Ale komu postěžovat?
Chtěl sem se přec poděkovat
Milku, tomu štířeti:
Že tak dlouho na mne cílil,
A přec se tak notně zmýlil,
Že mne připřáh’ k vrabčeti!
I zdvihnu se a jdu k němu,
Tak jak sem byl rozhorlen;
Slyším ale, že je v sněmu,
A – že je dnes rozezlen.
Byl tam u něj advokát,
Ten má hájit jeho právo;
Víte v čem? Povím Vám rád! –
Všecko v světě má svůj řád.
Milek – co je slunce zdrávo –
K myslivcům se počítá.
Tu si jakýs střelec spíská,
Proti Milku v sněmu bříská,
A jej z cechu vymítá;
Totě křivda očitá! –
Zvláště proto burácí,
Že prý Milek na lid cílí,
Ba že bez prachu jen střílí,
Pokradmu, jak pytláci! –