Vstane Olga s dubového stolce,
vrhne zlatý věnec v popel krbu,
vryje bílé prsty v plavé vlasy.
Výkřik bolný zavzní temnou síní,
třikrát selže kněžně slovo na rtech,
stáhne křečovitě bílé hrdlo;
posléz ale plyne mocným proudem,
rozvlní se sír, vniká sluchem
hluboce všem v rozechvělé duše: