Až na dvůr došla Jarmila maně
a zachmuřeně pohlíží kolem
a hruď se dme jí tajeným bolem. –
Viděla, kterak zděšením bledá
hraběnka kvapem ze síně běží.
Pan hrabě za ní úkrytu hledá,
své ruce spíná a dýchá ztěží. –
Nad hlavou vzdorně mávaje zbraní
myslivec mladý kolem nich spěchal,
k nohám mu klesla zámecká paní, –
on sotva okem pohledl na ni,
zasmál se drsně, klečet ji nechal. –
Starý se hrabě velice divil,
když jemu v náruč hraběnka padla,
na prsa něžně hlavu mu kladla.
Úsměšek trpký ústa mu zkřivil.
„Objetí tomu,“ děl, „nejsem zvyklý!
S mojí se ženou vrahové spikli!“ –
Při tom se zachvěl jako by mrazem.