Władysław Bukowiński
Władysław Bukowiński (oroszul: Βладислав Буковинский) (Berdyczów, 1904. december 22. –- Karagandi, 1974. december 3.) boldoggá avatott lengyel származású római katolikus áldozópap, Kazahsztán apostola.

Fiatalkora 
Władysław Bukowiński 1904. december 22-én született Berdyczówban. Szülei Jozef Tsypriyan Bukowiński (1874. március 16. – 1952. szeptember 15.) és Jadwiga Schipo del Campo (elhunyt 1918-ban) voltak. Édesanyja halála után családja Lengyelország nyugatabbi részébe költözött, és a Lublin és Krakkó között elhelyezkedő Święcica községben telepedett le. Bukowiński 1921-ben érettségizett Krakkóban, majd a Jagelló Egyetem jogi karán tanult és szerzett jogi diplomát. 1926-ban, 22 évesen vették fel a krakkói nagyszemináriumba. Tanulmányait a Jagelló Egyetem teológiai karán végezte el. 1931. június 28-án szentelte pappá Adam Sapieha későbbi bíboros metropolita.

1936-ban kérte püspökétől, hogy az ország keleti részére mehessen, s ott végezhessen lelkipásztori munkát, ahonnan a családja is származott. Ezt a püspöke engedélyezte. Gimnáziumokban katekézist tartott, a fiatalok keresztény nevelésére szentelte magát, továbbá szociológiát tanított Łuck város szemináriumában. A Katolikus Akcióban dolgozott, a vallástudományok felsőfokú intézetének igazgatója lett, és mellette szerkesztette a Katolikus Élet című folyóiratot. 1939-ben a Łucki Egyházmegyébe inkardinálódott, s ott a székesegyház plébánosa lett.

A második világháború alatt 
A második világháború következtében Łuck a szovjet megszállási zónába került. Bukowiński – a tiltások ellenére – folyamatosan felkereste a betegeket, valamint az internálásra és kényszermunkára ítélteket. Első ízben 1940-ben tartóztatták le, és nyolc év kényszermunkára ítélték. 1941. június 23-án, miután a németek megtámadták a területet, a szovjet fogva tartók a rabokat gépfegyverrel kezdték el kivégezni, de őt csodálatos módon akkor sem érte a golyó, amikor a haldoklók között kúszott, és gyóntatta és a betegek kenetével látta el őket. Ezt követően újrakezdte szolgálatát a székesegyházban. Időközben a németek megkezdték a zsidók deportálását, ő pedig nagyon sok zsidó, főként gyermekek életét mentette meg. Ezért a tettéért később fát ültettek emlékére az izraeli Jad Vasem intézet kertjében.

A háború után 
A háború végén a Munkás-paraszt Vörös Hadsereg visszatértével újból letartóztatták, és egy kijevi börtönbe szállították. Kémkedésért, valamint illegális egyházi tevékenységért, tárgyalás nélkül tíz év kényszermunkára ítélték, melyet a kazahsztáni Zsezkazgan rézbányájában kellett letöltenie. Itt is megőrizte méltóságát, naponta - illegálisan - szentmisét mutatott be, látogatta a láger betegeit, kiszolgáltatta számukra a szentségeket. Bár tíz évre ítélték, végül összesen 13 évet, öt hónapot és tíz napot töltött a lágerben.

Szabadulása után a mai Kazahsztán területén, Karagandiban maradt, ahol titokban misézett, és kiszolgáltatta a szentségeket. Volt, aki 300 kilométert is utazott azért, hogy részt vehessen miséjén. Mint internált személynek, havonta jelentkeznie kellett a hivatalos szerveknél, s beszámolnia, mit tett az elmúlt hónapban. Ő következetesen annyit válaszolt erre, hogy lelkipásztori tevékenységet végzett.

1955-ben felajánlották neki, hogy visszatérhet Lengyelországba, de ezt elutasította, s kérte, hogy megkaphassa a szovjet állampolgárságot. Ezzel a célja az volt, hogy hívei körében maradhasson. Szovjet állampolgárként 1956-ban Bukowiński engedélyt kapott arra, hogy az egész Szovjetunióban szabadon mozoghasson. Karagandi szélén kapott egy düledező kis házat, amelyet kápolnává alakított, de ezt egy évvel később a hatóságok bezáratták.

