Metallochemia
A Metallochemia (más ismert nevein Magyar Ónművek; Magyar Ónművek, Fémkohó és Vegyipari Rt.; teljes nevén Metallochemia Kohászati, Vegyipari és Fémkereskedelmi Rt.) egy magyarországi színesfémkohászati vállalat volt. A vegyipari vállalatot 1908-ban alapították, a két világháború között vált stratégiai jelentőségű vállalattá, majd a 20. század második felében élte virágkorát. Az 1990-es rendszerváltás után a vállalat összeomlott. A Metallochemia leginkább a bezárása után hátramaradt jelentős mértékű környezetszennyezésről ismert.

A vállalat története

Alapítás és hőskorszak
A Metallochemia jogelődjét, a Magyar Ónműveket 1908. május 31-én Lossinszky Imre alapította Budapesten. A vállalat fő profilja a Cséry-telep óntartalmú hulladékainak kinyerése és értékesítése volt. Az eredetileg egy pincében működő vállalkozás gyorsan növekedett, ezért a tulajdonos egy nagytétényi külterületre költöztette, közvetlenül a  Nagytétény-Diósd állomása mellé. Az eredetileg egy hektárnál kisebb területű üzemben hatvan fő körüli munkáslétszámmal kezdődött meg az ipari léptékű fémfeldolgozás. A vállalat fejlődését nagyban segítette az első világháborús hadi konjunktúra. A harcterekről a hátországba visszaküldött roncsok, fegyverek és berendezések jelentették az olcsó nyersanyagforrást, a csúcsra járatott fegyvergyárak pedig a felvevőpiacot. 1918-ra az egyre bővülő Magyar Ónművekben már 300-nál többen dolgoztak. Az első világháború után az Ónműveket felvásárolta a Magyar-Angol Bank, az átszervezett és új profillal ellátott vállalat neve ekkor változott Magyar Ónművek, Fémkohó és Vegyipari Rt-re. A cég profilja egyre bővült: a hulladékból nyert fémekből rézgálicot, korrózióvédő festéket, porfestéket gyártottak. Az 1929-es nagy gazdasági világválságot a cég viszonylag könnyedén, munkásai egy részének elbocsájtásával túlélte. A vállalat 1935-ben felvette a Metallochemia nevet. A második világháború végén a kevésbé károsodott üzemek közé tartozott, berendezéseit nem szállították el, a nagytétényi telepet csak kisebb légitámadások érték.

Állami vállalatként
A Magyar Népköztársaság 1950. január 1-én a gyárat állami tulajdonba vette. Az újabb beruházások kivitelezése érdekében az üzem nagytétényi telkének méretét a duplájára növelték. A következő néhány év a feszített tempójú fejlesztések jegyében telt el. A vállalat 1952-től újabb festéktípusok gyártásába kezdett, 1953-ban ólomfinomító, 1955-ben pedig új rézkonverter üzemegységek kezdték meg működésüket. 1956-ban a vállalat képessé vált a ólomércekben és a rézércekben előforduló értékes fémek (arany, ezüst) kinyerésére, amelyet a vállalat az Állami Pénzverde számára értékesített. Az 1950-es évek második felében a nagytétényi telep dolgozóinak létszáma már meghaladta a 600-at. 1964-ben a Metallochemia a Csepeli Vas- és Fémművek Tröszt része lett. 1967-től a Metallochemiában bontották szét és dolgozták fel a forgalomból kivont akkumulátorokat, szintén ebben az időben kezdődött meg a bőrcserzéshez használatos vegyszerek gyártása. 1980-tól pedig akkumulátor-feldolgozás terén monopolhelyzetben volt a belföldi piacon. A Metallochemia 1983 januárjában lett a Metalloglobus Vállalat üzeme.

