Mravince
Mravince település Horvátországban Split-Dalmácia megyében. Közigazgatásilag Solinhoz tartozik.

Fekvése 
Split központjától 6 km-re keletre, Solin központjától 2 km-re délkeletre, a Mosor-hegység délkeleti lejtőin, az 1-es számú főút mentén fekszik. Splittel a 32-es számú menetrendszerű autóbuszjárat köti össze.

Története 
Mravince közelében az első települést a 7. században betelepülő horvátok ősei hozták létre. A Glavičina nevű településrészen 1937-ben bukkantak rá az első kora középkori sírokra. A rákövetkező két évben összesen 130, a 9. és 10. századból származó sírt tártak fel, így a glavičinai a kor egyik legnagyobb ószláv temetőjének bizonyult. A következő időszakban a környékbeli településeken még további óhorvát sírokat is találtak. A feltárások során több mint száz sírmelléklet (köztük fülbevalók, gyűrűk, kések, orsók, ékszerek stb.) is előkerült. A leletek számos értékes információval szolgáltak az itt élt emberek mindennapi életéről, egyúttal kétségtelenné tették, hogy a közelben jelentős település volt. A mravincei temetőt a szakemberek a középkori „Pot Clico” néven említett településsel, a későbbi Kučinével hozták összefüggésbe, amely a török-velencei háborúk során pusztult el. Mravince települést csak 1681-ben Geronimo Cornera kormányzó egyik oklevelében említik először, amikor a török megszállás alól felszabadított területre a dalmát Zagora vidékéről főként katolikus horvátokat telepítettek ide. Nevét a ma oregánóként is ismert szurokfűről (horvátul: mravinac) kapta, mely bőségesen termett a környékén. A bencés történész Zelić Bućan „Od Kuka do Mravinaca” című művében a település nevét egy közeli feltűnő sziklás magaslat középkori nevéből származtatja, mely mai Sutikva nevét egykori Szent Tekla templomáról kapta. Ezt a templomot még a török pusztította el, mára nyoma sem maradt.] 1797-ben a Velencei Köztársaság megszűnésével a település a Habsburg Birodalom része lett. 1806-ban Napóleon csapatai foglalták el és 1813-ig francia uralom alatt állt. Napóleon bukása után ismét Habsburg uralom következett, mely az első világháború végéig tartott. A település mellett építették fel mravinceiek 1873-ban új plébániatemplomukat, melyet régi templomukról Keresztelő Szent János tiszteletére szenteltek. Külön fejezetet nyitott a település történetében a közelben a 19. század második felében fejlődésnek indult cementipar, melynek főként Mravince és Klissza területén volt földekre szüksége az üzemek építésére. Az igény kedvező fogadtatásra talált a helyi hatóságok körében, hiszen munkát és új kereseti lehetőséget jelentett. Jelentőségét növelte, hogy a filoxérajárvány kipusztította a Split környékének szőlőültetvényeit, mely addig sokaknak az egyetlen megélhetést nyújtotta. Az első üzem azonban a hosszas pártcsatározások és kicsinyes érdekek miatt hátráltatva csak 1910-ben kezdhette meg működését. A falunak 1857-ben 197, 1910-ben 504 lakosa volt. Az I. világháború után rövid ideig az Olasz Királyság, ezután a Szerb-Horvát-Szlovén Királyság, majd Jugoszlávia része lett. A második világháború idején olasz csapatok szállták meg. A háború után a település a szocialista Jugoszlávia része lett. Lakossága 2011-ben 1628 fő volt.

Lakosság

Nevezetességei 
A Gyógyító boldogasszony (Gospa od Zdravlja) tiszteletére szentelt római katolikus plébániatemploma 1873-ban épült. Búcsúünnepét a település tradícióinak megfelelően Keresztelő Szent János ünnepén, június 24-én tartják.

További információk 
Solin város hivatalos oldala 
Solin város információs portálja  
A település történetéről

Jegyzetek 

Split-Dalmácia megye települései
Mravince település Horvátországban Split-Dalmácia megyében . Közigazgatásilag Solinhoz tartozik . Fekvése Split központjátólkm-re keletre , Solin központjátólkm-re délkeletre , a Mosor-hegység délkeleti lejtőin , azes számú főút mentén fekszik . Splittel aes számú menetrendszerű autóbuszjárat köti össze . Története Mravince közelében az első települést a században betelepülő horvátok ősei hozták létre . A Glavičina nevű településrészenben bukkantak rá az első kora középkori sírokra . A rákövetkező két évben összesen a és századból származó sírt tártak fel , így a glavičinai a kor egyik legnagyobb ószláv temetőjének bizonyult . A következő időszakban a környékbeli településeken még további óhorvát sírokat is találtak . A feltárások során több mint száz sírmelléklet ( köztük fülbevalók , gyűrűk , kések , orsók , ékszerek stb. ) is előkerült . A leletek számos értékes információval szolgáltak az itt élt emberek mindennapi életéről , egyúttal kétségtelenné tették , hogy a közelben jelentős település volt . A mravincei temetőt a szakemberek a középkori „ Pot Clico” néven említett településsel , a későbbi Kučinével hozták összefüggésbe , amely a török-velencei háborúk során pusztult el . Mravince települést csakben Geronimo Cornera kormányzó egyik oklevelében említik először , amikor a török megszállás alól felszabadított területre a dalmát Zagora vidékéről főként katolikus horvátokat telepítettek ide . Nevét a ma oregánóként is ismert szurokfűről ( horvátul : mravinac ) kapta , mely bőségesen termett a környékén . A bencés történész Zelić Bućan „ Od Kuka do Mravinaca” című művében a település nevét egy közeli feltűnő sziklás magaslat középkori nevéből származtatja , mely mai Sutikva nevét egykori Szent Tekla templomáról kapta . Ezt a templomot még a török pusztította el , mára nyoma sem maradt.] ben a Velencei Köztársaság megszűnésével a település a Habsburg Birodalom része lett.ban Napóleon csapatai foglalták el ésig francia uralom alatt állt . Napóleon bukása után ismét Habsburg uralom következett , mely az első világháború végéig tartott . A település mellett építették fel mravinceiekban új plébániatemplomukat , melyet régi templomukról Keresztelő Szent János tiszteletére szenteltek . Külön fejezetet nyitott a település történetében a közelben a század második felében fejlődésnek indult cementipar , melynek főként Mravince és Klissza területén volt földekre szüksége az üzemek építésére . Az igény kedvező fogadtatásra talált a helyi hatóságok körében , hiszen munkát és új kereseti lehetőséget jelentett . Jelentőségét növelte , hogy a filoxérajárvány kipusztította a Split környékének szőlőültetvényeit , mely addig sokaknak az egyetlen megélhetést nyújtotta . Az első üzem azonban a hosszas pártcsatározások és kicsinyes érdekek miatt hátráltatva csakben kezdhette meg működését . A falunakbenbenlakosa volt . Az I. világháború után rövid ideig az Olasz Királyság , ezután a Szerb-Horvát-Szlovén Királyság , majd Jugoszlávia része lett . A második világháború idején olasz csapatok szállták meg . A háború után a település a szocialista Jugoszlávia része lett . Lakosságabenfő volt . Lakosság Nevezetességei A Gyógyító boldogasszony ( Gospa od Zdravlja ) tiszteletére szentelt római katolikus plébániatemplomaban épült . Búcsúünnepét a település tradícióinak megfelelően Keresztelő Szent János ünnepén , júniusén tartják . További információk Solin város hivatalos oldala Solin város információs portálja A település történetéről Jegyzetek Split-Dalmácia megye települései