„Snad již pod sekerou naostřenou
Dosti záhy strom družebný padne,
Jenž ti podá schránku připravenou
Ze šesti desk v lůnu země chladné;
Snad již slavík ukryt v jeho chvoji
Svůdnou dokonává píseň svoji,
Co nás v noci okouzlila vnadné.
Pod zábleskem luny bledě jasné
Mizí tato noc, a slunce jiné,
Před nímž slunce vaší země hasne,
Po nebesích bezoblačných plyne
Prostírajíc pravdy světlo spasné
Nade tvory, kteří branou hrobu
Ze sna, ze tmy, ze lži vyvedeni
Odmrštili s tělem těla mdlobu,
A do vlasti lepší přenešeni,
Perutí pak ducha okřídleni,
Z prachu vyšvihli se letem rázným,
Davše výhost vášním zeměplazným.