Tak nedávno se stalo panu notáři. –
Šel kolem, stanul maně zarděn ve tváři
a malá očka jeho divně blýskajíce
jen kouzlaplný zjev ten pilně sledují,
by neušlo mu žádné rusalčino hnutí.
A z prsou vydralo se jemu povzdechnutí:
„Ó, Floro!“ šeptal k sobě, „tebe miluji!
Mou musíš býti! Dixi! moje slovo platí, –
svatební smlouvu zdarma napíšu ti sám!“ –
Pak spokojen se počal sladce usmívati
a volnosť úplnou dal vlastním myšlénkám.
By nebezpečná víla zde ho nezahledla,
po tichu spěchal odtud, zpět se ohlížeje.