Teď tedy také již, co sláva jesti, věděl
– na lásku beztoho již s přesycením hleděl –
a zbývalo jen, chuda ze zátiší
se nějak podívat na sféry vyšší.
Aj komu jednou slunko záda hřeje,
svět celý mu co vyvolenci přeje,
a „rek“ náš mimo nadání a mentem
stal divadelním se tu recensentem.