Gornji Bitelić
Gornji Bitelić falu Horvátországban Split-Dalmácia megyében. Közigazgatásilag Hrvacéhez tartozik.

Fekvése 
Splittől légvonalban 37, közúton 49 km-re északkeletre, Sinjtől 15 km-re, községközpontjától légvonalban 6, közúton 8 km-re északra, a Dinári-hegység lábánál fekszik. Délnyugatról a Svilaja-hegység és a Peruča-tó, északkeletről a Dinári-hegység határolja. Településrészei: Dadići, Donji Buljani, Donji Đapići, Stojići, Žarci, Dom, Vukovići, Matkovići-Tokići, Majstrovići, Cvitkovići-Vujeva, Ćurkovići, Gornji Đapići, Jukići-Bračulji, Ezgetići, Tripići, Bulovići, valamint a Dinári-hegységben fekvő Vrdovo egy része is ide tartozik.

Története 
A török Sinj várával együtt 1536-ban foglalta ezt a vidéket, de már a török uralom idején is élt itt horvát lakosság. A velencei seregek 1686-ban foglalták vissza a töröktől Sinj várát és vele együtt a mai Hrvace térségét. Ezt követően a velencei hatóságok irányításával és rámai ferences szerzetesek vezetésével Boszniából és Hercegovinából keresztény lakosság, köztük több száz pravoszláv család érkezett. A velencei-török háború után kialakult új hatalmi viszonyokat 1699-ben a karlócai béke szentesítette. Az 1714-ben kitört velencei-török háborúban átmenetileg újra török kézre került, de 1715-ben már újra velencei uralom alatt állt. 1718-ban a pozsareváci béke az új határt a Dinári-hegységnél húzta meg, így e térség velencei kézen maradt. A bitelići plébánia 1770-ben vált önállóvá a potravljei plébániától, ahová azelőtt tartozott. A plébánia papi szolgálatát a sinji ferences atyák látták el. 1797-ben a Velencei Köztársaság megszűnésével a település a Habsburg Birodalom része lett. 1806-ban Napóleon csapatai foglalták el és 1813-ig francia uralom alatt állt. Napóleon bukása után ismét Habsburg uralom következett, mely az első világháború végéig tartott. 1857-ben 755, 1910-ben 1260 lakosa volt. Az I. világháború után rövid ideig az Olasz Királyság, ezután a Szerb-Horvát-Szlovén Királyság, majd Jugoszlávia része lett. A háború után a település a szocialista Jugoszlávia része lett. A település lakossága ekkor mintegy felére csökkent. 1991-től a független Horvátországhoz tartozik. Ez évben lakosságának 69 százaléka horvát, 21 százaléka szerb nemzetiségű volt. A délszláv háború idején a település egy valamivel több mint egyéves időszaktól eltekintve horvát kézen maradt. 1991. szeptember 19-én foglalták el a szerb erők. A horvát hadsereg a „Peruča” fedőnevű katonai akció során 1993 januárjában szabadította fel a települést. Szerb lakossága elmenekült. A krajinai szerb határ közelében levő falu lakossága azonban csak az 1995 augusztusában végrehajtott „Vihar” hadműveletet követően lélegezhetett fel végleg. Lakossága 2011-ben 192 fő volt.

Lakosság

Nevezetességei 
A Kisboldogasszony tiszteletére szentelt római katolikus plébániatemploma a temetőnél található. Építését Ivan Sladojević plébános (1939-1941) idejében kezdték el, de a háború miatt a munkálatokat rövidesen abba kellett hagyni. A háború után a kommunista hatóságok akadályozták a további építést, sőt utasításukra a meglevő falakat is lebontották és a faluház építéséhez használták fel. Az építés a régi alapokon csak Milan Janković plébános (1958-1961) idejében kezdődhetett el újra. Befejezése és felszentelése már 1968-ban Bogoslav Bartulović nevéhez fűződik. A templomot betonból építették. A bejárat felett a homlokzaton nyolcágú rozetta, a kapu jobb oldalán pedig kereszt látható. A homlokzat bal oldalán áll a 15 méter magas beton harangtorony, gúla alakú toronysisakkal. A templom hosszúsága 21 méter, szélessége 9, magassága 7 méter. Szentélyében a liturgiai előírásoknak megfelelően márvány szembemiséző oltár áll. 1972-ben a homlokzatról leverték a vakolatot és benkovaci kővel burkolták. 2003-ban pedig a tetőt cserélték le cseréptetőre.
Szent Kelemen pápa tiszteletére szentelt kápolnája a régi plébániaház mellett áll. Faragott kövekből épült 1870-ben és a plébános mindennapi misézésére szolgált. Kisméretű épület, a bejárata felett kilencágú rozettával, piros cseréptetővel fedve. A homlokzat feletti harangtoronyban egy harang látható.
Meg kell még említeni a temetőben állt régi plébániatemplomot, mely az Úr mennybemenetele tiszteletére volt szentelve. Az 1707-ben épített templom félköríves apszissal rendelkezett. Mivel a hívek számához képest kicsinek bizonyult már a 19. század második felében egy nagyobbat akartak építeni helyette, azért karbantartását meglehetősen elhanyagolták. 1941 és 1956 között a falunak nem volt plébánosa, így az épület állaga tovább romlott. A következő plébános Zdravko Čulić 1956-ban már csak a 6 méter hosszú és 5 méter széles szentélyt találta a régi templomból. 2003-ban Kisboldogasszony ünnepére a régi szentélyt teljesen megújították és kőlapokkal fedték be.

Jegyzetek

Források 
Hrvace község hivatalos oldala 
A split-makarskai érsekség honlapja 
A dalmáciai pravoszláv püspökség honlapja

További információk 
Hrvace rövid története 
Hrvace – A plébánia története 
Cetina die nördliche 
A szerb erők Dabar, Vučipolje és Maljkovo elleni támadása 1991. szeptember 17-19. között.

Fordítás 

Split-Dalmácia megye települései
Gornji Bitelić falu Horvátországban Split-Dalmácia megyében . Közigazgatásilag Hrvacéhez tartozik . Fekvése Splittől légvonalban közútonkm-re északkeletre , Sinjtőlkm-re , községközpontjától légvonalban közútonkm-re északra , a Dinári-hegység lábánál fekszik . Délnyugatról a Svilaja-hegység és a Peruča-tó , északkeletről a Dinári-hegység határolja . Településrészei : Dadići , Donji Buljani , Donji Đapići , Stojići , Žarci , Dom , Vukovići , Matkovići-Tokići , Majstrovići , Cvitkovići-Vujeva , Ćurkovići , Gornji Đapići , Jukići-Bračulji , Ezgetići , Tripići , Bulovići , valamint a Dinári-hegységben fekvő Vrdovo egy része is ide tartozik . Története A török Sinj várával együttban foglalta ezt a vidéket , de már a török uralom idején is élt itt horvát lakosság . A velencei seregekban foglalták vissza a töröktől Sinj várát és vele együtt a mai Hrvace térségét . Ezt követően a velencei hatóságok irányításával és rámai ferences szerzetesek vezetésével Boszniából és Hercegovinából keresztény lakosság , köztük több száz pravoszláv család érkezett . A velencei-török háború után kialakult új hatalmi viszonyokatben a karlócai béke szentesítette . Azben kitört velencei-török háborúban átmenetileg újra török kézre került , deben már újra velencei uralom alatt állt.ban a pozsareváci béke az új határt a Dinári-hegységnél húzta meg , így e térség velencei kézen maradt . A bitelići plébániaben vált önállóvá a potravljei plébániától , ahová azelőtt tartozott . A plébánia papi szolgálatát a sinji ferences atyák látták el.ben a Velencei Köztársaság megszűnésével a település a Habsburg Birodalom része lett.ban Napóleon csapatai foglalták el ésig francia uralom alatt állt . Napóleon bukása után ismét Habsburg uralom következett , mely az első világháború végéig tartott.benbenlakosa volt . Az I. világháború után rövid ideig az Olasz Királyság , ezután a Szerb-Horvát-Szlovén Királyság , majd Jugoszlávia része lett . A háború után a település a szocialista Jugoszlávia része lett . A település lakossága ekkor mintegy felére csökkent.től a független Horvátországhoz tartozik . Ez évben lakosságánakszázaléka horvát, százaléka szerb nemzetiségű volt . A délszláv háború idején a település egy valamivel több mint egyéves időszaktól eltekintve horvát kézen maradt. szeptemberén foglalták el a szerb erők . A horvát hadsereg a „ Peruča” fedőnevű katonai akció soránjanuárjában szabadította fel a települést . Szerb lakossága elmenekült . A krajinai szerb határ közelében levő falu lakossága azonban csak azaugusztusában végrehajtott „ Vihar” hadműveletet követően lélegezhetett fel végleg . Lakosságabenfő volt . Lakosság Nevezetességei A Kisboldogasszony tiszteletére szentelt római katolikus plébániatemploma a temetőnél található . Építését Ivan Sladojević plébánosidejében kezdték el , de a háború miatt a munkálatokat rövidesen abba kellett hagyni . A háború után a kommunista hatóságok akadályozták a további építést , sőt utasításukra a meglevő falakat is lebontották és a faluház építéséhez használták fel . Az építés a régi alapokon csak Milan Janković plébánosidejében kezdődhetett el újra . Befejezése és felszentelése márban Bogoslav Bartulović nevéhez fűződik . A templomot betonból építették . A bejárat felett a homlokzaton nyolcágú rozetta , a kapu jobb oldalán pedig kereszt látható . A homlokzat bal oldalán áll améter magas beton harangtorony , gúla alakú toronysisakkal . A templom hosszúságaméter , szélessége magasságaméter . Szentélyében a liturgiai előírásoknak megfelelően márvány szembemiséző oltár áll.ben a homlokzatról leverték a vakolatot és benkovaci kővel burkolták.ban pedig a tetőt cserélték le cseréptetőre . Szent Kelemen pápa tiszteletére szentelt kápolnája a régi plébániaház mellett áll . Faragott kövekből épültben és a plébános mindennapi misézésére szolgált . Kisméretű épület , a bejárata felett kilencágú rozettával , piros cseréptetővel fedve . A homlokzat feletti harangtoronyban egy harang látható . Meg kell még említeni a temetőben állt régi plébániatemplomot , mely az Úr mennybemenetele tiszteletére volt szentelve . Azben épített templom félköríves apszissal rendelkezett . Mivel a hívek számához képest kicsinek bizonyult már a század második felében egy nagyobbat akartak építeni helyette , azért karbantartását meglehetősen elhanyagolták.ésközött a falunak nem volt plébánosa , így az épület állaga tovább romlott . A következő plébános Zdravko Čulićban már csak améter hosszú ésméter széles szentélyt találta a régi templomból.ban Kisboldogasszony ünnepére a régi szentélyt teljesen megújították és kőlapokkal fedték be . Jegyzetek Források Hrvace község hivatalos oldala A split-makarskai érsekség honlapja A dalmáciai pravoszláv püspökség honlapja További információk Hrvace rövid története Hrvace – A plébánia története Cetina die nördliche A szerb erők Dabar , Vučipolje és Maljkovo elleni támadása szeptember között . Fordítás Split-Dalmácia megye települései