Již na dubová zabuchala vrata:
„Ach, otevřte, než hruď se rozletí,
mé srdce z dáli k Václavovi chvátá,
chci přivinout ho ve své objetí,
vždyť láska naše vždycky byla svatá,
a čistá jako rosa v poupěti!”
Kdos otvíraje přivítal ji stenem:
„Již skonal tiše na rtech s tvojím jménem!”