Csillagközi por
A világűr – bár a Földön előállítható legnagyobb vákuumnál is ritkább –, mégis gáz és por anyagot tartalmaz. Galaxisunkban, a Tejútrendszerben a csillagközi térben térfogategységenként többet, míg a galaxisok közötti térben kevesebbet.

A csillagközi por háromféle módon befolyásolja a csillagok áthaladó fényét: részben elnyeli és ezáltal gyengíti, másrészt elvörösíti a fényüket, harmadrészt kis mértékben polarizálja az áthaladó fényt.

Csillagközi por 

A Tejútrendszer tömegének kb. 10%-át teszi ki a csillagközi gáz és por, kb. 1%-át a porszemcsék, melyek mérete 0,01–0,1 μm között van. Anyaguk szén, szilikát vagy vas, a hőmérséklettől függően víz-, szén- vagy szén-dioxid-jég köpennyel burkolva. Térbeli eloszlásuk nagyon egyenlőtlen: zömmel galaxisunk korongjában találhatók, azon belül is felhőkbe vagy kisebb, ún. globulákba tömörülve. Egyes sűrűbb felhők a látóirányunkba eső, távolabb levő csillagok fényét teljesen elnyelik, sötét alakzatot rajzolva az égboltra. Ezeket sötét ködnek nevezzük, legismertebb képviselőjük az Orion csillagképben található Lófej-köd.
 
2016-ban a nemzetközi Cassini űrszonda a csillagközi por gyenge, de jól elkülöníthető nyomait észlelte, amik kétségkívül a Naprendszeren kívülről érkeztek.

A Cassini 2016-ban már 12 éve keringett a Szaturnusz bolygó körül. Elsősorban a gázóriást, annak holdjait és a gyűrűket vizsgálta. Ennek során milliószámra észlelt jégben gazdag porrészecskéket a Cosmic Dust Analyser-rel (=„kozmikus por vizsgáló” nevű műszer), amik túlnyomó része a jeges Enceladus holdról ered, továbbá a Szaturnusz külső gyűrűiből.

Az észlelt porban azonban 36 olyan nyomot találtak, amik a tudósok szerint a Naprendszeren kívüli eredetre utal. Az ilyen külső eredetű por nem ritka a Naprendszerben. Az 1990-es években a ESA/NASA Ulysses küldetése észlelt első ízben a helyszínen csillagközi port, amit később a NASA Galileo űrszondája is megerősített.

A por eredetét vissza tudták követni egy csillagközi porfelhőig, ami egyébként egy majdnem üres gázbuborék, amin a Naprendszer keresztül halad.

Átlagosan évente csak néhány ilyen porszem volt észlelhető. Ezek nagy sebessége és speciális útvonala jól megkülönböztethetővé tette őket a Szaturnusz körül megszokott jégrészecskéktől. A parány porrészecskék sebessége meghaladta a 72 000 km/h-t, ami olyan nagy, hogy a Szaturnusz (vagy akár a Nap) gravitációs ereje sem lassítja le őket számottevő mértékben.

A legfontosabb tényező az, hogy az Ulysses-től és a Galileo-tól eltérően a Cassini első alkalommal elemezni tudta a por kémiai összetételét, ami ásványok speciális keverékének bizonyult, nem pedig jégnek. A por több részecskéjének kémiai összetétele egymáshoz igen hasonló, a fő alkotórészek: magnézium, szilícium, kalcium. Kisebb mértékben előfordul kén és szén.

A csillagközi por a csillagok pusztulásával jön létre. A por korát csillagászati értelemben fiatalnak találták. A kutatók szerint a por anyaga a haldokló csillagból kiáramló anyag lökéshullámai miatt több alkalommal széttöredezik, majd újból összeáll.

Por  a galaxisok közötti térben 

A csillagközi por a galaxisok közötti világűrben is megtalálható. Már 1949-ben bizonyítékokat találtak a létezésére. Kutatása a 20. század végén felerősödött.  A csillagközi por eloszlása nagy változatosságot mutat. Ez a por befolyásolhatja az intergalaktikus távolságméréseket.

A csillagközi por a csillagközi anyag egy részét alkotja. Helyenként a sűrűsége olyan nagy és kiterjedése olyan mértékű, hogy csillagközi porfelhőről beszélhetünk. Ezek kialakulásának lehetőségét már az 1960-as években felvetették. 1980-ra már legalább négy ilyen csillagközi porfelhő vált ismertté néhány megaparsec (Mpc) távolságon belül a Tejútrendszertől. Ezek a Hoffmeister (1962), az Okroy (Murawski, 1983), a Rudnicki-Baranowska (Kwast, 1974), és az Abadi-Edmunds (1977) porfelhő.

2014 februárjában a NASA bejelentette a policiklusos aromás szénhidrogének adatbázisának fejlesztését. A tudósok szerint az Univerzumban létező szén több mint 20%-a ilyen policiklusos vegyületekben található, amik az általunk ismert élet építőköveinek számítanak. Ezek a vegyületek legkorábban az ősrobbanás után 2 milliárd évvel alakultak ki, és az egész univerzumban megtalálhatók.

