Posner-paradigma
A Posner-paradigma a kognitív pszichológiában elterjedt kísérleti eljárás, amely segítségével lehetőség nyílik a téri figyelem vizsgálatára. A módszert Michael Posner amerikai pszichológus alakította ki. A paradigma alkalmazásával arra kívánt választ kapni, hogy lehetséges-e a téri figyelmünket olyan módon változtatni, hogy a fixációs pont nem változik. Ez a figyelem ún. implicit váltása.

Michael Posner 

Michael Posner (Cincinnati, 1936. szeptember 12.) amerikai pszichológus, aki máig a kognitív és idegtudományi terület egyik legkimagaslóbb kutatója. Számos díjjal ismerték el munkásságát, és a figyelmi területen elért kutatási eredményei nagyban átalakították a figyelemről kialakított nézeteket. Jelenleg az Oregoni Egyetem professzora és adjunktus a New York-i Weill Medical College-ben.

A téri figyelmi váltás 
A téri figyelmi váltás kétféleképpen mehet végbe. Beszélhetünk a figyelem explicit váltásáról. Ilyenkor tényleges fizikai változás megy végbe, hiszen áthelyezzük a fixációs pontot, és a látótér egy másik pontjára kezdünk el nézni. A másik eset a figyelem implicit változása. Ebben az esetben a fixációs pont nem változik, de a figyelmünk mégis másra terelődik.

A módszer  

A kísérleti eljárással arra kaphatunk választ, hogy lehetséges-e az, hogy nem oda figyelünk, ahova nézünk. Az eredmények alapján a válasz egyértelműen igen. Ebben az esetben a téri figyelem implicit váltásáról beszélhetünk, azaz anélkül változik meg a figyelmi fókusz, hogy a szemünk mozogna. A vizsgálat a téri fókuszált figyelmi működést vizsgálja. A vizsgálatban egy adott mező két szélén (általában két négyzet formájában) jelenhetnek meg a célingerek. A vizsgálati személynek az a feladata, hogy egy adott mező közepére fókuszáljon, a fixáció után pedig kétféleképpen folytatódhat a vizsgálat. Vagy egy centrális, vagy pedig egy perifériális jelzőinger jelenik meg. A centrális jelzőinger általában egy nyíl, ami direkten a fixált pont helyén jelenik meg, és abba az irányba mutat, ahol legnagyobb eséllyel (80%) megjelenhet a célinger. Ebben a változatban a vizsgálati személy akaratlagosan helyezi át a figyelmi fókuszt arra a helyre, ahol a célinger legnagyobb eséllyel megjelenhet. A perifériális jelzőinger nem nyílként jelenik meg, hanem a két négyzet közül az egyik feltűnően megváltozik, például kivilágosodik vagy elsötétül. Ez önkéntelenül vonja magára a vizsgált személy téri figyelmét. Ezután a célinger vagy valid, vagy invalid helyen jelenik meg, azaz vagy a jelzőingerrel megegyező, vagy ellentétes helyen.

A vizsgálati személyeknek ezután visszajelzést kell adniuk, amely kétféle módon mehet végbe. Lehet szimpla detekciós feladat, amely során a célinger megjelenésekor gombnyomásos választ kell adni. A diszkriminációs feladat némileg nehezített a detekcióshoz képest, itt az egyik célinger megjelenésekor egy adott gombot kell megnyomni, a másik célinger megjelenésekor egy másik gombot. Tehát ebben az esetben: ha a mező jobb oldali négyzete világosodik ki, akkor X gombot kell megnyomni, ha a bal oldalon jelenik meg a célinger, Y gombot. Mindkét esetben a reakcióidőt mérik.

Lehetséges változatok 

Centrális inger esetén: A kísérleti személy a mező közepére fixál, majd a jelzőinger megjelenése után érkezhet valid, a nyíl irányával megegyező helyen a célinger, vagy invalid, az ellentétes oldalon megjelenő célinger.

Perifériális inger esetén: A kísérleti személy a mező közepére fixál, majd a jelzőinger megjelenése után érkezhet valid, a megváltozott színű négyzettel megegyező helyen a célinger, vagy invalid, az ellentétes oldalon megjelenő célinger.

Eredmények 

A vizsgálati eredmények meglepőek. A célinger megjelenési helyét illetően a valid jelzőingerek hatására sokkal rövidebb reakcióidővel jeleztek a vizsgálati személyek. A reakcióidő tehát megnőtt, amikor ellentétes oldalon jelent meg a célinger, mint ahol a jelzőinger. Ez mind a figyelem akaratlagos, mind pedig az önkéntelen változtatása után jellemző volt. A meglepetést az okozhatja, ha összehasonlítjuk a centrális és perifériális ingerekre adott reakciók gyorsaságát. Az önkéntelen folyamatok lényegesen gyorsabbak, ezért a perifériális jelzőingerek már igen kicsi ingerkezdeti aszimmetria esetében is hatékonyak. Ez azt jelenti, hogy a perifériális jelzőinger akkor is hatékony, ha a célinger és jelzőinger között eltelt időtartam csupán 80-100 ms. Centrális jelzőingerek esetében ez kb. a duplája, 200 ms.

Források 
 Csépe, V., Győri, M., Ragó, A. (2007). Általános pszichológia I. Osiris, Budapest.