1957-ben ismételten letartóztatták, tiltott vallási tevékenység folytatása miatt, mert illegálisan templomot épített, az ifjúságot pedig „tévtanítással fertőzte meg”. Perében önmagát védte, s aránylag enyhe ítéletet, három év kényszermunkát kapott a kilátásba helyezett tíz helyett. Büntetése letöltése után ott folytatta, ahol abbahagyta, mert az a meggyőződése éltette, hogy az Isten helyezte őt erre helyre, ahol a szolgálatára szükség van. Közben több apostoli utat is tehetett, és így jutott el a szomszédos Tádzsikisztánba is. Haza is látogatott Lengyelországba, ahol orvosi kezelésben részesült a sok nélkülözéstől megromlott egészségi állapota miatt. Ekkor találkozott Krakkóban Karol Wojtyła bíborossal, a későbbi II. János Pál pápával, aki élénken érdeklődött kazahsztáni apostoli munkája iránt.

Halála és tisztelete 
Ezen látogatások után visszatért a Szovjetunióba, Karagandiban maradt, és továbbra is folytatta apostoli munkáját. 1974. november 25-én mutatta be utolsó szentmiséjét, és két héttel később, nem sokkal hetvenedik születésnapja hunyt el. Temetésén – a hatósági tiltás ellenére – nagy tömeg jelent meg. Halálhíre gyorsan terjedt, és mind nagyobb számban érkeztek zarándokok a sírjához, hogy közbenjárását kérjék. Hamvait később a helyi Szent József-templomban, majd a Szovjetunió széthullása után a karagandi katolikus székesegyház főoltárában helyezték el. 2001-ben II. János Pál pápa kazahsztáni apostoli látogatása során többször hivatkozott az ő tanúságtételére. Boldoggáavatási eljárásának egyházmegyei szakasza 2006 és 2008 között Krakkóban folyt, 2015-ben hősies erényeit elismerve Isten szolgájának hirdették ki. Végül Ferenc pápa elismerte a közbenjárásának tulajdonított csodás gyógyulást. Boldoggá Ferenc pápa megbízásából Angelo Amato, a Szentek Ügyeinek Kongregációja prefektusa avatta, 2016. szeptember 11-én, Karagandiban.

Halála után 2011. november 13-án a Lengyel állam a Lengyelország Újjászületése érdemrend parancsnoki fokozatával tüntette ki.

Fordítás

Források 
 http://www.fronda.pl/a/ks-wladyslaw-bukowinski-zostanie-jutro-blogoslawionym-kosciola,78193.html
 http://catholicsaints.info/blessed-ladislao-bukowinski/
 
 

