GS–6–30
A GS–6–30 (GS – Grjazev-Sipunov, cirill betűkkel: ГШ–6–30) az 1970-es évek első felében Szovjetunióban, a tulai KBP tervezőirodában kifejlesztett 30 mm-es, hatcsövű, Gatling-rendszerű gépágyú. GRAU-kódja 9А621. 1975-ben rendszeresítették a Szovjet Hadseregben. Alapvetően a MiG–27 vadászbombázó repülőgép fedélzeti fegyvereként alkalmazták, de a Szu–25 csatarepülőgép egyik változatába is beépítették.

Története
A fegyvert Vaszilij Grjazev és Arkagyij Sipunov vezetésével fejlesztették ki az 1970-es évek elején. Elődjét, az 1960-as évek elején készített AO–18 típusjelű prototípust eredetileg forgatható toronyba építve haditengerészeti tüzérségi rendszerhez tervezték. Később merült fel a repülőgép-fedélzeti alkalmazás igénye. Ehhez áttervezték és jelentősen csökkentették a tömegét. 1975-ben rendszeresítették a Szovjetunióban. A hasonló konstrukciójú, szintén hatcsövű 23 mm-es GS–6–23 gépágyún alapul. Akárcsak a GS–6–23, a nyugati Gatling-fegyverektől eltérően nem hidraulikus, vagy elektromos meghajtással rendelkezik, hanem a lőporgázok energiáját hasznosítják a csőköteg forgatásához, illetve a fegyver működtetéséhez. Ezzel nagyobb tűzgyorsaság érhető el. A gázmotor teljesítménye 45 LE. A fegyver sorozatgyártása a Tulai Gépgyárban (Tulmaszavod) folyt.

Jellemzői
Alkalmazásának a nagy tűzgyorsasághoz viszonyítva alacsony lőszerjavadalmazás szab határt. A fegyverhez 30x165 mm-es lőszert használnak.

Csak a MiG–27 fedélzeti fegyvereként alkalmazták. A MiG–27 törzse alá, középen építették be. Folytak kísérletek a Szu–25T-n való alkalmazására, ám ott is inkább a típus többi változatán alkalmazott GS–30–2 mellett döntöttek.

A szolgálatból kivont MiG–27-esekkel együtt a GS–6–30-asokat is kivonták többségében.

A GS–6–30K változata van beépítve az AK–630 haditengerészeti csöves légvédelmi tüzérségi rendszerbe.

Kapcsolódó szócikkek 
GS–6–23

Források
 A GS–6–30 az Ugolok nyeba (Arirwar.ru) oldalán (oroszul)
 A GS–6–30K a tulai KBP tervezőiroda honlapján 

Repülőgép-fedélzeti gépágyúk
A GS–6–30 ( GS – Grjazev-Sipunov , cirill betűkkel : ГШ–6–30 ) azes évek első felében Szovjetunióban , a tulai KBP tervezőirodában kifejlesztettmm-es , hatcsövű , Gatling-rendszerű gépágyú . GRAU-kódja621.ben rendszeresítették a Szovjet Hadseregben . Alapvetően a MiG–27 vadászbombázó repülőgép fedélzeti fegyvereként alkalmazták , de a Szu–25 csatarepülőgép egyik változatába is beépítették . Története A fegyvert Vaszilij Grjazev és Arkagyij Sipunov vezetésével fejlesztették ki azes évek elején . Elődjét , azas évek elején készített AO–18 típusjelű prototípust eredetileg forgatható toronyba építve haditengerészeti tüzérségi rendszerhez tervezték . Később merült fel a repülőgép-fedélzeti alkalmazás igénye . Ehhez áttervezték és jelentősen csökkentették a tömegét.ben rendszeresítették a Szovjetunióban . A hasonló konstrukciójú , szintén hatcsövűmm-es GS–6–23 gépágyún alapul . Akárcsak a GS–6–23 , a nyugati Gatling-fegyverektől eltérően nem hidraulikus , vagy elektromos meghajtással rendelkezik , hanem a lőporgázok energiáját hasznosítják a csőköteg forgatásához , illetve a fegyver működtetéséhez . Ezzel nagyobb tűzgyorsaság érhető el . A gázmotor teljesítményeLE. A fegyver sorozatgyártása a Tulai Gépgyárban ( Tulmaszavod ) folyt . Jellemzői Alkalmazásának a nagy tűzgyorsasághoz viszonyítva alacsony lőszerjavadalmazás szab határt . A fegyverhez165 mm-es lőszert használnak . Csak a MiG–27 fedélzeti fegyvereként alkalmazták . A MiG–27 törzse alá , középen építették be . Folytak kísérletek a Szu–25T-n való alkalmazására , ám ott is inkább a típus többi változatán alkalmazott GS–30–2 mellett döntöttek . A szolgálatból kivont MiG–27-esekkel együtt a GS–6–30-asokat is kivonták többségében . A GS–6–30K változata van beépítve az AK–630 haditengerészeti csöves légvédelmi tüzérségi rendszerbe . Kapcsolódó szócikkek GS–6–23 Források A GS–6–30 az Ugolok nyeba ( Arirwar.ru ) oldalán ( oroszul ) A GS–6–30K a tulai KBP tervezőiroda honlapján Repülőgép-fedélzeti gépágyúk