Již zvonů hlahol nad krajinou ztich’;
jen hruď mi ještě plní ohlas jich.
Již umlkly, – a snad že přijdou časy,
kdy nerozvlní podvečerní vzduch
báň žádná velebnými zvonů hlasy:
Vždy dál a jinak spěje lidstva duch,
vždy k novým cílům bouří přes ruiny
a jiným myšlenkám šat hledá jiný – –
Však nechť i všechny svatyně se sřítí,
zvon tajemného o neznámu snění,
tuch mimozemských, pro něž jména není,
vždy na dně srdcí lidských bude zníti.