A opět zalká láska k otčině:
„Nuž rcete vy mně, ženy, jedině,
proč dlíte v zemi, jižto návidět
Vám nelze aniž komu závidět?
Proč touláte se mezi lidem mým,
jenž mluvou svou je Vám tak protivným?
Proč nejdete, anť všude Páně zem,
jinde se hnísti v krutém hněvu svém?
Proč mne, jenž s chloubou tu se bytuji,
ty Vaše děsné stíny stopují?