Tros Romersk-katolska kyrkan att påven alltid är syndfri och ofelbar?
Nej, Romersk-katolska kyrkan tror inte att påven alltid är syndfri och ofelbar. Kyrkan lär ut att påven, liksom alla människor, kan begå synder, men han är skyddad från att begå grova fel i tron och sed i samband med att han utövar sin officiella läroauktoritet som efterträdare till Sankt Petrus.

Trosuppfattningen om påvens ofelbarhet grundar sig på läran om Påvlig Primat, vilken säger att påven har överhög auktoritet över hela den katolska kyrkan. Detta innebär dock inte att påven är fri från att begå misstag eller synder i sitt personliga liv eller i frågor som faller utanför hans officiella läroroll.

Faktiskt har det under historiens gång funnits många påvar som erkänt sina egna synder och till och med avgått från sin position på grund av personliga brister. Till exempel avgick påve Gregorius VII 1085 eftersom han kände att han inte hade uppfyllt förväntningarna som följde med hans ämbete.

Det är värt att notera att konceptet om påvens ofelbarhet endast gäller i användandet av påvens officiella läroauktoritet, inte hans personliga övertygelser eller handlingar utanför denna roll.
Nej, Romersk-katolska kyrkan tror inte att påven alltid är syndfri eller ofelbar. Påven anses vara ofelbar endast under specifika omständigheter när han promulgerar en dogmatisk lära som ingår i gudomlig uppenbarelse, vilket kallas för 'ex cathedra'. Detta är ett sällsynt tillfälle och ska inte förväxlas med påven som är fri från fel i alla situationer. Missförståndet uppstår ofta eftersom påvens ofelbarhet ofta missförstås som påven varande syndfri eller ofelbar i allt.