Jaký to stín, jenž tamo pusztou kráčí,
že sotva zrak mu, nocí klamán, stačí?
Jak sloupec mlhy letí v hravém spěchu –
už zanesen až k patě strmé skály,
a spěchá k výši, spěchá bez oddechu –
sem tam se mezi stromy zakmitá,
jak by si stíny stromů spících hrály –
už dospěl výš – tam světla záplava
a v světle stane dívčí postava,
jak v skalách růže přes noc rozvitá.