až všecky kosti bolesť proniká,
až srdce v těle divným chví se ruchem,
až oči vlhkou mlžinou se kalí.
Obrázek námluv, strýcův, tet
jak vidina se pustil v let;
hlava mi jedním ohněm plane, hoří,
a oko v nový děsný zjev se noří:
aj, vidí kněze, zástup, hrobníka,
a průvod černý ubírá se v dáli
po bílé silnici, hle, již se tratí –
a oči mé musily zaplakati!