Ó, Synu člověka! Je krásný svět,
jak druhdy byl, ta Tvoje zem, jež znovu
se vzdává prudkým jara polibkům.
A stejně svítí zas Tvé věčné slunce
na zlosyny i na spravedlivé.
Ne, nezměnil se ani lidský rod,
to pokolení zlé a cizoložné,
dav proradný, jenž Hosanna! dnes křičí
a zítra: Ukřižuj ho! Ukřižuj!
Až dodnes velikosti nesnáší,
až dodnes proroky své kamenuje.
A stejně marno jako před věky
je umírati za tupé to stádo. –
Ba věru málo, na povrchu jen
proud času bystrý mění tvářnost světa –
tam v hloubce vše, jak bylo, zůstává,
vše bezmála. Jen srdce Jidášů
jsou možná chámštější a otrlejší,
víc přivykly už řemeslu jich duše
a levněji jsou tuším na prodej. –