Környezetvédelmi problémák és a bezárás
Az 1960-as évektől kezdve a vállalat működésére egyre nagyobb súlyként nehezedtek az általa okozott környezetkárosítási problémák. A gyár alapítása utáni első fél évszázadban szinte semmiféle környezetvédelmi beruházást nem hajtott végre. A különböző mérgező anyagok a kéményeken keresztül a levegőbe távoztak, majd kiülepedtek a környező területeken, a csapadékvíz nehézfémekkel együtt szivárgott a talajba. Az első ólomszennyezésre utaló jeleket 1966-ban tárták fel: egy felhőszakadás után a gyár szennyvízrendszere kiöntött és súlyos károkat okozott egy kertészetnek. Az 1970-es évek közepére nyílt titok volt, hogy a Metallochemia súlyos nehézfémszennyezés forrása, 1977-ben ezért leállították a leginkább szennyező ólomkohászatot. Ugyanakkor az ólomfeldolgozás tovább folyt, a begyújtött akkumulátorok anyagát az NDK-ba exportálták. 1986-ban egy állami vizsgálat súlyos környezetkárosítást állapított meg, a vizsgálat zárójelentésében a szakemberek a környező lakosság kitelepítését javasolták. 1989-ben a Közegészségügyi Intézet tanulmánya a telep környékén előforduló nagyszámú daganatos megbetegedésre hívta fel a figyelmet. A környékbeli telkek elértéktelenedtek, a telkeken termesztett zöldségek és gyümölcsök eladhatatlanok voltak.

A Metallochemia ellen előbb a környező lakosság, majd a hatóság is fellépett. Egy 1989-ben alakult civilszervezet egyre hangosabban követelte a Metalloglobustól a Metallochemia bezárását, ezt pedig az egyre szervezetebben fellépő politikai ellenzék is támogatta. Az akkor egyre jobban gyengülő kormányzat egy ideig még megvédte a gyárat, de ez a politikai rendszerváltozás csúcspontját jelentő 1990-es választások után már nem volt többé lehetséges. A budapesti KÖJÁL 1990. május 25-én ellenőrzést tartott a telephelyen, és az ottani állapotok láttán a Metallochemia azonnali bezárását rendelte el. (A dolgozóknak olyan gyorsan kellett távozniuk munkahelyükről, hogy eszközeiket a munkaasztalokon, ruháikat az öltözőkben hagyták, a kohászat edényeibe később beleszilárdult az otthagyott olvadt fém.) A nehéz helyzetbe került dolgozók tüntettek a gyár bezárása ellen, sikertelenül. A telepet teljesen leállították és területére a következő 10 évben senki sem léphetett be.

A nagytétényi telep felszámolása
A telep udvarán a működés évtizedeiben folyamatos volt a nehézfémtartalmú kohósalak felhalmozása. A gyár 1990-es megbénulása után már nem a környéket ellepő füst, hanem az udvaron lévő 700 tonnányi kohósalak kiporzása volt a jellemző szennyezőforrás. A környezeti vizsgálatok megállapították, hogy a Metallochemia egész telepe, a telep környéki talajvíz, valamint a tőle délkeletre fekvő kertes területek is nehézfémmel szennyezettek. A helyi lakosok és a környezetvédelmi hatóság hosszas vitákba bonyolódott a Metallochemia telepének új tulajdonosával, aki vitatta, hogy a telepen kívüli környezeti kár felszámolása az ő dolga lenne. A pereskedés és a szennyezés felszámolására vonatkozó tervek 10 éven át konzerválták a telep állapotát. A telep bontása 2000-ben kezdődött, de a bontott anyagok elhelyezésének problematikája megoldatlan volt. 2004-ben végül az állam szerepvállalása mozdította ki a holtpontról a vitát. 2004-ben az állam megszerezte a telek fölötti tulajdonjogot, mivel egy autópálya építéséhez kívánta igénybe venni a Metallochemia területét, ahol egy vasút fölötti felüljáró építéséhez nagyobb mennyiségű töltésanyagra is szükség volt. Végül ez vezetett a megoldáshoz: az autópálya nyomvonalát szigetelték, majd az üzemépületek bontásából és a salaktengerből származó anyagból építették fel a vasúti felüljáróra vezető töltést. A fennmaradó anyagot az autópálya mellett, az egykori telek déli felén összehordták, ahol egy szintén szigetelt földszarkofágba temették. A földszarkofágba került a környező telkekről összegyűjtött ólomszennyezett talaj is. A telep bontásával 2007-ben végeztek.

