Tichý jsem co harfa bezestrunná 
Zavěšená v kobce otců přešlých;
Tichý, v zásvitu jak světů vzešlých
Nade hroby noc jest stříbroluná.
Však co chová harfa v spustlém klínu?
Kdo mi tajné, její žaly poví?
Kdo vyřekne a kdo ustanoví,
Co noc tichá v bledém tají stínu?
Větřík vzdechne v harfy lůno duté,
A ta, ač již strůny žádné nemá
Zalká zvuky nezapomenuté. –
A noc tichá? – Zraky žalonosné –
Šírou zemi kryje slza němá!
Či ne slza? – snad jen kapky rosné? –