U–48-as tengeralattjáró-osztály
Az U–48-as osztály az első világháború idején a Császári és Királyi Haditengerészet által tervbe vett négytagú tengeralattjáró-osztály volt. A tervek a német AG Weser vállalattól 1916 januárjában vett terveken alapultak. A haditengerészet 1916 szeptemberében a Cantiere Navale Triestinót bízta meg az építés elkezdésével Pólában. A tervezett négyből csak két hajó gerincét fektették le, de egyikük sem került vízre bocsátásra vagy befejezésre. A két félkész tengeralattjárót a háború után szétbontották.

Tervezés 
Amikor kitört az első világháború, a Osztrák–Magyar Monarchia tengeralattjáró-flottája nagyrészt elavult volt, és a háború első két évében a Császári és Királyi Haditengerészet az Adriai-tenger helyi védelmére épített tengeralattjáró-flottát erősítette meg. Ezen szükségletek építés alatt álló vagy Németországtól vásárolt hajókkal való kielégítése után az Adrián kívüli, szélesebb Földközi-tengeri műveletekre alkalmas tengeralattjárók építésére fókuszált.

1916 januárjában a Cantiere Navale Triestino (CNT) megvásárolta a brémai AG Weser cég 800 tonnás (880 amerikai tonna) tengeralattjáró-tervét. A Császári és Királyi Haditengerészet módosításai egy 818 t (902 amerikai tonna) felszíni és 1184 t (1305 amerikai tonna) alámerülési vízkiszorítású tengeralattjáró tervét eredményezték. A hajók 240 láb 4 hüvelyk (73,25 m) hosszúak lettek volna, 21 láb 11 hüvelyk (6,68 m) szélességgel és 10 láb 10 hüvelyk (3,30 m) merüléssel. A meghajtás tekintetében a tervben szereplő két hajócsavart egy 2400 lóerős (1800 kW) iker dízelmotor hajtotta, 16,25 csomó (30,1 km/óra) maximális felszíni sebességgel, míg alámerült állapotban egy 1200 lóerős (890 kW) iker villanymotor 8,5 csomó (15,7 km/óra) maximális utazósebességgel. Az U–48-es osztályú hajók 32 fős legénységre voltak tervezve.

Az U–48 terve hat 45 cm (17,7 hüvelyk) kaliberű torpedóvető csövet tartalmazott – négyet az orrban, kettőt a farban – és kilenc torpedót. Az eredeti terv két 90 mm/35-ös (3,5 hüvelyk) fedélzeti ágyúval számolt, melyeket a harmadik és negyedik hajó terveiben két 120 mm/35-ös (4,7 hüvelyk) fedélzeti ágyúra cseréltek.

Építés 
1916 szeptemberében a Cantiere Navale Triestino (CNT) engedélyt kapott a hajóosztály két hajójának, az U–48-nek és az U–49-nek az építésére, azzal a megkötéssel, hogy a hajókat Budapesten építik, míg végső összeszerelésük a Pólai Hadikikötőben történik majd. Az 1916-ban építés alatt álló hat tengeralattjáró egyharmadát jelentő első két hajót a háború vége előtt követte az U–58 és U–59 megrendelése.

Bár a Weser a CNT részére kész terveket biztosított, az osztrák–magyar tervmódosítások késleltették az építés megkezdését. A további változtatások az építés megkezdése után lelassították azt. Azt tetézve az építését jelentősen lassította a képzett hajógyári munkások és az építőanyag hiánya. Ennek következtében az első két hajó egyikét sem bocsátották vízre, el sem készültek, és a második hajópár megrendelését is visszavonták, mielőtt a hajógerinceket lefektették volna. Az U–48 70%-ban volt kész a háború vége előtt, míg az U–49 csak 55%-ban. 1920-ban mindkét hajót helyben szétbontották.

Jegyzetek

Hivatkozások

Fordítás 

Az Osztrák–Magyar Monarchia tengeralattjárói
Első világháborús tengeralattjáró-osztályok
Az U–48-as osztály az első világháború idején a Császári és Királyi Haditengerészet által tervbe vett négytagú tengeralattjáró-osztály volt . A tervek a német AG Weser vállalattóljanuárjában vett terveken alapultak . A haditengerészetszeptemberében a Cantiere Navale Triestinót bízta meg az építés elkezdésével Pólában . A tervezett négyből csak két hajó gerincét fektették le , de egyikük sem került vízre bocsátásra vagy befejezésre . A két félkész tengeralattjárót a háború után szétbontották . Tervezés Amikor kitört az első világháború , a Osztrák–Magyar Monarchia tengeralattjáró-flottája nagyrészt elavult volt , és a háború első két évében a Császári és Királyi Haditengerészet az Adriai-tenger helyi védelmére épített tengeralattjáró-flottát erősítette meg . Ezen szükségletek építés alatt álló vagy Németországtól vásárolt hajókkal való kielégítése után az Adrián kívüli , szélesebb Földközi-tengeri műveletekre alkalmas tengeralattjárók építésére fókuszált . 1916 januárjában a Cantiere Navale Triestino ( CNT ) megvásárolta a brémai AG Weser cégtonnásamerikai tonna ) tengeralattjáró-tervét . A Császári és Királyi Haditengerészet módosításai egytamerikai tonna ) felszíni éstamerikai tonna ) alámerülési vízkiszorítású tengeralattjáró tervét eredményezték . A hajóklábhüvelyk25 m ) hosszúak lettek volna, lábhüvelyk68 m ) szélességgel éslábhüvelyk30 m ) merüléssel . A meghajtás tekintetében a tervben szereplő két hajócsavart egylóerőskW ) iker dízelmotor hajtotta,25 csomó1 km/óra ) maximális felszíni sebességgel , míg alámerült állapotban egylóerőskW ) iker villanymotor5 csomó7 km/óra ) maximális utazósebességgel . Az U–48-es osztályú hajókfős legénységre voltak tervezve . Az U–48 terve hatcm7 hüvelyk ) kaliberű torpedóvető csövet tartalmazott – négyet az orrban , kettőt a farban – és kilenc torpedót . Az eredeti terv kétmm/35-ös5 hüvelyk ) fedélzeti ágyúval számolt , melyeket a harmadik és negyedik hajó terveiben kétmm/35-ös7 hüvelyk ) fedélzeti ágyúra cseréltek . Építés 1916 szeptemberében a Cantiere Navale Triestino ( CNT ) engedélyt kapott a hajóosztály két hajójának , az U–48-nek és az U–49-nek az építésére , azzal a megkötéssel , hogy a hajókat Budapesten építik , míg végső összeszerelésük a Pólai Hadikikötőben történik majd . Azban építés alatt álló hat tengeralattjáró egyharmadát jelentő első két hajót a háború vége előtt követte az U–58 és U–59 megrendelése . Bár a Weser a CNT részére kész terveket biztosított , az osztrák–magyar tervmódosítások késleltették az építés megkezdését . A további változtatások az építés megkezdése után lelassították azt . Azt tetézve az építését jelentősen lassította a képzett hajógyári munkások és az építőanyag hiánya . Ennek következtében az első két hajó egyikét sem bocsátották vízre , el sem készültek , és a második hajópár megrendelését is visszavonták , mielőtt a hajógerinceket lefektették volna . Az U–48-ban volt kész a háború vége előtt , míg az U–49 csak-ban.ban mindkét hajót helyben szétbontották . Jegyzetek Hivatkozások Fordítás Az Osztrák–Magyar Monarchia tengeralattjárói Első világháborús tengeralattjáró-osztályok