– „Okovat?“ – „Ano, prosil bych!“
Zhas’ pekelníku na rtech smích,
vjelť kovář v hustou mu kštici;
ke kovadlině shýb’ si jej v mih,
sáh’ v torbu po levici,
podkovu vyňal a hřebíků hrst,
jen v letu přejel ďáblovu srst.