Burmai írás
A burmai írás (burmai: မြန်မာအက္ခရာ; kiejtés: [mjəmà ʔɛʔkʰəjà] magyaros átírással:mjanmá akkhjá) a burmai nyelv leírására szolgáló abugida típusú szótagírás.

A burmai nyelv a sino-tibeti nyelvcsaládhoz, annak tibeti-burmai ágához tartozó nyelv. Burma (1989-től Mianmar) hivatalos nyelve. Beszélőinek száma ~37 millió.

A térség nyelveihez hasonlóan a burmai nyelv is egyszótagú, tonális (politon) ragozó  nyelv, azaz a zenei hangsúly jelentést hordoz.   Írásképe a mon írásból származik, ami magába olvasztva a vallási eredetű páli nyelv egyes elemeit hozta létre a mai írás formáit. A burmai írás a mon íráshoz hasonlóan a  bráhmi írástípusba sorolható,  aminek egyik jellegzetessége, hogy az adott írás a nyelv minden fonémáját megpróbálja leképezni, tehát a kiejtés szerinti írásmódot követi. 
Fő jellemzője az abugida szótagírás.

Az alábbi összefoglaló a burmai írás  magyaros, ejtésközelítő kiejtési szabályait tartalmazza a következő alapelvek mentén:

A burmai nevek és közszavak átírására a magyar Wikipédiában – a helyesírási irányelvnek megfelelően és a keleti nyelvekre vonatkozó akadémiai helyesírással összhangban (illetve az OH.ajánlásai alapján) – a magyaros átírást használjuk. 
  Az átírás csak a magyar helyesírás szerinti betűket használja, ezeket feleltetjük meg a magyarhoz leginkább hasonló fonémáknak, ezért az átírás magyaros ejtésközelítő;
Nem veszi figyelembe az írásban jelölt tónusmódosító jeleket (zenei hangsúlyok, magas, mély, „csikorgó”, „hirtelen megszakadó”  )
a magyar gyakorlatban már meghonosodott nevek hagyományos formáját megtartjuk akkor is, ha ezek nem felelnek meg az átírási gyakorlatnak, pl. a ရန်ကုန →Jangun helyett Rangun, vagy ဧရာဝတီမြစ် → Erávati (mjasz) helyett  Iravádi (folyó).

Az első, a burmai nevek és közszavak átírására szolgáló, máig használt átírási rendszert 1908-ban publikálta az angol gyarmati kormányzat Rangunban, Tables for the Transliteration of Burmese into English címmel, ez a  BGN/PCGN átírási rendszer.

Az MLCTS átírási rendszert (Myanmar Language Commission Transcription System) John William Alan Okell angol nyelvész  alkotta meg 1971-ben, miután átvizsgált néhány meglévő transzliterációs gyakorlatot és ezek felhasználásával tette meg ajánlását (1980) a  mianmari nyelvi bizottság felé, amelyet az a Burmai-angol szótár (Myanma-English Dictionary, 1993) összeállításánál már alkalmazott.

Általános jellemzők
 Az írás balról jobbra halad;
 Alfabetikus írás, úgynevezett szótagábécé (abugida típusú, amennyiben egy szótag egy mássalhangzóból és egy magánhangzóból áll), azaz minden mássalhangzó hordoz egy alapértelmezett  („inherens”) magánhangzót, ezekben a nyelvekben ez az  /a/. Az inherens magánhangzótól az eltérést mellékjelekkel (diakritikus jelek) jelzik,  illetve szó elején vagy magánhangzó után önálló alakjukkal  jelölik, pl.:မဒမ = madama, အက=aka, ကလိ=kali. Amennyiben a mássalhangzót nem követi magánhangzó, szintén jelzik (viráma ်  tehát က=ka, က်=k). A mássalhangzót követő nazális mássalhangzó jelölése  (anuszvára ့ /m/ vagy /n/)  és a magánhangzót követő néma hangzó jelölésére  (viszárga=◌း /h/) is külön jelek szolgálnak;  
 Néhány hangértékhez többféle írásjegy is tartozhat, ezeket a táblázatban nem tüntettük fel;
 Nem különböztetnek meg kis és nagybetűt;
 Az írásjelek csoportosítása kiejtésük szerint történik, a következő felosztás szerint: 
Mássalhangzók
Magánhangzók önálló és mássalhangzókhoz kapcsolt alakban, pl..pl. ဥ=ú, ူ=ú
Tonális módosítójelek, pl.: ျ,ြ,ွ,ှ,္လ
Hangérték nélküli diakritikus jelek: pl.. ၍, ၌
Az általánosan ismert indiai írásoktól (dévanágari, bangla, dravida írások) némiképp eltérően, de azok  jellegének megfelelően  nemcsak az inherens /a/ módosítása történhet  mellékjelekkel és/vagy mássalhangzó-kombinációkkal, hanem adott szócsoportok képzése is. pl. က = ka  ကိ = ki ကော် = kau ကောင်= kaung
 Gyakori a mássalhangzók összekapcsolása, amennyiben két, vagy több mássalhangzó követi egymást,  így változatos ligatúrák alakulhatnak ki
 A magánhangzók jelzésére szolgáló (အ) jelet szó elején nem írjuk át, csak akkor, ha az utána következő mássalhangzó nem tartalmaz magánhangzót. pl. အကာ → aka, de အိုဘဲ့ → obé.
Ha két mássalhangzó karaktert írunk át, ami egymás fölött szerepel,  a felső karaktert kell először átírni,  majd az alsó karaktert, végül ehhez illesztjük a megfelelő magánhangzót, pl.: သဒ္ဒါ→ szadda ,  အန္တိမဘဝ  → andimabava.

