stammbaum des fürstlichen Hauses Liechtenstein TopRichest Royals in the World Richest Lifestyle Fordítás Jegyzetek Német történelmi családok Liechtenstein-ház