Helmut Lachenmann
Helmut Friedrich Lachenmann (Stuttgart, 1935. november 27. –) német zeneszerző, a musique concrète instrumentale képviselője.

Pályája és művei 
Lachenmann Stuttgartban született, és a második világháború után (ekkor 11 éves volt) a helyi templom kórusában kezdett énekelni. Korán fogékonyságot mutatott a zene iránt, tizenévesen már komponált. Jürgen Uhdénél zongorát, 1955 és 1958 között a stuttgarti Musikhochschule-ben, Johann Nepomuk Davidnál zeneszerzést és zeneelméletet tanult, 1958 és 1960 között, Velencében pedig ő volt az olasz zeneszerző, Luigi Nono első magántanítványa. 1965-ben rövid ideig a Ghenti Egyetem elektronikus zenei stúdiójában is dolgozott, ekkor komponálta egyetlen megjelent szalagzenéjét, a  Szenario-t. Ezt követően majdnem kizárólag a tisztán hangszeres zenére összpontosított.

Lachenmann saját kompozícióit a musique concrète instrumentale irányzatába sorolta, amely irányzat magába foglalja a nem konvencionális játékmódokkal megszólaltatható hangok teljességét. A zeneszerző szerint olyan zene:

 amelyben a zenei történések úgy kerülnek kiválasztásra és elrendezésre, hogy előidézésük módja legalább annyira fontos, mint maguk a létrejövő akusztikai minőségek. Következésképpen az olyan minőségek, mint a hangszín, hangerő, ect., nem önmaguk kedvéért valók, hanem az adott szituációt írják le, fejezik ki: mikor hallgatod, hallod a körülményeket, amelyek között egy hang-, vagy zaj-történés végbemegy, hallod, milyen anyagokból és energiákból tevődik össze, és milyen ellenállással mérkőzik meg.

Zenéje tehát elsősorban a hangok legalapvetőbb készletéből merít, melyek bővítés révén kiterjedt művek alapjául szolgálnak. Kompozíciói hatalmas feladatot rónak az előadóra, mivel rengeteg, általa felfedezett játékmódot alkalmaz a fa- és rézfúvós, valamint a vonós hangszereken.

Legfontosabb művei közé tartozik operája: Das Mädchen mit den Schwefelhölzern (A kis gyufaárus lány), (1990–96, Hans Christian Andersen, Leonardo da Vinci és Gudrun Ensslin nyomán), zenekari darabjai: Schwankungen am Rand (1974–75, 8 rézfúvósra, 2 elektromos gitárra, 2 zongorára, 4 viharlemezre, és 34 vonósra), Accanto (1975–76, klarinétre, nagyzenekarra és szalagra), és NUN (1997–99, fuvolára, harsonára, férfikarra és nagyzenekarra), ensemble művei: Mouvement (- vor der Erstarrung) (1982–84, 3 ad hoc előadóra és még 14 előadóra) és "...zwei Gefühle...", Musik mit Leonardo (1992, (később Das Mädchen mit den Schwefelhölzern c. operájának része lett), Leonardo da Vinci nyomán, 2 beszélő és 22 hangszeres előadóra), és 3 vonósnégyese (Gran Torso, 1971, revideálva 1976, 1988; Reigen seliger Geister, 1989; Grido, 2001), továbbá más zenekari, ensemble, és kamaraművei és 6 zongoradarabja.

1978-tól rendszeresen tartott előadásokat Darmstadtban. 1976 és 1981 között zeneszerzést tanított a hannoveri Musikhochscule-ben, 1981-től 1999-ig pedig a stuttgarti Musikhochschule-ben.

Ismert cikkeiről, tanulmányairól, előadásairól is, melyek közül sok jelent meg a Musik als existentielle Erfahrungban (Music as Existential Experience) (Breitkopf & Härtel, Wiesbaden, 1996).

Lachenmann számos rangos elismerésben részesült, például a hamburgi Bach-díjat (Bach-Preis der Freien und Hansestadt Hamburg) 1972-ben, az Ernst von Siemens Musikpreis-t 1997-ben, és a BBVA Foundation Frontiers of Knowledge Award díját Kortárs Zenei Kategóriában, 2010-ben nyerte el.

