Zda vskutku, praotče, jsi kdysi stanul
na místě tom, kde po letech zas dlím,
zda slavný, rozkošný ten obraz tanul
kol kolem před radostným okem tvým?
Jak rozestřená v dálku do miziva
na všechny strany zdobná tkanina
ze zlata, zeleni a modra, siva,
ta nebem požehnaná krajina,
nad nížto s obdivem též zor tvůj vzplanul,
ta naše stará, milá otčina!