Trub již dozněl hlasný břesk,
cinků zmlkla hudba smavá,
místo nich hrdliček stesk
v loubí, jež nás obetkává,
mírem zní a úkojem!
Volný pak v dál rozléhá se,
stísněné však srdce ptá se:
co tě, Belkis, vedlo sem?