Radostně ti lékař praví:
„Chvála Bohu, každé větší
pominulo nebezpečí,
navrátí se milé zdraví;
slyš však radu neomylnou:
opatrnost chovej pilnou.
Jasné slunko, modré nebe,
z dusné jizby láká tebe;
ty však pobyt venku zkrať,
do jizby se brzo vrať;
zvolna denně prodlužuj
na slunéčku pobyt svůj.
Mrazí-li tě čerstvý vzduch,
opusť sad a vábný luh;
čím víc budeš čil a zdráv,
tím dél dli tam a se bav.
Co se lidem zdravým hodí,
churavému snadno škodí.
Od klidu se neodchyluj,
pranicím se nerozčiluj;
škádlí-li tě někdo v domě
vědomě neb nevědomě,
pomysli si: „K vůli tobě
nebudu já škodit sobě;
pro tě nechci zemřít dřív,
pokud Bůh chce, budu živ,“
i ty sobe dobře raď,
života si neukrať.
Vábí-li tě hladný běs,
mírně pij a střídmě jez;
nezřídka by jedly oči,
v žaludek co škodně vkročí.
Řekni rázně: „Ne a ne,
vy, mé oči sklamané;
však můj rozum dobře ví,
kdy a jak vám vyhoví;
postím-li se ještě den,
budu míti libý sen;
uvidím pak snad už zítra,
co dám do hladného nitra,
nesmí toho býti moc,
nezkazím si příští noc;
drobným krokem přijde čas,
kdy jíst budu více zas.“