1904-ben született személyek
1974-ben elhunyt személyek
Világ Igaza
Lengyel katolikus papok
Lengyel szentek, boldogok
Władysław Bukowiński ( oroszul : Βладислав Буковинский ) ( Berdyczów , december –- Karagandi , december ) boldoggá avatott lengyel származású római katolikus áldozópap , Kazahsztán apostola . Fiatalkora Władysław Bukowiński decemberén született Berdyczówban . Szülei Jozef Tsypriyan Bukowiński március – szeptember ) és Jadwiga Schipo del Campo ( elhunytban ) voltak . Édesanyja halála után családja Lengyelország nyugatabbi részébe költözött , és a Lublin és Krakkó között elhelyezkedő Święcica községben telepedett le . Bukowińskiben érettségizett Krakkóban , majd a Jagelló Egyetem jogi karán tanult és szerzett jogi diplomát.ban,évesen vették fel a krakkói nagyszemináriumba . Tanulmányait a Jagelló Egyetem teológiai karán végezte el. júniusán szentelte pappá Adam Sapieha későbbi bíboros metropolita . 1936-ban kérte püspökétől , hogy az ország keleti részére mehessen , s ott végezhessen lelkipásztori munkát , ahonnan a családja is származott . Ezt a püspöke engedélyezte . Gimnáziumokban katekézist tartott , a fiatalok keresztény nevelésére szentelte magát , továbbá szociológiát tanított Łuck város szemináriumában . A Katolikus Akcióban dolgozott , a vallástudományok felsőfokú intézetének igazgatója lett , és mellette szerkesztette a Katolikus Élet című folyóiratot.ben a Łucki Egyházmegyébe inkardinálódott , s ott a székesegyház plébánosa lett . A második világháború alatt A második világháború következtében Łuck a szovjet megszállási zónába került . Bukowiński – a tiltások ellenére – folyamatosan felkereste a betegeket , valamint az internálásra és kényszermunkára ítélteket . Első ízbenben tartóztatták le , és nyolc év kényszermunkára ítélték. júniusán , miután a németek megtámadták a területet , a szovjet fogva tartók a rabokat gépfegyverrel kezdték el kivégezni , de őt csodálatos módon akkor sem érte a golyó , amikor a haldoklók között kúszott , és gyóntatta és a betegek kenetével látta el őket . Ezt követően újrakezdte szolgálatát a székesegyházban . Időközben a németek megkezdték a zsidók deportálását , ő pedig nagyon sok zsidó , főként gyermekek életét mentette meg . Ezért a tettéért később fát ültettek emlékére az izraeli Jad Vasem intézet kertjében . A háború után A háború végén a Munkás-paraszt Vörös Hadsereg visszatértével újból letartóztatták , és egy kijevi börtönbe szállították . Kémkedésért , valamint illegális egyházi tevékenységért , tárgyalás nélkül tíz év kényszermunkára ítélték , melyet a kazahsztáni Zsezkazgan rézbányájában kellett letöltenie . Itt is megőrizte méltóságát , naponta - illegálisan - szentmisét mutatott be , látogatta a láger betegeit , kiszolgáltatta számukra a szentségeket . Bár tíz évre ítélték , végül összesenévet , öt hónapot és tíz napot töltött a lágerben . Szabadulása után a mai Kazahsztán területén , Karagandiban maradt , ahol titokban misézett , és kiszolgáltatta a szentségeket . Volt , akikilométert is utazott azért , hogy részt vehessen miséjén . Mint internált személynek , havonta jelentkeznie kellett a hivatalos szerveknél , s beszámolnia , mit tett az elmúlt hónapban . Ő következetesen annyit válaszolt erre , hogy lelkipásztori tevékenységet végzett . 1955-ben felajánlották neki , hogy visszatérhet Lengyelországba , de ezt elutasította , s kérte , hogy megkaphassa a szovjet állampolgárságot . Ezzel a célja az volt , hogy hívei körében maradhasson . Szovjet állampolgárkéntban Bukowiński engedélyt kapott arra , hogy az egész Szovjetunióban szabadon mozoghasson . Karagandi szélén kapott egy düledező kis házat , amelyet kápolnává alakított , de ezt egy évvel később a hatóságok bezáratták . 1957-ben ismételten letartóztatták , tiltott vallási tevékenység folytatása miatt , mert illegálisan templomot épített , az ifjúságot pedig „ tévtanítással fertőzte meg” . Perében önmagát védte , s aránylag enyhe ítéletet , három év kényszermunkát kapott a kilátásba helyezett tíz helyett . Büntetése letöltése után ott folytatta , ahol abbahagyta , mert az a meggyőződése éltette , hogy az Isten helyezte őt erre helyre , ahol a szolgálatára szükség van . Közben több apostoli utat is tehetett , és így jutott el a szomszédos Tádzsikisztánba is . Haza is látogatott Lengyelországba , ahol orvosi kezelésben részesült a sok nélkülözéstől megromlott egészségi állapota miatt . Ekkor találkozott Krakkóban Karol Wojtyła bíborossal , a későbbi II. János Pál pápával , aki élénken érdeklődött kazahsztáni apostoli munkája iránt . Halála és tisztelete Ezen látogatások után visszatért a Szovjetunióba , Karagandiban maradt , és továbbra is folytatta apostoli munkáját. novemberén mutatta be utolsó szentmiséjét , és két héttel később , nem sokkal hetvenedik születésnapja hunyt el . Temetésén – a hatósági tiltás ellenére – nagy tömeg jelent meg . Halálhíre gyorsan terjedt , és mind nagyobb számban érkeztek zarándokok a sírjához , hogy közbenjárását kérjék . Hamvait később a helyi Szent József-templomban , majd a Szovjetunió széthullása után a karagandi katolikus székesegyház főoltárában helyezték el.ben II. János Pál pápa kazahsztáni apostoli látogatása során többször hivatkozott az ő tanúságtételére . Boldoggáavatási eljárásának egyházmegyei szakaszaésközött Krakkóban folyt, ben hősies erényeit elismerve Isten szolgájának hirdették ki . Végül Ferenc pápa elismerte a közbenjárásának tulajdonított csodás gyógyulást . Boldoggá Ferenc pápa megbízásából Angelo Amato , a Szentek Ügyeinek Kongregációja prefektusa avatta , szeptemberén , Karagandiban . Halála után novemberán a Lengyel állam a Lengyelország Újjászületése érdemrend parancsnoki fokozatával tüntette ki . Fordítás Források http://www.fronda.pl/a/ks-wladyslaw-bukowinski-zostanie-jutro-blogoslawionym-kosciola,78193.html http://catholicsaints.info/blessed-ladislao-bukowinski/ 1904-ben született személyek 1974-ben elhunyt személyek Világ Igaza Lengyel katolikus papok Lengyel szentek , boldogok