Pszichológia
A Posner-paradigma a kognitív pszichológiában elterjedt kísérleti eljárás , amely segítségével lehetőség nyílik a téri figyelem vizsgálatára . A módszert Michael Posner amerikai pszichológus alakította ki . A paradigma alkalmazásával arra kívánt választ kapni , hogy lehetséges-e a téri figyelmünket olyan módon változtatni , hogy a fixációs pont nem változik . Ez a figyelem ún. implicit váltása . Michael Posner Michael Posner ( Cincinnati , szeptember ) amerikai pszichológus , aki máig a kognitív és idegtudományi terület egyik legkimagaslóbb kutatója . Számos díjjal ismerték el munkásságát , és a figyelmi területen elért kutatási eredményei nagyban átalakították a figyelemről kialakított nézeteket . Jelenleg az Oregoni Egyetem professzora és adjunktus a New York-i Weill Medical College-ben . A téri figyelmi váltás A téri figyelmi váltás kétféleképpen mehet végbe . Beszélhetünk a figyelem explicit váltásáról . Ilyenkor tényleges fizikai változás megy végbe , hiszen áthelyezzük a fixációs pontot , és a látótér egy másik pontjára kezdünk el nézni . A másik eset a figyelem implicit változása . Ebben az esetben a fixációs pont nem változik , de a figyelmünk mégis másra terelődik . A módszer A kísérleti eljárással arra kaphatunk választ , hogy lehetséges-e az , hogy nem oda figyelünk , ahova nézünk . Az eredmények alapján a válasz egyértelműen igen . Ebben az esetben a téri figyelem implicit váltásáról beszélhetünk , azaz anélkül változik meg a figyelmi fókusz , hogy a szemünk mozogna . A vizsgálat a téri fókuszált figyelmi működést vizsgálja . A vizsgálatban egy adott mező két szélén ( általában két négyzet formájában ) jelenhetnek meg a célingerek . A vizsgálati személynek az a feladata , hogy egy adott mező közepére fókuszáljon , a fixáció után pedig kétféleképpen folytatódhat a vizsgálat . Vagy egy centrális , vagy pedig egy perifériális jelzőinger jelenik meg . A centrális jelzőinger általában egy nyíl , ami direkten a fixált pont helyén jelenik meg , és abba az irányba mutat , ahol legnagyobb eséllyel ) megjelenhet a célinger . Ebben a változatban a vizsgálati személy akaratlagosan helyezi át a figyelmi fókuszt arra a helyre , ahol a célinger legnagyobb eséllyel megjelenhet . A perifériális jelzőinger nem nyílként jelenik meg , hanem a két négyzet közül az egyik feltűnően megváltozik , például kivilágosodik vagy elsötétül . Ez önkéntelenül vonja magára a vizsgált személy téri figyelmét . Ezután a célinger vagy valid , vagy invalid helyen jelenik meg , azaz vagy a jelzőingerrel megegyező , vagy ellentétes helyen . A vizsgálati személyeknek ezután visszajelzést kell adniuk , amely kétféle módon mehet végbe . Lehet szimpla detekciós feladat , amely során a célinger megjelenésekor gombnyomásos választ kell adni . A diszkriminációs feladat némileg nehezített a detekcióshoz képest , itt az egyik célinger megjelenésekor egy adott gombot kell megnyomni , a másik célinger megjelenésekor egy másik gombot . Tehát ebben az esetben : ha a mező jobb oldali négyzete világosodik ki , akkor X gombot kell megnyomni , ha a bal oldalon jelenik meg a célinger , Y gombot . Mindkét esetben a reakcióidőt mérik . Lehetséges változatok Centrális inger esetén : A kísérleti személy a mező közepére fixál , majd a jelzőinger megjelenése után érkezhet valid , a nyíl irányával megegyező helyen a célinger , vagy invalid , az ellentétes oldalon megjelenő célinger . Perifériális inger esetén : A kísérleti személy a mező közepére fixál , majd a jelzőinger megjelenése után érkezhet valid , a megváltozott színű négyzettel megegyező helyen a célinger , vagy invalid , az ellentétes oldalon megjelenő célinger . Eredmények A vizsgálati eredmények meglepőek . A célinger megjelenési helyét illetően a valid jelzőingerek hatására sokkal rövidebb reakcióidővel jeleztek a vizsgálati személyek . A reakcióidő tehát megnőtt , amikor ellentétes oldalon jelent meg a célinger , mint ahol a jelzőinger . Ez mind a figyelem akaratlagos , mind pedig az önkéntelen változtatása után jellemző volt . A meglepetést az okozhatja , ha összehasonlítjuk a centrális és perifériális ingerekre adott reakciók gyorsaságát . Az önkéntelen folyamatok lényegesen gyorsabbak , ezért a perifériális jelzőingerek már igen kicsi ingerkezdeti aszimmetria esetében is hatékonyak . Ez azt jelenti , hogy a perifériális jelzőinger akkor is hatékony , ha a célinger és jelzőinger között eltelt időtartam csupánms . Centrális jelzőingerek esetében ez kb. a duplája, ms . Források Csépe , V. , Győri , M. , Ragó , A . Általános pszichológia I. Osiris , Budapest . Pszichológia