To vše to tam. Vše zasuto, vše v dáli.
Jak fialy by bílé vykvétaly,
kde všecko spálil pusté vášně žár
a místo zahrad truchlý suchopar?
Kde čistý zdroj vysch, v pěvcově jak kletbě,
a co tu roste, rovno dračí setbě?
Divoké býlí, plné puchu, jedu,
zde udusilo zvolna každý květ,
i slavík písně odlét, zmizel hledu
kams v hostinějších, květných dolin střed.
Snů holubička poplašená, bílá
výš zvedla se a již se nevrátila.