A dál Xerxes zírá – ku dálnému moři.
Zmizelo již v stínu lodí širobokých –
plachta za plachtou – jak od červánků hoří
plátna bílá, stožárů les převysokých.
V šerou dál zří, až kde nebe vlnu líbá;
a tam ještě plachty jeho!
Vše to jeho, vše, to vše se před ním shýbá,
pro něj tasí zbraň svou bojechtivo,
jemu koří se a jím jest živo,
vůlí muže jediného!