Visel vala
Szép tarka szoknyát Támár,
Minőben csak
Fejdelmi származás jár;
S szép köntösét meghasogatván:
Fejére sírva hint hamut;
Lelkében fel van háborodva...
S Absólonhoz panaszra fut;
Ki hallja s szól hozzá ekképen:
- Ne bánkódjál! légy csendességben!