S tvou také moje píseň ztratila se;
dlí obě uzavřeny v srdci skal
i v srdci mém, leč obě zavzní zase,
až klepat na nás bude stesk a žal;
zvuk krásy velebné se nevytratí,
jenž duši znítil nám a zjasnil hruď,
on třeba před smrtí se jistě vrátí –
Ó druhu skalních samot, žehnán buď!