Szabad voltam, fürge s oly gyors,
Mint a szél a hegyeken;
Virágoztam, - elmúlt jobb sors!
Túl vagyok már ezeken.
Amor az, ki konkolyt vet
Életünknek földjébe,
A ki loppal ürmöt ültet
Öröminknek kertjébe.
Úgy, a mint volt, minekelőtt
Először megláttam én őt,
Soha nem is lehet már, -
Sőt naponként több a kár.