Jegyzetek

Fordítás

Német zeneszerzők
Német egyetemi, főiskolai oktatók
1935-ben született személyek
Élő személyek
Helmut Friedrich Lachenmann ( Stuttgart , november – ) német zeneszerző , a musique concrète instrumentale képviselője . Pályája és művei Lachenmann Stuttgartban született , és a második világháború után ( ekkoréves volt ) a helyi templom kórusában kezdett énekelni . Korán fogékonyságot mutatott a zene iránt , tizenévesen már komponált . Jürgen Uhdénél zongorát,ésközött a stuttgarti Musikhochschule-ben , Johann Nepomuk Davidnál zeneszerzést és zeneelméletet tanult,ésközött , Velencében pedig ő volt az olasz zeneszerző , Luigi Nono első magántanítványa.ben rövid ideig a Ghenti Egyetem elektronikus zenei stúdiójában is dolgozott , ekkor komponálta egyetlen megjelent szalagzenéjét , a Szenario-t . Ezt követően majdnem kizárólag a tisztán hangszeres zenére összpontosított . Lachenmann saját kompozícióit a musique concrète instrumentale irányzatába sorolta , amely irányzat magába foglalja a nem konvencionális játékmódokkal megszólaltatható hangok teljességét . A zeneszerző szerint olyan zene : amelyben a zenei történések úgy kerülnek kiválasztásra és elrendezésre , hogy előidézésük módja legalább annyira fontos , mint maguk a létrejövő akusztikai minőségek . Következésképpen az olyan minőségek , mint a hangszín , hangerő , ect . , nem önmaguk kedvéért valók , hanem az adott szituációt írják le , fejezik ki : mikor hallgatod , hallod a körülményeket , amelyek között egy hang- , vagy zaj-történés végbemegy , hallod , milyen anyagokból és energiákból tevődik össze , és milyen ellenállással mérkőzik meg . Zenéje tehát elsősorban a hangok legalapvetőbb készletéből merít , melyek bővítés révén kiterjedt művek alapjául szolgálnak . Kompozíciói hatalmas feladatot rónak az előadóra , mivel rengeteg , általa felfedezett játékmódot alkalmaz a fa- és rézfúvós , valamint a vonós hangszereken . Legfontosabb művei közé tartozik operája : Das Mädchen mit den Schwefelhölzern ( A kis gyufaárus lány),96 , Hans Christian Andersen , Leonardo da Vinci és Gudrun Ensslin nyomán ) , zenekari darabjai : Schwankungen am Rand75,rézfúvósra, elektromos gitárra,zongorára, viharlemezre , ésvonósra ) , Accanto76 , klarinétre , nagyzenekarra és szalagra ) , és NUN99 , fuvolára , harsonára , férfikarra és nagyzenekarra ) , ensemble művei : Mouvement ( - vor der Erstarrung) 84,ad hoc előadóra és mégelőadóra ) és " ...zwei Gefühle... " , Musik mit Leonardo ( később Das Mädchen mit den Schwefelhölzern c. operájának része lett ) , Leonardo da Vinci nyomán, beszélő éshangszeres előadóra ) , ésvonósnégyese ( Gran Torso , revideálva Reigen seliger Geister , Grido , továbbá más zenekari , ensemble , és kamaraművei észongoradarabja . 1978-tól rendszeresen tartott előadásokat Darmstadtban.ésközött zeneszerzést tanított a hannoveri Musikhochscule-ben,tőlig pedig a stuttgarti Musikhochschule-ben . Ismert cikkeiről , tanulmányairól , előadásairól is , melyek közül sok jelent meg a Musik als existentielle Erfahrungban ( Music as Existential Experience ) ( Breitkopf & Härtel , Wiesbaden , Lachenmann számos rangos elismerésben részesült , például a hamburgi Bach-díjat ( Bach-Preis der Freien und Hansestadt Hamburg) ben , az Ernst von Siemens Musikpreis-tben , és a BBVA Foundation Frontiers of Knowledge Award díját Kortárs Zenei Kategóriában, ben nyerte el . Jegyzetek Fordítás Német zeneszerzők Német egyetemi , főiskolai oktatók 1935-ben született személyek Élő személyek