Mollwitzi csata
A mollwitzi csatában, a Breslautól 20 km-re délkeletre található (ma Małujowice nevű) falunál, 1741. április 10-én mérte az első vereséget Poroszország a Habsburgokra az első sziléziai háború során. A csatában mindkét fél súlyos harcászati hibákat vétett, de végül a poroszoknak sikerült felülkerekedni és ezzel megerősítették korábbi eredményeiket.

A seregek felvonulása

Wilhelm Reinhard von Neipperg vezetésével 1741 márciusában érkeztek osztrák csapatok Szilézia visszafoglalására, mely területet a poroszok 1740 decemberében Neisse és Brieg erődítményeinek kivételével megszállás alatt tartották. Mielőtt még II. Frigyes porosz király a csapatait összegyűjthette volna a téli szállásaikról, az osztrákok Briegig nyomultak előre, és így elvágták az összeköttetését Breslauval és Berlinnel.

Így Frigyes arra kényszerült, hogy északnak vonuljon és támadást intézzen az osztrákok ellen. Frigyes nem a megszokott módon a távol a vonalak mögötti harcálláspontról vezényelte a csapatait, hanem szükségesnek érezte, hogy az egyik első vonalbeli szárny vezetését vegye át. Fogságba esésének esetére 1741 tavaszán Heinrich von Podewils miniszterének a következőket hagyta meg: „Amennyiben egy szerencsétlen véletlen folytán fogságba esnék, azt parancsolom Önnek, hogy távollétem ideje alatt a parancsaimat ne teljesítse, hanem a testvéremet tanácsokkal lássa el és az államot semmiféle méltatlan cselekedettel le ne alacsonyítsák az én kiszabadításom érdekében […] csak addig vagyok király, amíg szabad vagyok.” – „Je ne suis roi que lorsque je suis libre.” Ez lett a király egyik leggyakrabban idézett mondata.

A poroszok április 10-én reggel hét órakor találtak a Mollwitznál hóviharban táborozó osztrákokra, a foglyul ejtett katonák pedig elárulták nekik Neipperg seregének pontos elhelyezkedését is. A porosz sereg 31 zászlóalja és 35 lovasszázada összesen 23 400 főt számlált és 53 ágyúval rendelkezett. 10 órakor a porosz sereg a mély hó ellenére öt oszlopba rendeződve megindult Mollwitz irányába. A hóesés és a nagy köd okozta rossz látási viszonyok révén a poroszok 2000 lépésnyire meg tudták közelíteni az osztrák tábort, mire azok észlelték a támadókat. Neipperg a szállása ablakából látta már a poroszokat, míg a csapatai jó része még aludt. Ráadásul a serege az északnyugati vonulási iránynak megfelelően volt felállítva, a poroszok pedig délkeletről érkeztek. Az ellenség meglepettsége láttán Frigyes úgy határozott, hogy a csapatait a begyakorlott kétvonalas hadrendbe rendezve állítja fel, és egy mintaszerű támadást hajt végre – ahelyett, hogy azonnali támadást rendelt volna el. Ennek során rosszul mérte fel a jobbján lévő folyótól való távolságot, és több alakulatot a folyó kanyarulata mögé irányított, így azok nem tudtak beavatkozni a küzdelmekbe, más alakulatokat a hadrendre merőlegesen állított fel ugyanitt a jobb szárnyon. Állítólag Schwerin felhívta a figyelmét arra, hogy a távolságokat rosszul becsülte fel, de tanácsát nem vette figyelembe. Erről később így emlékezett vissza: „Akkoriban nem volt elég rálátásom, hogy abból profitálhattam volna.” Így az osztrákok időt nyertek a seregük csatarendbe állításához, és odalett a meglepetés előnye.

