Když onehdy Kloe ke mně přistoupila,
Já sem přísně začal: kdež ste medle byla?
Jakživa jste nikdý nepozorovala
Na hodiny – vy ste o dvou slibovala?
Hleďtež srdce mé jen – však tři dávno bily?
Na hodinky Vaše potřebnéby byli
Jenom krásné pentle, k tomu klíček zlatý,
Cyfrplatby mohl dolu býti sňatý –
Kdožby mohl vystát mysl tak nedbanlivou?
Když sem toto vyřkl s tváří přezůřivou,
Chraň Bůh! řekla, nechť y druhý něco poví,
Tamto jeden ostrý trník růžičkový
Spadl za má ňadra, tak mne pokrvavil,
Že kdo to jen viděl, každý běda! pravil.
Viztež sám zde (neb mi nikdý nevěříte),
Jaký šrám mi spravil, ale nevidíte
Na prsníku levém? – když to odmluvila,
Liliová ňadra zcela odekryla,
Na ten rozkoší byt když jsem dlouho hleděl,
Zapomněl sem všecko, což sem mluvit věděl.