Naproti zasmušile v ruku Bohdan líce ukláněl,
z pod čela někdy pohled k ní chmurný vznášeje kradmo.
Však teď tetka bledá dum přízi mu náhle protrhla,
vstavši pobízela jej: „Čas, Bohdane, cestu nastoupit.“
Zvolna po příkladu tom též vstávala Marta s Liduškou.