Hleď jen pod tu střechu jako hříbek skrovnou,
v chatku hlemýždímu domku rovnou,
do koutku, jenž sotva k oddýchání stačí,
okénečkem velkým jako dlaň:
zříš tam čtyři stěny, jež se k sobě tlačí,
jizbu těsnou, již bys do uzlíčku sebral,
ale tolik blaha, že by král snad žebral, –
Bůh to štěstí chraň!