Jsem pozdní Markoman, kosmatý host v té zemi,
jež vašich mužů plen. Zde toulám se jak pes,
jenž zbloudil, hladový, u vašich vrat, a němý
zřím plavé krásy vaší vábivost a děs.
O ženy osamělé, u krbů, jež sníte
o mužích oráčích! Ó dívky, které dlíte
svou vášní u rybáků! Mezi haluzemi
zřím lačně na váš zjev jak krahuj, jenž se vznes’
do výše nad kořist a bije perutěmi.