Kde k nebesům modrým vysoko pne vzhůru se skála, 
Že bystré oko jen krajinu dohlídne dolejší;
Kde s jekotem strašným se valí divoká řeka v důli,
Strašně hučí, zdaleka jako když strašný rachotí hrom,
A zpěněné vlny vzhůru metá, stříbříc keř i skálu:
Tam vysoké na skále stojí Lubor čarokrásný.
Černokadeřavou hlavu černá přílbice krýje,
Černý též i krunýř se jemu pne kol hrudi mužné,
Černý šat všecken jeho, jestiť i mlat jeho černý,
S přílbice jen bílý chochol ve větru pohrává,
A u nohou jeho černý chrt v tichosti spočívá. –