Chytli Turci Černohorce
s obvázanou šedou hlavou;
chudák zedrán, jedva oděn
o berli šel sukovité,
veda mezka kulhavého.
Výskli u vítězoslávě,
jaký že jim strašný junák,
lstivý ďábel černohorský,
do rekovných padl rukou.
Pustili naň chutě hrůzu.
„Zajatče!“ naň křikl vůdce,
„oddej zbraň!“ a křivý sochor
ode vězně vážně přijal.
„U válečnou vydej kořisť,
při sobě co chováš statků;
mezek tvůj, ač trochu kulhá,
mně co vůdci právem patří;
mužstvu svému za odměnu
ponechávám na dělenou
ostatní tvé všecko jmění.“
Mužstvo na svůj čestný úděl
chtivě hledí, – však by bralo,
ale věru, při sám Allah,
není na něm oč se dělit.