Děl Záviš druhu: „Rci mi, pěvče ty,
nač po staletích z neznámého rovu
jsi zvábil stín můj, v ticho zakletý,
v tu starou vlasť, v tu rodnou půdu znovu?
Kde cíl je náš? Já klidně spal svůj sen
a vstal jsem z něho dnes, jsa poslušen
já – kníže tvému mohutnému slovu.“