Béla nem győz várni - fekszik,
Álom ül lehúnyt szemére,
S nyomja szinte reggelig.
Ébred egyszer, s ím előtte
Zotmund áll vizes hajával,
És merőn szemébe néz.
„Lásd, mutatja, mily zavarban
Áll a sűlyedő hajóknál
Henrik éhes tábora.”
„Olyan ember, mint te Zotmund,
Nincs több a magyar hazában”,
Mond a herceg, „itt kezem.”