Puhaságnak elpazallt, vak évei,
Léha, satnya korszak, én gyülöllek!
Porba fúló testiségnek élvei,
El szinemtől, a pokolba löklek!
Félre, lágyszivűség, asszonyerkölcs!
Nincsen itten számotokra hely;
Engem a lét mély iszonya eltölt,
Zord s magányos lészen e kebel.