Žít bez ženy! Kdo psal ten zákon zlořečený?
To stařec chorý, třeslavý snad byl
kdes v drahé síni, nádherou vší obklopený,
jenž nikdy nepoznal ó teskno chvil,
kdy v jizbě tiché, bílé hodin kyv jen zní
a do oken vlá horských větrů šumění.
Ó, tajemný těch lidsky věčných citů spád
chvěl hrudí kněze; bylť on muž, měl ženu rád...
Když venku mráz, a sníh se věje, chumelí,
u krbů podsněženky pučí – pocely
a trapně sladká mlčení a dlouhá,
v nichž tají se vždy po objetí touha,
pud přírody toť zákon živý, svatý,
jejž nikdo nespoutá už coelibaty.