653. nehéz páncélvadász-osztály
A 653. nehéz páncélvadász-osztály () a Wehrmacht egyik alakulata volt a második világháború során. Az alakulatot 1943. március 31-én állították fel a 197. rohamlövegdandár (StuGAbt 197) személyi állományából. Ferdinand/Elefant majd Jagdtiger páncélvadászokkal felszerelve a háború végéig harcolt. Bevetésre került mind a keleti, mind a nyugati fronton, egy százada megjárta az olasz frontot is. Első bevetése a kurszki csatában volt.

Ferdinand páncélvadászok 

Az egységet 1943 tavaszán 45 Ferdinand páncélvadásszal látták el. Három százada egyenként 14 járművel rendelkezett, amihez jött még az osztály parancsnokának, Steinwachs őrnagynak parancsnoki szakasza 3 járművel. Maguk a századok három 4 páncélvadászból álló szakaszra voltak osztva.
1943 júniusában a 653. és 654. páncélvadász-osztályokat (44 Ferdinand páncélvadásszal felszerelve, vezetője Noak őrnagy) a keleti frontra irányították. A 216. rohampáncélos osztállyal (Sturmpanzer-Abteilung 216, 45 Sturmpanzer IV Brummbär rohampáncélossal felszerelve) közösen alkották a 656. páncélvadász-ezredet von Jungenfeldt alezredes parancsnoksága alatt. A Citadella hadművelet (Unternehmen Zitadelle) során ez az ezred a XXXXI. hadtesthez tartozott a kurszki kiszögellés északi részén. Fő feladata az ellenséges páncélosok nagy távolságból való leküzdése és az ellenséges védelmi vonalak bunkereinek semlegesítése volt. A Ferdinandok rendkívül pontos 88 mm-es lövegüknek köszönhetően ebben a szerepkörben kimagasló eredményeket értek el, amiért az 1943. augusztus 6-i Wehrmacht-jelentésben külön megemlítik az egységet: „1943. július 27-ig a 656. ezred 502 szovjet páncélost, 100 tüzérségi és 20 páncéltörő löveget semmisített meg...” Ezek közül 320 páncélost a Citadella-hadművelet július 13-i lezárása előtt jelentett kilőttnek az ezred. Ez idő alatt 13 páncélvadászt és 24 elesett vagy eltűnt katonát veszítettek. 
Az ezred továbbra is a keleti fronton maradt és az Orel környékén indított szovjet offenzíva elhárítására vetették be. Augusztus 25-én a 654. osztály megmaradt 19 Ferdinandját átadta a 653-asoknak, a személyi állományát Orléans-ba küldték, hogy ott Jagdpantherekkel szereljék fel. Szeptembertől novemberig a 653. nehéz páncélvadász-osztály a nyikopoli hídfőig hátrálva harcolt. 

1943. december 16-án a 656. páncélvadász-ezredet feloszlatták és a 653-asok ettől az időponttól mint önálló egység harcoltak tovább.

Elefant páncélvadászok 

1944 januárja és márciusa között a megmaradt 50 Ferdinand páncélvadászt karbantartás céljából visszahívták St. Valentinbe a Nibelung-művekhez. Itt több módosítást hajtottak végre rajtuk a harci tapasztalatok alapján: felszerelték őket egy géppuskával a törzs elülső részén, módosították a parancsnoki kupolát a kedvezőbb kilátás érdekében és a lánctalpakat is szélesebbre cserélték.
A módosításokkal névváltoztatás is járt, május 1-től a Ferdinandokat hivatalosan Elefant névvel jelölték. A 48 átalakított jármű a 653. osztály állományába került, melynek 1. századát (1./653) 11 páncélvadásszal egy műszaki szakasz kíséretében Olaszországba vezényelték ahol az anzio-nettunoi harcokban vett részt. 1944. június 25-én az 1. század már csak két harcképes Elefant páncélvadásszal rendelkezett. Legtöbbjük a járhatatlan terepen elszenvedett mechanikai problémák áldozatává vált. 
Áprilisban a többi századot a keleti frontra irányították, ahol az 1. páncélos-hadsereg kötelékében tevékenykedett Ukrajna északi részén Tarnopol térségében. Július 1-jén a zászlóalj még 34 Elefant páncélvadásszal rendelkezett. Az 1944. július 18-i nagy szovjet offenzíva kezdetét követően a bevethető járművek száma hamar megcsappant és századerőnél is kisebbre zsugorodott, a két Bergepanzer Tiger (P) műszaki mentőharckocsi is odaveszett. A harcok egészen 1944 augusztus 3-ig elhúzódtak és az ekkor még bevethető 12 Elefantot a 2. századba vonták össze. Ezt az egységet december 15-től 614. páncélvadász-század (Panzerjäger-Kompanie) névvel jelölték és a keleti front védelmi harcaiban egészen a berlini csatáig részt vett. Az utolsó nagy orosz támadás megindításakor a fővároshoz közeli Zossennél még 4 Elefanttal rendelkezett.

