Žertem správce lesů svou družku omlouval i káral:
„Jí odpusťte, prosím, neb nezná způsobu pánů,
s lidmi se zřídka jenom v té stýká pustině lesní,
přístupu hrubě nemá v honorační kroužky okolní,
by svůj brousila mrav; vede selskou v pravdě domácnost,
cihly za parkety nám, ani fortepiána nemáme –
se shověním proto též v naši prostou vejděte jizbu.“