A csata lefolyása

Neipperg közel 20 000 emberrel rendelkezett, de ebből csak 18 volt gyalogsági zászlóalj és ágyúja is csak 18 volt, ellenben volt 86 lovasszázada. 13:30-kor a porosz tüzérség tüzet nyitott és hatékonysága nagy gondot okozott az osztrákoknak. 14:00-kor Karl Joachim von Römer altábornagy, az osztrák balszárnyon lévő 4500 fős lovasság parancsnoka úgy döntött, hogy hat ezredével a porosz ágyúk hatókörén kívül maradva megtámadja a Friedrich von der Schulenburg vezette porosz jobbszárnyat. A poroszok jobbszárnyán lévő lovasságot megfutamították, majd a jobb szárnyukon lévő gyalogságra vetették magukat. Kaotikus állapot lett úrrá a poroszok soraiban, a helytelenül felállított gyalogság volt, hogy a saját csapatokat lőtte. A 11. vértes-ezred személyesen Frigyes által vezetett ellentámadását is meghiúsították.

Végül a gyalogság sortüzei megállították Römer lovasságának a rohamát. Ebben különösen nagy szerepet játszottak a Winterfeldt és a Bolstern gránátos-zászlóaljak, melyek a terepviszonyok folytán véletlenszerűen a két támadó vonal két szárnya között lettek felállítva, és így meg tudták akadályozni az osztrák lovasságot abban, hogy betörhessenek a porosz vonalak közé. A porosz gyalogság sortüzében Römer altábornagy is életét veszítette egy fejlövés következtében. Időközben az osztrák tüzérség is belőtte magát a fenyegetett porosz jobbszárnyon.

Frigyes ebben a kritikus pillanatban Kurt Christoph von Schwerin tábornagy tanácsára, aki a király életét meg akarta óvni, Oppeln irányába elmenekült a csatatérről. Oppelnt viszont már megszállták az osztrákok, mire odaért, ezért éjfél után visszaindult Mollwitz irányába, és útközben Löwennél érte a hír, hogy a csatát megnyerték. A porosz gyalogság ugyanis az újabb, bal szárnyon indított osztrák lovassági roham visszaverése után Schwerin vezetésével feltűzött bajonettekkel támadásra indult, és eldöntötte a csatát.

Mikor már mindkét szárny parancsnoka elesett, egyik tisztje megkérdezte Schwerint, hogy melyik irányban vonuljanak vissza. "Az ellenségeink holttestei felett vonulunk vissza!" – hangzott híressé vált válasza.

Összegzés

A csata során az osztrákok 5340, a poroszok 5500 embert veszítettek. Más források a porosz veszteséget 4900-ra (a 24 000-ből), az osztrákot 4500-ra (19 000-ből) teszik. A csata kimenetelében döntőnek bizonyult a porosz gyalogság fegyelmezettsége és az általuk használt kovás puskák nyújtotta nagyobb tűzgyorsaság, melynek köszönhetően percenként 4-5 sortüzet is tudtak lőni, és így jóval hatékonyabbak voltak az osztrákoknál.

A porosz lovasság visszavonulását gyakran annak „csődjeként” értékelik. Frigyes megítélése szerint: „A lovasság annyit sem ér, hogy az ördög elvigye”. A Mollwitznál szerzett tapasztalatok nagyban befolyásolták a később bevezetett reformok során a huszárság alkalmazására vonatkozó rendelkezéseket és irányelveket. 1741-től nagyobb számban alkalmaztak huszárezredeket a könnyű lovasság szerepkörében az ellenséges erők felderítésére és a saját szárnyak védelmére.

Frigyes megfogadta, hogy soha többet nem hagyja el a csatateret, és ehhez a fogadalmához hű maradt. Később megjegyezte, hogy "Mollwitz volt az én iskolám." Innentől a hadvezetési stílusát az agresszió jellemezte, és a csapatait is ebben a szellemben képezte ki. A lovasságnak meghagyta, hogy soha ne várja állva az ellenséges lovasság rohamát. "A porosz hadsereg mindig támad" – hangoztatta gyakran.

A csata után az osztrákok Neiße erődjébe vonultak vissza, a poroszok így újra helyreállították az összeköttetést Alsó-Sziléziával és ismét ostrom alá vehették Brieget. Neipperg felmentési kísérletét meghiúsítva végül május 4-ikén sikerült megadásra kényszeríteniük a várat.
A mollwitzi győzelem sokat javított Poroszország külpolitikai megítélésén, nagyban hozzájárult ahhoz, hogy Franciaország szövetségre lépjen vele az osztrák örökösödési háborúvá szélesedő konfliktusban.

