Oj vari, vari, líbezný ty sne,
jenž tudy ubíráš se mlžin drahou,
a pevnou víru, lásky náruč blahou
přinášíš těm, kdož touží vroucně po ní.
Vím, že i v tobě srdce se zas hne,
neb bílá hlava k okénci se kloní
a v třpytu luny slza vypryskla;
do dlaně hlava se ti přitiskla
a ležela v ní dlouho, bez vlády...
A přece nepřišel ten bratr smrti světlý:
všem rozdával tu kolem poklady,
všem ptáci pěli, a všem růže kvetly,
všem plálo slunce, hvězdy svítily,
všem jara skvost udílen rozmilý –
jen tobě, tobě jedinému
nepřáno dotknouti se snův těch lemu...