To tehdy nebylo, kdy Jeho stupena byla láska,
a vysmívajícím nevděkem spláceno dobrodiní.
Ani kdy ctižádost přemáhal a svůdnou řeč satana,
ni Jeho city kdy nejčistší šlapány bídnou patou,
kdy On ret Jidáše zkřivený na tváři své ucítil,
který Ho za hroudu stříbra vydával katu a kříži.
Ni tehdy, tělo kdy Jeho bolesti horečné rvaly,
kdy nízká žoldnéřů rota v svaté mu plvala oči,
a Jeho líc byla pokryta políčky rouhavými,
On rouchem potupným oděn, třtina Jemu dána v ruce,
a na ostříhanou hlavu koruna vstavena z trní,
kdy ostny trnové čelo zsinalé Mu rozrývaly,
kdy tupé hřeby se v Jeho rozpjaté zabodly údy
a proudy zčernalé krve tekly v neúrodnou půdu.