Jagdtiger páncélvadászok 

A frontról kivont 3. század és az Olaszországból visszatért 1. század új harceszközre való átképzése 1944. szeptember 9-én kezdődött a fallingsbosteli 500. páncélos kiképző- és tartalékos zászlóaljnál. Az 512. nehéz páncélvadász osztály mellett a 653. osztály volt a másik olyan egység melyet Jagdtigerekkel szereltek fel. 1944 októberében a Döllersheimben állomásozó alakulathoz érkezett be az első 12 gyári új Jagdtiger páncélvadász. A kiképzés során a kezelőszemélyzet az előállító Nibelungen-műveknél közvetlenül részt vett a harcjárművek legyártásában Sankt Valentinben, hogy így is jobban megismerhessék az új fegyvert. Novemberben további 7 páncélvadász utaltak ki az alakulathoz. Decemberben az osztályt 16 Jagdtigerrel felszerelve a nyugati frontra irányították, hogy a decemberi ardenneki offenzívában részt vegyenek. Itt az osztályt ismét megosztottan tervezték bevetni. Az 1. századot a 15. hadsereghez osztották be a tervezett támadás jobb szárnyán, északon, míg a 3. századot a 17. „Götz von Berlichingen” SS-páncélgránátos hadosztályhoz rendelték délen.

Az offenzíva kedvezőtlen lefolyása megakadályozta az alakulat bevetését, így a Jagdtigerek csak a januárban Elzászban indított Északi szél hadműveletben (Unternehmen Nordwind) vehettek részt. 1945. január 4-én vett részt az első három páncélvadász a támadásban. Január 9-én lőtték ki az elsőt egy bazooka-páncéltörő gránáttal. Mind a hat kezelő életét veszítette. Már az első bevetések során kiderült, hogy a páncélvadász hajlamos mechanikai meghibásodásokra, mely a bevethető járművek számát nagyban korlátozta. A hónap végéig még hajtottak végre kisebb támadásokat bunkerek ellen Auenheim környékén.

Február elején az újraegyesített osztályt a hagenaui erdő körzetébe helyezték át. Március 15-én francia csapatok indítottak támadást a Moder folyón át és két napi harc után sikerült átkelniük. A páncélvadász-osztály többször is ellentámadást intézett. A hónap végéig repülőgépekről indított rakétatámadásokban és ellenséges tüzérségi tűzben kilenc jármű olyan mértékben rongálódott meg, hogy többé már nem voltak bevethetőek és fel kellett robbantani őket. A csapat parancsnokát, Grillenberger őrnagyot a taktikai kudarcai miatt hadnaggyá fokozták le. Az új parancsnok Rolf Fromme őrnagy lett. Áprilisban a zászlóalj a Nordheim–Ludwigsburg–Crailsheim–Nürnberg-, majd a München–Salzburg-vonalon visszavonulva folytatott védekező harcokat. Május 5-én Strengbergnél az alakulat egyes részei megadták magukat az amerikaiaknak. Az alakulat többi része május 8-án tette le a fegyvert.

A Jagdtigerek mindössze 30%-a veszett oda ellenséges behatás következtében. A többit saját személyzete kényszerült felrobbantani vagy mechanikai problémák miatt kellett hátrahagyni. Jagdtigerekkel felszerelve az alakulat több mint 200 ellenséges harcjárművet semmisített meg.

