I bez lidí a druha vhod mi samota,
mně stačí tvorů říš
i takových, jak motýl, tam jenž třepotá...
či – holoubek to spíš?
Ne, motýl ani pták! To stuh rej peřestý,
to bílý šátek vlá
tam s dívčí hlavinky. – Ach, srdce, pověz ty,
proč líce mdlá,
jak zjev ten jediný mně kmitl do cesty,
tak náhlou zoří plá!?