Než běda! Susanoo, nehorázné to mužství,
nic nepochopil z jejího spravedlivého hněvu
a zesinal divým vztekem a zuřivě rozlítil se:
Země se třásla v základech, moře vzdouvalo vlny,
jak láteřil, bouřil, hromoval bezuzdným svým basem;
zdálo se, hadi že syčí, meče sviští a luky,
když nakonec už jen sípal ze svého mračného trůnu;
a vše, co na zemi zaleklé vztyčovalo se k výši,
teď ohýbalo se, padalo, hroutilo, lámalo se,
ve víru octli se lidé, stromy, zvířata, trámce,
jak šíleně mával rukama a nohama tepal mraky.