Jegyzetek

Fordítás 
 
 

Németország katonai alakulatai
A Harmadik Birodalom szervezetei
Fegyveres alakulatok a második világháborúban
A nehéz páncélvadász-osztály ( ) a Wehrmacht egyik alakulata volt a második világháború során . Az alakulatot márciusén állították fel a rohamlövegdandár ( StuGAbtszemélyi állományából . Ferdinand/Elefant majd Jagdtiger páncélvadászokkal felszerelve a háború végéig harcolt . Bevetésre került mind a keleti , mind a nyugati fronton , egy százada megjárta az olasz frontot is . Első bevetése a kurszki csatában volt . Ferdinand páncélvadászok Az egységettavaszánFerdinand páncélvadásszal látták el . Három százada egyenkéntjárművel rendelkezett , amihez jött még az osztály parancsnokának , Steinwachs őrnagynak parancsnoki szakaszajárművel . Maguk a századok hárompáncélvadászból álló szakaszra voltak osztva . 1943 júniusában a és páncélvadász-osztályokatFerdinand páncélvadásszal felszerelve , vezetője Noak őrnagy ) a keleti frontra irányították . A rohampáncélos osztállyal ( Sturmpanzer-AbteilungSturmpanzer IV Brummbär rohampáncélossal felszerelve ) közösen alkották a páncélvadász-ezredet von Jungenfeldt alezredes parancsnoksága alatt . A Citadella hadművelet ( Unternehmen Zitadelle ) során ez az ezred a XXXXI. hadtesthez tartozott a kurszki kiszögellés északi részén . Fő feladata az ellenséges páncélosok nagy távolságból való leküzdése és az ellenséges védelmi vonalak bunkereinek semlegesítése volt . A Ferdinandok rendkívül pontosmm-es lövegüknek köszönhetően ebben a szerepkörben kimagasló eredményeket értek el , amiért az augusztusi Wehrmacht-jelentésben külön megemlítik az egységet : „ 1943. júliusig a ezredszovjet páncélost , tüzérségi éspáncéltörő löveget semmisített meg...” Ezek közülpáncélost a Citadella-hadművelet júliusi lezárása előtt jelentett kilőttnek az ezred . Ez idő alattpáncélvadászt éselesett vagy eltűnt katonát veszítettek . Az ezred továbbra is a keleti fronton maradt és az Orel környékén indított szovjet offenzíva elhárítására vetették be . Augusztusén a osztály megmaradtFerdinandját átadta aasoknak , a személyi állományát Orléans-ba küldték , hogy ott Jagdpantherekkel szereljék fel . Szeptembertől novemberig a nehéz páncélvadász-osztály a nyikopoli hídfőig hátrálva harcolt . 1943. decemberán a páncélvadász-ezredet feloszlatták és aasok ettől az időponttól mint önálló egység harcoltak tovább . Elefant páncélvadászok 1944 januárja és márciusa között a megmaradtFerdinand páncélvadászt karbantartás céljából visszahívták St . Valentinbe a Nibelung-művekhez . Itt több módosítást hajtottak végre rajtuk a harci tapasztalatok alapján : felszerelték őket egy géppuskával a törzs elülső részén , módosították a parancsnoki kupolát a kedvezőbb kilátás érdekében és a lánctalpakat is szélesebbre cserélték . A módosításokkal névváltoztatás is járt , májustől a Ferdinandokat hivatalosan Elefant névvel jelölték . Aátalakított jármű a osztály állományába került , melynek századát/653) páncélvadásszal egy műszaki szakasz kíséretében Olaszországba vezényelték ahol az anzio-nettunoi harcokban vett részt. júniusén az század már csak két harcképes Elefant páncélvadásszal rendelkezett . Legtöbbjük a járhatatlan terepen elszenvedett mechanikai problémák áldozatává vált . Áprilisban a többi századot a keleti frontra irányították , ahol az páncélos-hadsereg kötelékében tevékenykedett Ukrajna északi részén Tarnopol térségében . Júliusjén a zászlóalj mégElefant páncélvadásszal rendelkezett . Az júliusi nagy