A stane zas. – Hle, v hněvném větru dutí
se na Moravě vlny zmetešily,
hned vzdorně vzpíraly se ze vší síly,
hned snášely se dvojnásobnou chutí; –
leč pohněvaný vítr, pádě dolů,
sem tam je hází břehům do výmolu.
Tu polekané sviští do šařiny,
tam k odtékání limán nutí líný,
a ruka jeho nevlídná a hrubá
zle, po otčimsku kadeř vrbin škubá. –