Dva strumeny jí tekly z očí teď,
tak bohaté a vřelé, zdálo se,
že nikdy vyčerpány nebudou,
však ticha byla při tom, ani vzdech,
ni vzlyk jí dobou ze rtů nevyšel,
co schýlena nad srdcem plakala,
nad srdcem mrtvým, které napořád
bez čísla pokrývala polibky...