hladil bestii i její drápy;
hladil ty, co pro jiné se trápí;
hladil vězně nevinné i bídné;
k ložím nemocných se skláněl vlídně –
tak šel Spánek, vlídný posel věčný,
hladě rukou svět ten nekonečný,
hladě přesladkýma rukama
vše, v čem život vře. Tma, tma a tma.