Neznané slovo na rtech mojich visí,
budou se ptáti: písni, čí jsi, čí jsi?...
Vyslal tě sketa nebo houslař z bědy,
než skřipnul nástroj v rukou naposledy
co blázna skřek, než odvezli ho v taji.
Ach písni má – tě v smíchu pochovají –
neplač, má písni, neopustím tebe,
roztrhnu srdce jednou ranou ve dví,
a vyrvu pro tě z vroucích ňader ledví,
obejmu tě jak nejmilejší pannu
a ve rozkošné zanesu tě nebe,
byť sám bych měl si ustrojiti hranu.