Mássalhangzók

Hangszínmódosítók

Magánhangzók

Mássalhangzók végződésmódosítókkal

Diakritikus jelek és szimbólumok

Példák
ထင် ကျော်→ Tin Kjau    ထ+င် →t+in; ကော် +ျ =kau +j →kjau
အောင်ဆန်းစုကြည် → Aun Szan Szu Kji;  အောင်=Aun ဆန်း =Szan စု = Szu ကြည် =Kji
ဝဏ္ဏမောင်လွင် → Vanna Mau Lvin;  ဝဏ္ဏ =Vanna မောင် = Mau လွင် = Lvin
သန်းရွှေ → Szan Sve;   သန်း = Szan  ရွှေ = ရ ွှ ေ S+v+e
ရန်ကုန →Jangun (Rangun)
ဗိုလ်ချုပ် အောင်ဆန်း → Bolcsup Aun Szan;  ဗို=Bo လ်=l ချု=csu ပ်=p အောင်=Aun ဆန်း =Szan
မဟာဗန္ဓုလ ပန်းခြံ → Mahá Bandula Pancsan; မ=Ma ဟာ=há ဗ=Ba န္ဓု=ndu လ=la ပန်း = Pan ခြံ=csan

Jegyzetek

Források

Mianmar
Ázsia írásrendszerei
A burmai írás ( burmai : မြန်မာအက္ခရာ ; kiejtés : [ mjəmà ʔɛʔkʰəjà ] magyaros átírással: mjanmá akkhjá ) a burmai nyelv leírására szolgáló abugida típusú szótagírás . A burmai nyelv a sino-tibeti nyelvcsaládhoz , annak tibeti-burmai ágához tartozó nyelv . Burmatől Mianmar ) hivatalos nyelve . Beszélőinek számamillió . A térség nyelveihez hasonlóan a burmai nyelv is egyszótagú , tonális ( politon ) ragozó nyelv , azaz a zenei hangsúly jelentést hordoz . Írásképe a mon írásból származik , ami magába olvasztva a vallási eredetű páli nyelv egyes elemeit hozta létre a mai írás formáit . A burmai írás a mon íráshoz hasonlóan a bráhmi írástípusba sorolható , aminek egyik jellegzetessége , hogy az adott írás a nyelv minden fonémáját megpróbálja leképezni , tehát a kiejtés szerinti írásmódot követi . Fő jellemzője az abugida szótagírás . Az alábbi összefoglaló a burmai írás magyaros , ejtésközelítő kiejtési szabályait tartalmazza a következő alapelvek mentén : A burmai nevek és közszavak átírására a magyar Wikipédiában – a helyesírási irányelvnek megfelelően és a keleti nyelvekre vonatkozó akadémiai helyesírással összhangban ( illetve az OH.aj ánlásai alapján ) – a magyaros átírást használjuk . Az átírás csak a magyar helyesírás szerinti betűket használja , ezeket feleltetjük meg a magyarhoz leginkább hasonló fonémáknak , ezért az átírás magyaros ejtésközelítő ; Nem veszi figyelembe az írásban jelölt tónusmódosító jeleket ( zenei hangsúlyok , magas , mély , „ csikorgó” , „ hirtelen megszakadó” ) a magyar gyakorlatban már meghonosodott nevek hagyományos formáját megtartjuk akkor is , ha ezek nem felelnek meg az átírási gyakorlatnak , pl. a ရန်ကုန →Jangun helyett Rangun , vagy ဧရာဝတီမြစ် → Erávati ( mjasz ) helyett Iravádi ( folyó ) . Az első , a burmai nevek és közszavak átírására szolgáló , máig használt átírási rendszertban publikálta az angol gyarmati kormányzat Rangunban , Tables for the Transliteration of Burmese into English címmel , ez a BGN/PCGN átírási rendszer . Az MLCTS átírási rendszert ( Myanmar Language Commission Transcription System ) John William Alan Okell angol nyelvész alkotta megben , miután átvizsgált néhány meglévő transzliterációs gyakorlatot és ezek