„Mrtev tedy kůň můj dobrý, mrtev!“
zalkal Oleg. „Nesplní se tedy,
že mne zhubí kůň můj zlatý, jak mi
kouzelníci věstili a kněží.
Nezhynu jím. Děti, ještě jednou
spatřiti chci kosti jeho ležeť,
jeho, jenž tak dobrý býval, sladký,
jenž tak vesele si létal plání
přes hory a doly s bujným ržáním!“