Rabszolgaháborúk a Római Birodalomban
A rabszolgaháborúk alatt azokat a nagy, egész területre kiterjedő felkeléseket érti a történelem, amelyeket rabszolgák indítottak a Római Köztársaság ellen i. e. 135 és 71 között. A konfliktusok elsősorban Szicília szigetén és Itália déli részén zajlottak, mivel a rabszolgák aránya itt kimagaslóan nagy volt, egyes régiókban meghaladta a szabadok számát is. Kiváltó okai a római elit telhetetlensége, a korrupció szülte felelőtlen pazarlás és vagyonszerzési hajsza, mivel a legfőbb termelői réteget a rabszolgák alkották, akik ingyen dolgoztak, s a rómaiak igyekeztek a lehető legtöbbet kisajtolni munkájukból. A felkelések elterjedését és a felkelők kezdeti sikereit segítette a római társadalmon belüli ellentétek az alacsonyrangú szabadok és a magas rangú patríciusok között, illetve a Római Köztársaság viszálya a leigázott népekkel, olykor saját szövetségeseikkel, illetőleg az elhúzódó külső háborúk, amelyek lekötötték a római seregek zömét.

Első rabszolgaháború 

Az első nagy felkelés Szicíliában robbant ki Eunus és Kléon rabszolgák vezetésével. Eunus később magát a sziget királyává nevezte ki. A római seregek más frontokon voltak lekötve, s a félkatonai erők nem tudták meggátolni a rabszolgákat sikereikben. Több mint három esztendeig tartó súlyos harcok után csak a szenátus határozott mozgósításának hatására sikerült leverni a felkelőket. A felkelés olyan nagy volt, hogy a lázadók száma a hetvenezer főt is elérte és sikereik hírére még Dél-Itáliában és Kis-Ázsiában rabszolgalázadások voltak.

Második rabszolgaháború 

A második konfliktus sokban hasonlított az előzőhöz. Ez is Szicília szigetén tört ki kevesebb, mint harminc évvel az elsőt követően és vagy hatvanezer rabszolga lázadt fel. A felkelést ezúttal két rabszolgaművész, egy fúvós zenész, Szalviosz és egy pásztor, Athenion vezették. Ez a felkelés négy évig tartott, Szalviosz szintén királlyá tette magát és több várost is elfoglalt, de váltakozó sikerrel harcolt ő és Athenion a rómaiak ellen. Ez a felkelés most ugyan nem hatott tovább Szicíliánál, de leverését követően nem telt el megint harminc év és új háború következett, ezúttal Itáliában.

Harmadik rabszolgaháború 

A köztársaság nem vonta le egyik háború tanulságát sem, noha Szicília birtoklása létfontosságú volt Róma gazdaságára nézve. A távoli szigeten zajló eseményeket nem érezték túlzottan fenyegetőnek a római vezetők, ezért a rabszolgák kizsákmányolása tovább mélyült, s a korrumpált római politikusokkal, a patríciusok gátlástalanságával szemben egyre többen lettek elégedetlenek Itáliában is.

A harmadik és egyben legnagyobb háború Spartacus capuai gladiátor nevéhez kötődik. A capuai gladiátorok i. e. 73-ban kitörtek kaszárnyájukból és felkelést robbantottak ki Campaniában. Miután az ellenük küldött római erőket legyőzték, a felkelés gyorsan elterjedt Dél-Itáliában, s a következő évben Spartacus északra is hadjáratot indított, miközben serege elérte a 150 ezer főt is. Elődjeit is felülmúlva sokkal több győzelmet aratott reguláris római légiókon, több várost bevett és hatalmas károkat okozott a patríciusoknak. A római szenátus egész idő alatt attól rettegett, hogy a felkelők megjelennek Róma kapui előtt is. Azonban a rabszolgasereget különböző nézeteltérések bomlasztották, mivel nem volt teljesen egyértelmű a felkelők célja, jelentős részük pedig gallokból és germánokból állt, akiket még a szegény itáliai parasztok sem szívleltek. Végül ennek a felkelésnek a sorsa is beteljesedett, ennek ellenére Spartacus lett az ókor egyik legnagyobb legendája.