felhasználásával tette meg ajánlásáta mianmari nyelvi bizottság felé , amelyet az a Burmai-angol szótár ( Myanma-English Dictionary,összeállításánál már alkalmazott . Általános jellemzők Az írás balról jobbra halad ; Alfabetikus írás , úgynevezett szótagábécé ( abugida típusú , amennyiben egy szótag egy mássalhangzóból és egy magánhangzóból áll ) , azaz minden mássalhangzó hordoz egy alapértelmezett ( „ inherens” ) magánhangzót , ezekben a nyelvekben ez az /a/ . Az inherens magánhangzótól az eltérést mellékjelekkel ( diakritikus jelek ) jelzik , illetve szó elején vagy magánhangzó után önálló alakjukkal jelölik , pl. : မဒမ = madama, အက=aka, ကလိ=kali . Amennyiben a mássalhangzót nem követi magánhangzó , szintén jelzik ( viráma ် tehát က=ka, က်=k ) . A mássalhangzót követő nazális mássalhangzó jelölése ( anuszvára ့ /m / vagy /n / ) és a magánhangzót követő néma hangzó jelölésére ( viszárga=◌း /h / ) is külön jelek szolgálnak ; Néhány hangértékhez többféle írásjegy is tartozhat , ezeket a táblázatban nem tüntettük fel ; Nem különböztetnek meg kis és nagybetűt ; Az írásjelek csoportosítása kiejtésük szerint történik , a következő felosztás szerint : Mássalhangzók Magánhangzók önálló és mássalhangzókhoz kapcsolt alakban , pl..pl . ဥ=ú , ူ=ú Tonális módosítójelek , pl . : ျ ,ြ,ွ,ှ, ္လ Hangérték nélküli diakritikus jelek : pl.. ၍ , ၌ Az általánosan ismert indiai írásoktól ( dévanágari , bangla , dravida írások ) némiképp eltérően , de azok jellegének megfelelően nemcsak az inherens /a / módosítása történhet mellékjelekkel és/ vagy mássalhangzó-kombinációkkal , hanem adott szócsoportok képzése is . pl . က = ka ကိ = ki ကော် = kau ကောင်= kaung Gyakori a mássalhangzók összekapcsolása , amennyiben két , vagy több mássalhangzó követi egymást , így változatos ligatúrák alakulhatnak ki A magánhangzók jelzésére szolgáló ( အ ) jelet szó elején nem írjuk át , csak akkor , ha az utána következő mássalhangzó nem tartalmaz magánhangzót . pl . အကာ → aka , de အိုဘဲ့ → obé . Ha két mássalhangzó karaktert írunk át , ami egymás fölött szerepel , a felső karaktert kell először átírni , majd az alsó karaktert , végül ehhez illesztjük a megfelelő magánhangzót , pl . : သဒ္ဒါ→ szadda, အန္တိမဘဝ → andimabava . Mássalhangzók Hangszínmódosítók Magánhangzók Mássalhangzók végződésmódosítókkal Diakritikus jelek és szimbólumok Példák ထင် ကျော်→ Tin Kjau ထ+င် →t+in ; ကော် +ျ =kau +j →kjau အောင်ဆန်းစုကြည် → Aun Szan Szu Kji ; အောင်=Aun ဆန်း =Szan စု = Szu ကြည် =Kji ဝဏ္ဏမောင်လွင် → Vanna Mau Lvin ; ဝဏ္ဏ =Vanna မောင် = Mau လွင် = Lvin သန်းရွှေ → Szan Sve ; သန်း = Szan ရွှေ = ရ ွှ ေ S+v+e ရန်ကုန →Jangun ( Rangun ) ဗိုလ်ချုပ် အောင်ဆန်း → Bolcsup Aun Szan ; ဗို=Bo လ်=l ချု=csu ပ်=p အောင်=Aun ဆန်း =Szan မဟာဗန္ဓုလ ပန်းခြံ → Mahá Bandula Pancsan ; မ=Ma ဟာ=há ဗ=Ba န္ဓု=ndu လ=la ပန်း = Pan ခြံ=csan Jegyzetek Források Mianmar Ázsia írásrendszerei