Číš za číší pan Sibo vyprazdňoval,
snil o nevěstě: její tváře ovál,
vlas jako zlato a pleť perletě,
zrak modrý jako chrpa ve obilí,
vzrůst ztepilý a luzná nožka víly,
a ret, mák vlčí v plném rozkvětě.
Vše hrálo před ním jako v páře ranní,
a ve svém pití, ve svém rozjímání
si nevším, že se černých mraků sbor
stáh’ v jeden závoj a táh’ od západu,
jak tmavý příkrov pílil k jeho hradu,
stín černý vrh’ na čela hor.