„Tedy ano!“ děvče vzdychlo.
Správce cosi v duši píchlo,
vzpomněl, ráno při snídani
jak as oči vyvalí
stará Anča, jakou paní
přivez on jí z nenadání,
bez kožíšku, bez šály...
Ale což! On z prachu zvedne
krásný květ, jej vychová,
závistí jak asi zbledne
sličná paní fořtova! –
myslil sobě správce z Chlumu,
a tu s čela lehkou dumu
jeden dlouhý pohled svál
z očí dívky, jež tak snivá
radostí se pousmívá.
Saně létly křepce dál.