Oblaka sivá se vlekou západní stranou,
slzy mé nesou mě za tebou, milenko snědá,
jediná žádoucí. V průhledném zálivu tichém
na loďce sedíš a vzpomínáš, co mohlo býti,
večerním soumrakem nad křížem svíce dvě hoří,
kostěný kříž, náš symbol a k němu se modlíš,
úpíš a voláš. Hlasy se vodami nesou,
hluboko pod nimi ztopeno mládí a život.
Svíce a kříž a žena se zálivem vozí,
z oblak mé krvavé slzy tam padají na ně.