1878. november 5-én a porosz győzelem emlékére egy obeliszket állítottak a csata helyszínén.

Fordítás
 
 

Az osztrák örökösödési háború csatái
1741
A mollwitzi csatában , a Breslautólkm-re délkeletre található ( ma Małujowice nevű ) falunál , áprilisén mérte az első vereséget Poroszország a Habsburgokra az első sziléziai háború során . A csatában mindkét fél súlyos harcászati hibákat vétett , de végül a poroszoknak sikerült felülkerekedni és ezzel megerősítették korábbi eredményeiket . A seregek felvonulása Wilhelm Reinhard von Neipperg vezetésévelmárciusában érkeztek osztrák csapatok Szilézia visszafoglalására , mely területet a poroszokdecemberében Neisse és Brieg erődítményeinek kivételével megszállás alatt tartották . Mielőtt még II. Frigyes porosz király a csapatait összegyűjthette volna a téli szállásaikról , az osztrákok Briegig nyomultak előre , és így elvágták az összeköttetését Breslauval és Berlinnel . Így Frigyes arra kényszerült , hogy északnak vonuljon és támadást intézzen az osztrákok ellen . Frigyes nem a megszokott módon a távol a vonalak mögötti harcálláspontról vezényelte a csapatait , hanem szükségesnek érezte , hogy az egyik első vonalbeli szárny vezetését vegye át . Fogságba esésének esetéretavaszán Heinrich von Podewils miniszterének a következőket hagyta meg : „ Amennyiben egy szerencsétlen véletlen folytán fogságba esnék , azt parancsolom Önnek , hogy távollétem ideje alatt a parancsaimat ne teljesítse , hanem a testvéremet tanácsokkal lássa el és az államot semmiféle méltatlan cselekedettel le ne alacsonyítsák az én kiszabadításom érdekében [ … ] csak addig vagyok király , amíg szabad vagyok.” – „ Je ne suis roi que lorsque je suis libre.” Ez lett a király egyik leggyakrabban idézett mondata . A poroszok áprilisén reggel hét órakor találtak a Mollwitznál hóviharban táborozó osztrákokra , a foglyul ejtett katonák pedig elárulták nekik Neipperg seregének pontos elhelyezkedését is . A porosz seregzászlóalja éslovasszázada összesen400 főt számlált éságyúval rendelkezett.órakor a porosz sereg a mély hó ellenére öt oszlopba rendeződve megindult Mollwitz irányába . A hóesés és a nagy köd okozta rossz látási viszonyok révén a poroszoklépésnyire meg tudták közelíteni az osztrák tábort , mire azok észlelték a támadókat . Neipperg a szállása ablakából látta már a poroszokat , míg a csapatai jó része még aludt . Ráadásul a serege az északnyugati vonulási iránynak megfelelően volt felállítva , a poroszok pedig délkeletről érkeztek . Az ellenség meglepettsége láttán Frigyes úgy határozott , hogy a csapatait a begyakorlott kétvonalas hadrendbe rendezve állítja fel , és egy mintaszerű támadást hajt végre – ahelyett , hogy azonnali támadást rendelt volna el . Ennek során rosszul mérte fel a jobbján lévő folyótól való távolságot , és több alakulatot a folyó kanyarulata mögé irányított , így azok nem tudtak beavatkozni a küzdelmekbe , más alakulatokat a hadrendre merőlegesen állított fel ugyanitt a jobb szárnyon . Állítólag Schwerin felhívta a figyelmét arra , hogy a távolságokat rosszul becsülte fel , de tanácsát nem vette figyelembe . Erről később így emlékezett vissza : „ Akkoriban nem volt elég rálátásom , hogy abból profitálhattam volna.” Így az osztrákok időt nyertek a seregük csatarendbe állításához , és odalett a meglepetés előnye . A csata lefolyása Neipperg közel000 emberrel rendelkezett , de ebből csakvolt gyalogsági zászlóalj és ágyúja is csakvolt , ellenben voltlovasszázada.30-kor a porosz tüzérség tüzet nyitott és hatékonysága nagy gondot okozott az osztrákoknak.00-kor Karl Joachim von Römer altábornagy , az osztrák balszárnyon lévőfős lovasság parancsnoka úgy döntött , hogy hat ezredével a porosz ágyúk hatókörén kívül maradva megtámadja a Friedrich von der Schulenburg vezette porosz jobbszárnyat . A poroszok jobbszárnyán lévő lovasságot megfutamították , majd a jobb szárnyukon lévő gyalogságra vetették magukat . Kaotikus állapot lett úrrá a poroszok soraiban , a helytelenül felállított gyalogság volt , hogy a saját csapatokat lőtte . A vértes-ezred személyesen Frigyes által vezetett ellentámadását is meghiúsították . Végül a gyalogság sortüzei megállították Römer lovasságának a rohamát . Ebben különösen nagy szerepet játszottak a Winterfeldt és a Bolstern gránátos-zászlóaljak , melyek a terepviszonyok folytán véletlenszerűen a két támadó vonal két szárnya között lettek felállítva , és így meg tudták akadályozni az osztrák lovasságot abban , hogy betörhessenek a porosz vonalak közé . A porosz gyalogság sortüzében Römer altábornagy is életét veszítette egy fejlövés következtében . Időközben az osztrák tüzérség is belőtte magát a fenyegetett porosz jobbszárnyon . Frigyes ebben a kritikus pillanatban Kurt Christoph von Schwerin tábornagy tanácsára , aki a király életét meg akarta óvni , Oppeln irányába elmenekült a csatatérről . Oppelnt viszont már megszállták az osztrákok , mire odaért , ezért éjfél után visszaindult Mollwitz irányába , és útközben Löwennél érte a hír , hogy a csatát megnyerték . A porosz gyalogság ugyanis az újabb , bal szárnyon indított osztrák lovassági roham visszaverése után Schwerin vezetésével feltűzött bajonettekkel támadásra indult , és eldöntötte a csatát . Mikor már mindkét szárny parancsnoka elesett , egyik tisztje megkérdezte Schwerint , hogy melyik irányban vonuljanak vissza . " Az ellenségeink holttestei felett vonulunk vissza ! " – hangzott híressé vált válasza . Összegzés A csata során az osztrákok a poroszokembert veszítettek . Más források a porosz veszteségetra ( a000-ből ) , az osztrákotra000-ből ) teszik . A csata kimenetelében döntőnek bizonyult a porosz gyalogság fegyelmezettsége és az általuk használt kovás puskák nyújtotta nagyobb tűzgyorsaság , melynek köszönhetően percenkéntsortüzet is tudtak lőni , és így jóval hatékonyabbak voltak az osztrákoknál . A porosz lovasság visszavonulását gyakran annak „ csődjeként” értékelik . Frigyes megítélése szerint : „ A lovasság annyit sem ér , hogy az ördög elvigye” . A Mollwitznál szerzett tapasztalatok nagyban befolyásolták a később bevezetett reformok során a huszárság alkalmazására vonatkozó rendelkezéseket és irányelveket.től nagyobb számban alkalmaztak huszárezredeket a könnyű lovasság szerepkörében az ellenséges erők felderítésére és a saját szárnyak védelmére . Frigyes megfogadta , hogy soha többet nem hagyja el a csatateret , és ehhez a fogadalmához hű maradt . Később megjegyezte , hogy " Mollwitz volt az én iskolám . " Innentől a hadvezetési stílusát az agresszió jellemezte , és a csapatait is ebben a szellemben képezte ki . A lovasságnak meghagyta , hogy soha ne várja állva az ellenséges lovasság rohamát . " A porosz hadsereg mindig támad " – hangoztatta gyakran . A csata után az osztrákok Neiße erődjébe vonultak vissza , a poroszok így újra helyreállították az összeköttetést Alsó-Sziléziával és ismét ostrom alá vehették Brieget . Neipperg felmentési kísérletét meghiúsítva végül májusikén sikerült megadásra kényszeríteniük a várat . A mollwitzi győzelem sokat javított Poroszország külpolitikai megítélésén , nagyban hozzájárult ahhoz , hogy Franciaország szövetségre lépjen vele az osztrák örökösödési háborúvá szélesedő konfliktusban . 1878. novemberén a porosz győzelem emlékére egy obeliszket állítottak a csata helyszínén . Fordítás Az osztrák örökösödési háború csatái 1741