Ty zmizíš ve množství a než se naděješ,
ranami jeho zabolíš a zatrneš,
až jeho úzkosti a jeho pochyby
i tebou otřesou a v líc tě políbí.
I budeš nemocen, až tebe zachvátí
vír jeho radostí i muka závratí,
leč každým poznáním se znova uzdravíš,
v sluch vtělíš se i vid, k duším se propálíš,
a po zkouškách, až dovedeš se ovládnout,
snad budou závidět ti harmonickou pout,
neb ten, kdo dojde, chodcem zdá se přešťastným,
jsou rány zhojené, zastřeny soustrastným.