szovjet offenzíva kezdetét követően a bevethető járművek száma hamar megcsappant és századerőnél is kisebbre zsugorodott , a két Bergepanzer Tiger ( P ) műszaki mentőharckocsi is odaveszett . A harcok egészenaugusztusig elhúzódtak és az ekkor még bevethetőElefantot a századba vonták össze . Ezt az egységet decembertől páncélvadász-század ( Panzerjäger-Kompanie ) névvel jelölték és a keleti front védelmi harcaiban egészen a berlini csatáig részt vett . Az utolsó nagy orosz támadás megindításakor a fővároshoz közeli Zossennél mégElefanttal rendelkezett . Jagdtiger páncélvadászok A frontról kivont század és az Olaszországból visszatért század új harceszközre való átképzése szeptemberén kezdődött a fallingsbosteli páncélos kiképző- és tartalékos zászlóaljnál . Az nehéz páncélvadász osztály mellett a osztály volt a másik olyan egység melyet Jagdtigerekkel szereltek fel.okt óberében a Döllersheimben állomásozó alakulathoz érkezett be az elsőgyári új Jagdtiger páncélvadász . A kiképzés során a kezelőszemélyzet az előállító Nibelungen-műveknél közvetlenül részt vett a harcjárművek legyártásában Sankt Valentinben , hogy így is jobban megismerhessék az új fegyvert . Novemberben továbbipáncélvadász utaltak ki az alakulathoz . Decemberben az osztálytJagdtigerrel felszerelve a nyugati frontra irányították , hogy a decemberi ardenneki offenzívában részt vegyenek . Itt az osztályt ismét megosztottan tervezték bevetni . Az századot a hadsereghez osztották be a tervezett támadás jobb szárnyán , északon , míg a századot a „ Götz von Berlichingen” SS-páncélgránátos hadosztályhoz rendelték délen . Az offenzíva kedvezőtlen lefolyása megakadályozta az alakulat bevetését , így a Jagdtigerek csak a januárban Elzászban indított Északi szél hadműveletben ( Unternehmen Nordwind ) vehettek részt. januárén vett részt az első három páncélvadász a támadásban . Januárén lőtték ki az elsőt egy bazooka-páncéltörő gránáttal . Mind a hat kezelő életét veszítette . Már az első bevetések során kiderült , hogy a páncélvadász hajlamos mechanikai meghibásodásokra , mely a bevethető járművek számát nagyban korlátozta . A hónap végéig még hajtottak végre kisebb támadásokat bunkerek ellen Auenheim környékén . Február elején az újraegyesített osztályt a hagenaui erdő körzetébe helyezték át . Márciusén francia csapatok indítottak támadást a Moder folyón át és két napi harc után sikerült átkelniük . A páncélvadász-osztály többször is ellentámadást intézett . A hónap végéig repülőgépekről indított rakétatámadásokban és ellenséges tüzérségi tűzben kilenc jármű olyan mértékben rongálódott meg , hogy többé már nem voltak bevethetőek és fel kellett robbantani őket . A csapat parancsnokát , Grillenberger őrnagyot a taktikai kudarcai miatt hadnaggyá fokozták le . Az új parancsnok Rolf Fromme őrnagy lett . Áprilisban a zászlóalj a Nordheim–Ludwigsburg–Crailsheim–Nürnberg- , majd a München–Salzburg-vonalon visszavonulva folytatott védekező harcokat . Májusén Strengbergnél az alakulat egyes részei megadták magukat az amerikaiaknak . Az alakulat többi része májusán tette le a fegyvert . A Jagdtigerek mindössze-a veszett oda ellenséges behatás következtében . A többit saját személyzete kényszerült felrobbantani vagy mechanikai problémák miatt kellett hátrahagyni . Jagdtigerekkel felszerelve az alakulat több mintellenséges harcjárművet semmisített meg . Jegyzetek Fordítás Németország katonai alakulatai A Harmadik Birodalom szervezetei Fegyveres alakulatok a második világháborúban