És amint ekkép szitkozódék:
Ó vár sikátorához ére;
De álmélkodva visszahökkent...
S ijedtében meghűle vére,
Mert a beomlott várpincében:
Sok arany volt, hét káddal épen.
Most álnok szíve úgy örült...
És a fejét azon töré,
Hogy e temérdek kincs, arany
Mikép lehetne mind övé?
Mert hogy belőle részt vegyen
Mellette más szegény,
E gondolat meg nem maradt
Embertelen szivén.
»Mit érek ennyi kincshez egy magam?
Megyek... kihívom mind a hét fiam!
Elhordjuk éjjel csendesen;
S akkor! - kiálta mérgesen
Hajszálon függ az éltetek,
Kik ellenem vétettetek!«