Matematikkens historie
Fra Al-jabr, et av mesterverkene i arabisk matematikk.
Matematikkens historie går flere tusen år tilbake i tid, lenge før ordet matematikk oppstod. Ordet «matematikk» kommer fra gresk μάθημα (máthema) som betyr vitenskap, kunnskap eller læring, og μαθηματικός (mathematikós)
betyr «glad i å lære». I dag gjelder begrepet en bestemt kunnskapsgren – et deduktivt studium av antall, struktur, rom og endring.
Lenge før matematikk utviklet seg som eget kunnskapsområde har menneskene vært opptatt av antall, strukturer, former og figurer, lokalisering i rommet og
andre emner knyttet til matematikk. Den mest fundamentale matematiske prosessen er telling, så det er naturlig å starte matematikkens historie med tall og
tallsystemer.  Tidlig ble det også behov for å kunne måle og veie, og å kunne sammenligne ulike størrelser.  Fra primitiv telling og måling har matematikk gradvis utviklet seg til mer og mer generelle og
abstrakte idéer og teorier.
De eldste matematiske tekstene vi kjenner stammer fra det gamle Mesopotamia, fra omkring 1800 f.Kr., og fra det gamle Egypt, fra omkring 1650 f.Kr.  Også i India har man funnet gamle matematiske tekster,
fra mellom 800 og 500 f.Kr. De eldste tekstene omtaler problemstillinger og metoder i aritmetikk og geometri, og i alle tre landområdene har en hatt kjennskap til det som i dag omtales som Pythagoras’ læresetning.
Fra Kina kjenner vi svært gamle matematiske tekster.
Grunnen for matematikk som eget fagområde ble lagt i antikkens Hellas. I det 6. århundre før Kristus blandet Pythagoras og hans disipler matematikk, musikk og mystisisme, i en skole der kunnskap
om tall og geometri sto sentralt.  Euklid levde i Alexandria omkring 300 før Kristus, og Euklids  Elementer ble med sin aksiomatiske tilnærmingsmåte en viktig lærebok
i flere tusen år.  Også Arkimedes (født ca 287 f.Kr.) skulle få stor betydning for senere vitenskap i middelalderen.



Når levde Euklid?
omkring 300 før Kristus