A již roucho její vlaje, –
Uvrhla se s věže kraje
Ve vlnivý moře top;
Vrchem vln bůh ode skalí
Mrtvoly ty svaté valí,
a on sám jich jesti hrob;
Kořistí tou ukojený
Dál se žene vládce řek,
Leje z urny nevyberné
Proudy proudné věčný věk.