Marion Dönhoff
Dr. Marion Hedda Ilse Dönhoff grófnő (Friedrichstein, Königsbergtől keletre, 1909. december 2. – Friesenhagen, 2002. március 11.) német újságíró, az államtudomány doktora (Dr. rer. Pol.) A második világháború utáni Németország egyik legjelentősebb publicistája, a Die Zeit főszerkesztője és egyik kiadója.

Életpályája
Apai nagyapja, August Heinrich Hermann von Dönhoff gróf, porosz diplomata volt, apja, August von Dönhoff szintén diplomataként kezdte pályafutását, és 1881-ben a Német Konzervatív Párt képviselője lett a Reichstagban. Édesanyja, Auguszta Viktória német császárné udvarhölgye volt. Marion, a család hetedik és legkisebb gyermeke egészen más életet választott magának. Tízéves volt, amikor meghalt édesapja.

Potsdamban érettségizett, a Königsbergi Egyetemen kezdett 1931-ben közgazdaságtant tanulni, de a téli szemesztert már Frankfurtban folytatta. Az egyetemen kerülte a barnainegeseket, a baloldali diáktársakkal szimpatizált, ezért „vörös grófnő” volt a beceneve. Ugyanakkor három bátyja közül kettő belépett a Nemzetiszocialista Német Munkáspártba. Amikor Hitler birodalmi kancellár lett, elhagyta Németországot és Bázelban folytatta tanulmányait. 1935-ben államtudományi doktorátust szerzett (Dr. rer. Pol.). A megváltozott politikai helyzet ellenére is visszatért Kelet-Poroszországba. 1939 és 1945 között ő igazgatta a családi birtokot Quittainenben, Varmia-mazúriai vajdaságban.

1941 szeptemberében, miután Németország megtámadta a Szovjetuniót, unokatestvérével, Sissi Lehndorffal bejárta Mazúriát. A Ritt durch Masuren könyvében állított emléket hazájának.

Többször járt Svájcban, hogy felvegye a kapcsolatot Carl Jacob Burckhardt-tal, de a találkozás nem sikerült. Kapcsolatban volt a kreisaui kör tagjaival, akik számára titkos üzeneteket közvetített. Bár tervezett akciójukba nem avatták be, de közvetetten részt vett a Hitler elleni merénylet előkészítésében. Unokatestvérét, Heinrich von Lehndorffot kivégezték a merényletben való részvételért. Náci nagybátyja, Bogislav Dönhoff, aki ellenséges viszonyban állt a családdal, feljelentette Mariont és a birodalmi törvényszékig vitte az ügyet. A Gestapo kihallgatta Mariont, de mivel egyetlen listán sem szerepelt neve, elengedték.

1945. január 22-re virradó éjszaka elmenekült az egészen közel járó Vörös Hadsereg csapatai elől Pasłękbe. Onnan indult egy kísérővel, lóháton nyugat felé. Az 1200 km-es utat 7 hét alatt tette meg. Először Alfeldbe érkezett. Szomszédjával, Gottfried von Cramm-mal két memorandumot fogalmazott meg a nyugati szövetségesek számára a háború utáni helyzet kezelésére, és amelyben leírták a Hitler elleni ellenállást saját szemszögükből. A jegyzékekre felfigyelt az amerikai titkosszolgálat egyik tisztje, Jayes H. Hatcliff jr. Beszélgetésre hívta meg őket, és azt a megjegyzést írta fel, hogy a két szóban forgó személy minden tekintetben hasznára lehet a nyugati szövetségeseknek.

A memorandumokat olvasták a Die Zeit alapítói is, és 1946-ban meghívták az újsághoz. Marion Dönhoff szabad akart maradni, szerződés nélkül dolgozott élete végéig a hetilapnál. Nyelvtudása, kapcsolatai és külföldi utazásai segítették munkájában. 1955-től főszerkesztő helyettes és a politikai rovat vezetője. A politikáról nem csak írt, de bele is szólt. 1955-ben Konrad Adenauert kísérte el moszkvai útjára, amelynek eredményeként nagyköveteket cserélt a két ország, és hazatérhetett az utolsó tízezer német hadifogoly. Élesen bírálta Adenauert, és következetesen kiállt a kompromisszumokra hajló keleti politika mellett. Bár egykori szűk hazáját (Kelet-Poroszországot) elvesztette, fontos volt számára a megbékélés Lengyelországgal. 1968. július 1-től az újság főszerkesztője. A Die Zeit segítette Willy Brandt kancellárrá választását 1969-ben. Nem csak a politikában, de emberileg is közel állt Dönhoff és Brandt egymáshoz. 1971-ben Dönhoff kapta a német könyvszakma békedíját, mert támogatta a lengyel–német megbékéléshez vezető politikát. 1972. december 31-én lemondott a főszerkesztői posztjáról, és kiadója lett a hetilapnak.

