Jak často nad svou skloněn prací,
kdy v stínech hasnul slunný den,
jsem ptal se v tiché resignaci:
Nač obsah? Já zřím formu jen!
Mé zvlnilo se bolem ňadro,
já zachytit směl pouze rys;
tvar slupka jest a všecko jádro,
my tvar jsme, jádro, Bože, ty’s! –
Ach, jak jsem býval šťastný kdys!