Jak přízrak bledá byla Libuša,
a Lumír klesající k stolci ved’,
na který padla pohroužena v žal.
A mrtvé ticho bylo kolkolem,
jen větru ston vál lesem hlubokým.
Jak zdálo se to ticho příšerné!
A Libuša se polo vztýčila
a takto zašeptala Lumíru: