A Lidka ráda čítá. – Nad knihou
rád vidím její hlavu spanilou.
Svou duší celou v povídky se noří,
jen zrak jí plane a tvář nachem hoří. –
S hrdinou cítí, jásá, trpí, vzdychá,
ba zaplakat si nic se neostýchá!
čtenářů takých dej bůh básníkům! – –
A jindy zase z těchto snů a dum
ji volám na svět. – Knížku uzavru jí
a z dějin českých cos jí vypravuji, –
(to, o čem škola musí mlčet jen.) –
Jak český národ zničen, pokořen,
zas povstal z prachu a co bídy zkusil,
zápasy jaké o život vést musil
a jaké vede – jaké čekají. – – –
Naslouchá Lidka, – tvářinky jí hoří
a v oči moje její zrak se noří. –