Írásai
 In Memoriam 20. Juli 1944. Den Freunden zum Gedächtnis
 Namen die keiner mehr nennt
 Die Bundesrepublik in der Ära Adenauer. Kritik und Perspektiven 
 Deutsche Außenpolitik von Adenauer bis Brandt
 Menschen, die wissen, worum es geht. Politische Schicksale 1916–1976
 Von gestern nach übermorgen 
 Amerikanische Wechselbäder. Beobachtungen und Kommentare aus vier Jahrzehnten
 Weit ist der Weg nach Osten
Reise in ein fernes Land: Bericht über Kultur, Wirtschaft und Politik in der DDR (Rudolf Walter Leonhardt és Theo Sommer társszerzőkkel) 
 Preußen. Maß und Maßlosigkeit
 Kindheit in Ostpreußen
 Gestalten unserer Zeit: Politische Portraits
 Versöhnung: Polen und Deutsche. Die schwierige Versöhnung. Betrachtungen aus drei Jahrzehnten
 Weil das Land sich ändern muß. Manifest I
 Weil das Land Versöhnung braucht. Manifest II
 Im Wartesaal der Geschichte. Vom Kalten Krieg zur Wiedervereinigung
 Um der Ehre Willen. Erinnerungen an die Freunde vom 20. Juli 
 Zivilisiert den Kapitalismus. Grenzen der Freiheit
 Der Effendi wünscht zu beten. Reisen in die vergangene Fremde
 Menschenrecht und Bürgersinn 
 Macht und Moral. Was wird aus der Gesellschaft? 
 Deutschland, deine Kanzler. Die Geschichte der Bundesrepublik 1949–1999
 Vier Jahrzehnte politischer Begegnungen
 Was mir wichtig war. Letzte Aufzeichnungen und Gespräche
 Ritt durch Masuren, aufgeschrieben 1941
 Ein wenig betrübt, Ihre Marion. Marion Gräfin Dönhoff und Gerd Bucerius. Ein Briefwechsel aus fünf Jahrzehnten  
 Reisebilder. Fotografien und Texte aus vier Jahrzehnten (posztumusz)

Jegyzetek

Források

További információk

Anne Laszlo: Marion Gräfin Dönhoff – La „comtesse rouge“ du journalisme allemand, Éditions l’Harmattan, Paris 2014, 

