Dnes ponejprv mě v životě hněte,
že nejsem bohat: chtěl bych zde zůstat
celičký měsíc – není však peněz
a toužit darmo! – Kéž bych měl někde
bohatou tetku anebo strýčka:
hned bych jim dopsal o trochu peněz,
ty nejkrásnější verše jim slíbil.
,,Ach, příteli, rci, na světě jsou-li
tetky a strýčci, kteří by dali
na krásné sliby, za trochu veršů
sypali zlato?“ – Přítel se usmál – :
„Je taká tetka, je taký strýček,
ale ty, hochu, neumíš prosit,
čekáš, až sami nabídnou měšec,
sami až řeknou: jdi, hochu, cestuj,
hodně buď vesel, pozoruj všecko,
ze všeho okus, nejvíce z číše
umění, krásy – navrať se silen,
bohatší citem, bystřejší duchem,
umnější vkusem, bohaté dojmy,
ohnivé víno v nádobách zlatých –
rozdávej doma žíznivým bratrům. –
Viď, na to čekáš? – Poradím tobě:
piš o podporu Akademii
a Svatoboru: první je tetkou,
Svatobor strýčkem, pošlou ti jistě –
rodinným poutkem verše jsou tvoje;
piš, Moravánku, pevnou mám víru,
dostaneš jistě –: z preclíka díru!“ –