Róma háborúi
Rabszolgaság
A rabszolgaháborúk alatt azokat a nagy , egész területre kiterjedő felkeléseket érti a történelem , amelyeket rabszolgák indítottak a Római Köztársaság ellen i. e.ésközött . A konfliktusok elsősorban Szicília szigetén és Itália déli részén zajlottak , mivel a rabszolgák aránya itt kimagaslóan nagy volt , egyes régiókban meghaladta a szabadok számát is . Kiváltó okai a római elit telhetetlensége , a korrupció szülte felelőtlen pazarlás és vagyonszerzési hajsza , mivel a legfőbb termelői réteget a rabszolgák alkották , akik ingyen dolgoztak , s a rómaiak igyekeztek a lehető legtöbbet kisajtolni munkájukból . A felkelések elterjedését és a felkelők kezdeti sikereit segítette a római társadalmon belüli ellentétek az alacsonyrangú szabadok és a magas rangú patríciusok között , illetve a Római Köztársaság viszálya a leigázott népekkel , olykor saját szövetségeseikkel , illetőleg az elhúzódó külső háborúk , amelyek lekötötték a római seregek zömét . Első rabszolgaháború Az első nagy felkelés Szicíliában robbant ki Eunus és Kléon rabszolgák vezetésével . Eunus később magát a sziget királyává nevezte ki . A római seregek más frontokon voltak lekötve , s a félkatonai erők nem tudták meggátolni a rabszolgákat sikereikben . Több mint három esztendeig tartó súlyos harcok után csak a szenátus határozott mozgósításának hatására sikerült leverni a felkelőket . A felkelés olyan nagy volt , hogy a lázadók száma a hetvenezer főt is elérte és sikereik hírére még Dél-Itáliában és Kis-Ázsiában rabszolgalázadások voltak . Második rabszolgaháború A második konfliktus sokban hasonlított az előzőhöz . Ez is Szicília szigetén tört ki kevesebb , mint harminc évvel az elsőt követően és vagy hatvanezer rabszolga lázadt fel . A felkelést ezúttal két rabszolgaművész , egy fúvós zenész , Szalviosz és egy pásztor , Athenion vezették . Ez a felkelés négy évig tartott , Szalviosz szintén királlyá tette magát és több várost is elfoglalt , de váltakozó sikerrel harcolt ő és Athenion a rómaiak ellen . Ez a felkelés most ugyan nem hatott tovább Szicíliánál , de leverését követően nem telt el megint harminc év és új háború következett , ezúttal Itáliában . Harmadik rabszolgaháború A köztársaság nem vonta le egyik háború tanulságát sem , noha Szicília birtoklása létfontosságú volt Róma gazdaságára nézve . A távoli szigeten zajló eseményeket nem érezték túlzottan fenyegetőnek a római vezetők , ezért a rabszolgák kizsákmányolása tovább mélyült , s a korrumpált római politikusokkal , a patríciusok gátlástalanságával szemben egyre többen lettek elégedetlenek Itáliában is . A harmadik és egyben legnagyobb háború Spartacus capuai gladiátor nevéhez kötődik . A capuai gladiátorok i. e.ban kitörtek kaszárnyájukból és felkelést robbantottak ki Campaniában . Miután az ellenük küldött római erőket legyőzték , a felkelés gyorsan elterjedt Dél-Itáliában , s a következő évben Spartacus északra is hadjáratot indított , miközben serege elérte aezer főt is . Elődjeit is felülmúlva sokkal több győzelmet aratott reguláris római légiókon , több várost bevett és hatalmas károkat okozott a patríciusoknak . A római szenátus egész idő alatt attól rettegett , hogy a felkelők megjelennek Róma kapui előtt is . Azonban a rabszolgasereget különböző nézeteltérések bomlasztották , mivel nem volt teljesen egyértelmű a felkelők célja , jelentős részük pedig gallokból és germánokból állt , akiket még a szegény itáliai parasztok sem szívleltek . Végül ennek a felkelésnek a sorsa is beteljesedett , ennek ellenére Spartacus lett az ókor egyik legnagyobb legendája . Róma háborúi Rabszolgaság