Já Elachistos, dědic věčných mírů,
co v zemi Eden za mezníky smrti
mně zrají slibně z květů kajicnosti,
slz míru ssajících, jichž pelem vzdechy vanou –
dnů posledních až balvan v hrob mě zdrtí
v Nod vyhnanství, jež exemitu hostí,
zrak zavru poklidně. Kéž projdu světlou branou,
kam nedožíhá zatracení plamen.