Az egykori Metallochemia-telek déli részén egy 6-8 méter magas mesterséges domb található, a telep egykoron csarnokoknak és kéményeknek otthont adó északi része rét.

Források

Jegyzetek 

Környezetszennyezés
Magyarországi kohászati cégek
A Metallochemia ( más ismert nevein Magyar Ónművek ; Magyar Ónművek , Fémkohó és Vegyipari Rt. ; teljes nevén Metallochemia Kohászati , Vegyipari és Fémkereskedelmi Rt. ) egy magyarországi színesfémkohászati vállalat volt . A vegyipari vállalatotban alapították , a két világháború között vált stratégiai jelentőségű vállalattá , majd a század második felében élte virágkorát . Azes rendszerváltás után a vállalat összeomlott . A Metallochemia leginkább a bezárása után hátramaradt jelentős mértékű környezetszennyezésről ismert . A vállalat története Alapítás és hőskorszak A Metallochemia jogelődjét , a Magyar Ónműveket májusén Lossinszky Imre alapította Budapesten . A vállalat fő profilja a Cséry-telep óntartalmú hulladékainak kinyerése és értékesítése volt . Az eredetileg egy pincében működő vállalkozás gyorsan növekedett , ezért a tulajdonos egy nagytétényi külterületre költöztette , közvetlenül a Nagytétény-Diósd állomása mellé . Az eredetileg egy hektárnál kisebb területű üzemben hatvan fő körüli munkáslétszámmal kezdődött meg az ipari léptékű fémfeldolgozás . A vállalat fejlődését nagyban segítette az első világháborús hadi konjunktúra . A harcterekről a hátországba visszaküldött roncsok , fegyverek és berendezések jelentették az olcsó nyersanyagforrást , a csúcsra járatott fegyvergyárak pedig a felvevőpiacot. ra az egyre bővülő Magyar Ónművekben márnál többen dolgoztak . Az első világháború után az Ónműveket felvásárolta a Magyar-Angol Bank , az átszervezett és új profillal ellátott vállalat neve ekkor változott Magyar Ónművek , Fémkohó és Vegyipari Rt-re . A cég profilja egyre bővült : a hulladékból nyert fémekből rézgálicot , korrózióvédő festéket , porfestéket gyártottak . Azes nagy gazdasági világválságot a cég viszonylag könnyedén , munkásai egy részének elbocsájtásával túlélte . A vállalatben felvette a Metallochemia nevet . A második világháború végén a kevésbé károsodott üzemek közé tartozott , berendezéseit nem szállították el , a nagytétényi telepet csak kisebb légitámadások érték . Állami vállalatként A Magyar Népköztársaság januárén a gyárat állami tulajdonba vette . Az újabb beruházások kivitelezése érdekében az üzem nagytétényi telkének méretét a duplájára növelték . A következő néhány év a feszített tempójú fejlesztések jegyében telt el . A vállalattől újabb festéktípusok gyártásába kezdett, ban ólomfinomító, ben pedig új rézkonverter üzemegységek kezdték meg működésüket.ban a vállalat képessé vált a ólomércekben és a rézércekben előforduló értékes fémek ( arany , ezüst ) kinyerésére , amelyet a vállalat az Állami Pénzverde számára értékesített . Azes évek második felében a nagytétényi telep dolgozóinak létszáma már meghaladta aat.ben a Metallochemia a Csepeli Vas- és Fémművek Tröszt része lett.től a Metallochemiában bontották szét és dolgozták fel a forgalomból kivont akkumulátorokat , szintén ebben az időben kezdődött meg a bőrcserzéshez használatos vegyszerek gyártása.tól pedig akkumulátor-feldolgozás terén monopolhelyzetben volt a belföldi piacon . A Metallochemiajanuárjában lett a Metalloglobus Vállalat üzeme . Környezetvédelmi problémák és a bezárás Azas évektől kezdve a vállalat működésére egyre nagyobb súlyként nehezedtek az általa okozott környezetkárosítási problémák . A gyár alapítása utáni első fél évszázadban szinte semmiféle környezetvédelmi beruházást nem hajtott végre . A különböző mérgező anyagok a kéményeken keresztül a levegőbe távoztak , majd kiülepedtek a környező