Však kdo by se řítil jako myšlenka
a souhvězdí by rychle létla
jak zářné stromy nazad pádící, –
mlhovina by rostla v žárnou příšeru,
v nadsmyslnou propast světla,
jež oslepuje všechno chápání,
jako by na sta mečů plamenných
probodalo světlé jádro duchu,
a sahala by z našich rozměrů
v jiné, vyšší, neslýchané sluchu
a světů fluidních i kamenných
by pohltila každý sled a tuchu
co prajediná výheň poznání.