Ludmile tváře nachem setkání zbarvilo náhlé,
zachvělo prudce tělem; zaražen byl chvilku i Václav.
Od té jízdy nocí, kdy třímal ve dlani jemně
ručku její – beze slov jí takto vyznávaje dosti –,
práh’ po novém setkání tom, však bál se ho stejně,
takže mnohdy jeho k Velemínu zamířila chůze,
avšak před cílem se vždycky obrátila nazpět.