Jde lesem jasný hlas
o slunci velikém,
jež chytil vlnek jas
a nese v běhu svém
jak neslýchanou zvěst
těm starým kořenům
o tom, co světla jest
kdes přáno božím dnům,
o tom, jak do oblak
ční smrků vrcholy,
jež jako černý mrak
tu stíní údolí,
o tom, jak východ plá,
jak voní luční květ,
co tma tu černá, zlá
na každou lehá snět.