svůj po domovu stesk tím jenom konejším,
když čítám básníky. A Chartierův verš,
ten vroucí, galantní, miluji nad jiné.
Čím vděčná mohu být za tolik radosti
smutnému básníku, jenž – ano, tuším to –
byl málo milován, že není krásný tak,
jak mnohý švarný hoch, jenž v hlavě nemá nic.