Ez érzést minden nap táplálja
Újabb meg újabb alkalom,
Ártatlan csábjával kinálja
Vadászat, séta és szalon.
Ott lovagolgat oldalánál,
A kandalóhoz véle űl,
S ha énekel a zongoránál,
Hallgatja, nézi, elmerűl.
S gondolja: «E nő ugyanaz hát,
Kit ismertem, mint szende lyánykát,
Ki engem’ egykor szeretett,
S oly könnyen a más neje lett?»