Starý správce vzal si manželku mladou a krásnou.
Pro úřad svůj však kdy nemíval, těšit se s ní.
Ženuška počítajíc i hodiny, plísnila ouřad,
s žířící toužebností manžela pobízela.
Manžel studený dí: Jakmile odbudu práci,
přijdu a zahvizdnu. Jen strpení maličké měj.
Drahný čekala čas, ale nepřišel, nehvízdal správce.
S netrpělivostí k němu se odebrala:
Jestliže není ti lze, mu pravila, pro množství práce
hvízdati, alespoň kaž písaři zahvízdati!
Pojal starečka strach, i naručest k milence spěchal,
ježto se písaře bál, raději zahvizdl sám.