Václave! ó Bože! stůjte při mně,
Nespouštějte slabého se tvora!
Muži můj! tvá žena s tebou smrt y
Zdělí. Praví, na zem kleká, k Bohu
Spíná ruce, ducha vysýlá, a
Zbrojí láskou srdce. Vstává, syna
Vidí, k němu spěchá: Synu můj, ó
Hrůzo naše! ach! ty k potěšení
Neporosteš, oko tvé střel jedy
Do svědomí vrazý. Ach! ó Bože!
Co to matka mluví? Odpusť synu,
Zlatá nevinnosti! kdož tě, duchu,
S nebes škvrnou hanebnosti může
Očerniti? Tys čist jako nebe.
Řekla, políbivši s srdečností
Dítě umírnila vírné vášně.