területeken , a csapadékvíz nehézfémekkel együtt szivárgott a talajba . Az első ólomszennyezésre utaló jeleketban tárták fel : egy felhőszakadás után a gyár szennyvízrendszere kiöntött és súlyos károkat okozott egy kertészetnek . Azes évek közepére nyílt titok volt , hogy a Metallochemia súlyos nehézfémszennyezés forrása, ben ezért leállították a leginkább szennyező ólomkohászatot . Ugyanakkor az ólomfeldolgozás tovább folyt , a begyújtött akkumulátorok anyagát az NDK-ba exportálták.ban egy állami vizsgálat súlyos környezetkárosítást állapított meg , a vizsgálat zárójelentésében a szakemberek a környező lakosság kitelepítését javasolták.ben a Közegészségügyi Intézet tanulmánya a telep környékén előforduló nagyszámú daganatos megbetegedésre hívta fel a figyelmet . A környékbeli telkek elértéktelenedtek , a telkeken termesztett zöldségek és gyümölcsök eladhatatlanok voltak . A Metallochemia ellen előbb a környező lakosság , majd a hatóság is fellépett . Egyben alakult civilszervezet egyre hangosabban követelte a Metalloglobustól a Metallochemia bezárását , ezt pedig az egyre szervezetebben fellépő politikai ellenzék is támogatta . Az akkor egyre jobban gyengülő kormányzat egy ideig még megvédte a gyárat , de ez a politikai rendszerváltozás csúcspontját jelentőes választások után már nem volt többé lehetséges . A budapesti KÖJÁL májusén ellenőrzést tartott a telephelyen , és az ottani állapotok láttán a Metallochemia azonnali bezárását rendelte el . ( A dolgozóknak olyan gyorsan kellett távozniuk munkahelyükről , hogy eszközeiket a munkaasztalokon , ruháikat az öltözőkben hagyták , a kohászat edényeibe később beleszilárdult az otthagyott olvadt fém . ) A nehéz helyzetbe került dolgozók tüntettek a gyár bezárása ellen , sikertelenül . A telepet teljesen leállították és területére a következőévben senki sem léphetett be . A nagytétényi telep felszámolása A telep udvarán a működés évtizedeiben folyamatos volt a nehézfémtartalmú kohósalak felhalmozása . A gyáres megbénulása után már nem a környéket ellepő füst , hanem az udvaron lévőtonnányi kohósalak kiporzása volt a jellemző szennyezőforrás . A környezeti vizsgálatok megállapították , hogy a Metallochemia egész telepe , a telep környéki talajvíz , valamint a tőle délkeletre fekvő kertes területek is nehézfémmel szennyezettek . A helyi lakosok és a környezetvédelmi hatóság hosszas vitákba bonyolódott a Metallochemia telepének új tulajdonosával , aki vitatta , hogy a telepen kívüli környezeti kár felszámolása az ő dolga lenne . A pereskedés és a szennyezés felszámolására vonatkozó tervekéven át konzerválták a telep állapotát . A telep bontásaben kezdődött , de a bontott anyagok elhelyezésének problematikája megoldatlan volt.ben végül az állam szerepvállalása mozdította ki a holtpontról a vitát.ben az állam megszerezte a telek fölötti tulajdonjogot , mivel egy autópálya építéséhez kívánta igénybe venni a Metallochemia területét , ahol egy vasút fölötti felüljáró építéséhez nagyobb mennyiségű töltésanyagra is szükség volt . Végül ez vezetett a megoldáshoz : az autópálya nyomvonalát szigetelték , majd az üzemépületek bontásából és a salaktengerből származó anyagból építették fel a vasúti felüljáróra vezető töltést . A fennmaradó anyagot az autópálya mellett , az egykori telek déli felén összehordták , ahol egy szintén szigetelt földszarkofágba temették . A földszarkofágba került a környező telkekről összegyűjtött ólomszennyezett talaj is . A telep bontásávalben végeztek . Az egykori Metallochemia-telek déli részén egyméter magas mesterséges domb található , a telep egykoron csarnokoknak és kéményeknek otthont adó északi része rét . Források Jegyzetek Környezetszennyezés Magyarországi kohászati cégek