Kapcsolódó szócikkek 
 Extragalaktikus csillagászat
 Világűr
 Csillagközi anyag
 Bolygóközi por

Források 
 Interstellar dust intercepted at Saturn - ESA, 2016-04-14
 Donald H. Menzel: Csillagászat, Gondolat kiadó, Budapest, 1980, p. 238,

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Nasa database A policiklusos aromás szénhidrogének kereshető adatbázisa

Asztrofizika
Extragalaktikus csillagászat
Kozmikus anyagok
A világűr – bár a Földön előállítható legnagyobb vákuumnál is ritkább – , mégis gáz és por anyagot tartalmaz . Galaxisunkban , a Tejútrendszerben a csillagközi térben térfogategységenként többet , míg a galaxisok közötti térben kevesebbet . A csillagközi por háromféle módon befolyásolja a csillagok áthaladó fényét : részben elnyeli és ezáltal gyengíti , másrészt elvörösíti a fényüket , harmadrészt kis mértékben polarizálja az áthaladó fényt . Csillagközi por A Tejútrendszer tömegének kb.-át teszi ki a csillagközi gáz és por , kb.-át a porszemcsék , melyek mérete01–0,1 μm között van . Anyaguk szén , szilikát vagy vas , a hőmérséklettől függően víz- , szén- vagy szén-dioxid-jég köpennyel burkolva . Térbeli eloszlásuk nagyon egyenlőtlen : zömmel galaxisunk korongjában találhatók , azon belül is felhőkbe vagy kisebb , ún. globulákba tömörülve . Egyes sűrűbb felhők a látóirányunkba eső , távolabb levő csillagok fényét teljesen elnyelik , sötét alakzatot rajzolva az égboltra . Ezeket sötét ködnek nevezzük , legismertebb képviselőjük az Orion csillagképben található Lófej-köd . 2016-ban a nemzetközi Cassini űrszonda a csillagközi por gyenge , de jól elkülöníthető nyomait észlelte , amik kétségkívül a Naprendszeren kívülről érkeztek . A Cassiniban máréve keringett a Szaturnusz bolygó körül . Elsősorban a gázóriást , annak holdjait és a gyűrűket vizsgálta . Ennek során milliószámra észlelt jégben gazdag porrészecskéket a Cosmic Dust Analyser-rel ( =„ kozmikus por vizsgáló” nevű műszer ) , amik túlnyomó része a jeges Enceladus holdról ered , továbbá a Szaturnusz külső gyűrűiből . Az észlelt porban azonbanolyan nyomot találtak , amik a tudósok szerint a Naprendszeren kívüli eredetre utal . Az ilyen külső eredetű por nem ritka a Naprendszerben . Azes években a ESA/NASA Ulysses küldetése észlelt első ízben a helyszínen csillagközi port , amit később a NASA Galileo űrszondája is megerősített . A por eredetét vissza tudták követni egy csillagközi porfelhőig , ami egyébként egy majdnem üres gázbuborék , amin a Naprendszer keresztül halad . Átlagosan évente csak néhány ilyen porszem volt észlelhető . Ezek nagy sebessége és speciális útvonala jól megkülönböztethetővé tette őket a Szaturnusz körül megszokott jégrészecskéktől . A parány porrészecskék sebessége meghaladta a000 km/ h-t , ami olyan nagy , hogy a Szaturnusz ( vagy akár a Nap ) gravitációs ereje sem lassítja le őket számottevő mértékben . A legfontosabb tényező az , hogy az Ulysses-től és a Galileo-tól eltérően a Cassini első alkalommal elemezni tudta a por kémiai összetételét , ami ásványok speciális keverékének bizonyult , nem pedig jégnek . A por több részecskéjének kémiai összetétele egymáshoz igen hasonló , a fő alkotórészek : magnézium , szilícium , kalcium . Kisebb mértékben előfordul kén és szén . A csillagközi por a csillagok pusztulásával jön létre . A por korát csillagászati értelemben fiatalnak találták . A kutatók szerint a por anyaga a haldokló csillagból kiáramló anyag lökéshullámai miatt több alkalommal széttöredezik , majd újból összeáll . Por a galaxisok közötti térben A csillagközi por a galaxisok közötti világűrben is megtalálható . Márben bizonyítékokat találtak a létezésére . Kutatása a század végén felerősödött . A csillagközi por eloszlása nagy változatosságot mutat . Ez a por befolyásolhatja az intergalaktikus távolságméréseket . A csillagközi por a csillagközi anyag egy részét alkotja . Helyenként a sűrűsége olyan nagy és kiterjedése olyan mértékű , hogy csillagközi porfelhőről beszélhetünk . Ezek kialakulásának lehetőségét már azas években felvetették. ra már legalább négy ilyen csillagközi porfelhő vált ismertté néhány megaparsec ( Mpc ) távolságon belül a Tejútrendszertől . Ezek a Hoffmeister az Okroy ( Murawski , a Rudnicki-Baranowska ( Kwast , és az Abadi-Edmundsporfelhő . 2014 februárjában a NASA bejelentette a policiklusos aromás szénhidrogének adatbázisának fejlesztését . A tudósok szerint az Univerzumban létező szén több mint-a ilyen policiklusos vegyületekben található , amik az általunk ismert élet építőköveinek számítanak . Ezek a vegyületek legkorábban az ősrobbanás utánmilliárd évvel alakultak ki , és az egész univerzumban megtalálhatók . Kapcsolódó szócikkek Extragalaktikus csillagászat Világűr Csillagközi anyag Bolygóközi por Források Interstellar dust intercepted at Saturn - ESA, 14 Donald H. Menzel : Csillagászat , Gondolat kiadó , Budapest , p. 238 , Jegyzetek Külső hivatkozások Nasa database A policiklusos aromás szénhidrogének kereshető adatbázisa Asztrofizika Extragalaktikus csillagászat Kozmikus anyagok