a na dlani je držel ve slunci
a hle: ty oči byly mrtvy již,
čistota jejich byla zkalena,
vyhaslý oheň byl a zeleň jich
ztemnělou barvu měla jeseně. – –
A tu jsem věc tu neužitečnou
do řeky hodil rady pamětliv,
již dal mi tehdy jahen Timotej.
Neb kníže pekel moh by v noci zas
šálením trapným týrat duši mou,
vždyť obchází nás jako řvoucí lev,
a památky těch model pohanských
zvlášť milými jsou jemu příbytky,
v nichž číhá jako pavouk na duši,
a byť by ji i zmoci nemohl,
přec potýrá ji pokušením zlým.