Német újságírók
Német írók
Német nők
1909-ben született személyek
2002-ben elhunyt személyek
Dr . Marion Hedda Ilse Dönhoff grófnő ( Friedrichstein , Königsbergtől keletre , december – Friesenhagen , március ) német újságíró , az államtudomány doktora ( Dr . rer . Pol . ) A második világháború utáni Németország egyik legjelentősebb publicistája , a Die Zeit főszerkesztője és egyik kiadója . Életpályája Apai nagyapja , August Heinrich Hermann von Dönhoff gróf , porosz diplomata volt , apja , August von Dönhoff szintén diplomataként kezdte pályafutását , ésben a Német Konzervatív Párt képviselője lett a Reichstagban . Édesanyja , Auguszta Viktória német császárné udvarhölgye volt . Marion , a család hetedik és legkisebb gyermeke egészen más életet választott magának . Tízéves volt , amikor meghalt édesapja . Potsdamban érettségizett , a Königsbergi Egyetemen kezdettben közgazdaságtant tanulni , de a téli szemesztert már Frankfurtban folytatta . Az egyetemen kerülte a barnainegeseket , a baloldali diáktársakkal szimpatizált , ezért „ vörös grófnő” volt a beceneve . Ugyanakkor három bátyja közül kettő belépett a Nemzetiszocialista Német Munkáspártba . Amikor Hitler birodalmi kancellár lett , elhagyta Németországot és Bázelban folytatta tanulmányait.ben államtudományi doktorátust szerzett ( Dr . rer . Pol. ) . A megváltozott politikai helyzet ellenére is visszatért Kelet-Poroszországba.ésközött ő igazgatta a családi birtokot Quittainenben , Varmia-mazúriai vajdaságban . 1941 szeptemberében , miután Németország megtámadta a Szovjetuniót , unokatestvérével , Sissi Lehndorffal bejárta Mazúriát . A Ritt durch Masuren könyvében állított emléket hazájának . Többször járt Svájcban , hogy felvegye a kapcsolatot Carl Jacob Burckhardt-tal , de a találkozás nem sikerült . Kapcsolatban volt a kreisaui kör tagjaival , akik számára titkos üzeneteket közvetített . Bár tervezett akciójukba nem avatták be , de közvetetten részt vett a Hitler elleni merénylet előkészítésében . Unokatestvérét , Heinrich von Lehndorffot kivégezték a merényletben való részvételért . Náci nagybátyja , Bogislav Dönhoff , aki ellenséges viszonyban állt a családdal , feljelentette Mariont és a birodalmi törvényszékig vitte az ügyet . A Gestapo kihallgatta Mariont , de mivel egyetlen listán sem szerepelt neve , elengedték . 1945. januárre virradó éjszaka elmenekült az egészen közel járó Vörös Hadsereg csapatai elől Pasłękbe . Onnan indult egy kísérővel , lóháton nyugat felé . Azkm-es utathét alatt tette meg . Először Alfeldbe érkezett . Szomszédjával , Gottfried von Cramm-mal két memorandumot fogalmazott meg a nyugati szövetségesek számára a háború utáni helyzet kezelésére , és amelyben leírták a Hitler elleni ellenállást saját szemszögükből . A jegyzékekre felfigyelt az amerikai titkosszolgálat egyik tisztje , Jayes H. Hatcliff jr . Beszélgetésre hívta meg őket , és azt a megjegyzést írta fel , hogy a két szóban forgó személy minden tekintetben hasznára lehet a nyugati szövetségeseknek . A memorandumokat olvasták a Die Zeit alapítói is , ésban meghívták az újsághoz . Marion Dönhoff szabad akart maradni , szerződés nélkül dolgozott élete végéig a hetilapnál . Nyelvtudása , kapcsolatai és külföldi utazásai segítették munkájában.től főszerkesztő helyettes és a politikai rovat vezetője . A politikáról nem csak írt , de bele is szólt.ben Konrad Adenauert kísérte el moszkvai útjára , amelynek eredményeként nagyköveteket cserélt a két ország , és hazatérhetett az utolsó tízezer német hadifogoly . Élesen bírálta Adenauert , és következetesen kiállt a kompromisszumokra hajló keleti politika mellett . Bár egykori szűk hazáját ( Kelet-Poroszországot ) elvesztette , fontos volt számára a megbékélés Lengyelországgal. júliustől az újság főszerkesztője . A Die Zeit segítette Willy Brandt kancellárrá választásátben . Nem csak a politikában , de emberileg is közel állt Dönhoff és Brandt egymáshoz.ben Dönhoff kapta a német könyvszakma békedíját , mert támogatta a lengyel–német megbékéléshez vezető politikát. decemberén lemondott a főszerkesztői posztjáról , és kiadója lett a hetilapnak . Írásai In Memoriam Juli Den Freunden zum Gedächtnis Namen die keiner mehr nennt Die Bundesrepublik in der Ära Adenauer . Kritik und Perspektiven Deutsche Außenpolitik von Adenauer bis Brandt Menschen , die wissen , worum es geht . Politische Schicksale1976 Von gestern nach übermorgen Amerikanische Wechselbäder . Beobachtungen und Kommentare aus vier Jahrzehnten Weit ist der Weg nach Osten Reise in ein fernes Land : Bericht über Kultur , Wirtschaft und Politik in der DDR ( Rudolf Walter Leonhardt és Theo Sommer társszerzőkkel ) Preußen . Maß und Maßlosigkeit Kindheit in Ostpreußen Gestalten unserer Zeit : Politische Portraits Versöhnung : Polen und Deutsche . Die schwierige Versöhnung . Betrachtungen aus drei Jahrzehnten Weil das Land sich ändern muß . Manifest I Weil das Land Versöhnung braucht . Manifest II Im Wartesaal der Geschichte . Vom Kalten Krieg zur Wiedervereinigung Um der Ehre Willen . Erinnerungen an die Freunde vom Juli Zivilisiert den Kapitalismus . Grenzen der Freiheit Der Effendi wünscht zu beten . Reisen in die vergangene Fremde Menschenrecht und Bürgersinn Macht und Moral . Was wird aus der Gesellschaft ? Deutschland , deine Kanzler . Die Geschichte der Bundesrepublik1999 Vier Jahrzehnte politischer Begegnungen Was mir wichtig war . Letzte Aufzeichnungen und Gespräche Ritt durch Masuren , aufgeschrieben Ein wenig betrübt , Ihre Marion . Marion Gräfin Dönhoff und Gerd Bucerius . Ein Briefwechsel aus fünf Jahrzehnten Reisebilder . Fotografien und Texte aus vier Jahrzehnten ( posztumusz ) Jegyzetek Források További információk Anne Laszlo : Marion Gräfin Dönhoff – La „ comtesse rouge“ du journalisme allemand , Éditions l’Harmattan , Paris Német újságírók Német írók Német nők 1909-ben született személyek 2002-ben elhunyt személyek