K spěchu nutí lásky chvat.
Krůčků pár jen, dech se tají,
ňadra vlnou pozvedají
květovaný živůtek.
Od zadu se tiše plíží,
v mokré trávě krok se smek’,
zlehynka se hochu blíží –
ještě krůček – pak už seskočí,
přikryje mu ručkou oči,
a se optá: „Kdo to je?“