Spinet dozněl. Vytrhla se ze snu,
rozsvítila matná světla v očích
pro svou společnost... Dvě žabky z kouta
zvědavě ji mustrují už chvíli,
na to koukly sobě mžikem v oči,
zasmály se šťastným bujným smíchem,
jak jej údělem má ona mladost,
jež nic neví, jenom to, že její
přítomnost a budoucnost jsou plně,
zasmály se šťastným hlučným smíchem,
špitajíce: Liebe Lotte... hi hi...
tahle ruina a liebe Lotte...
a ten starý pedantický Goethe,
pěkní milenci to... hihi... haha...