Zlehka probudit ho zkusí –
„Vzbuď se, těžký sen tě dusí!“
„„Těžký sen? Já spal tak lehce,
že se ani vstávat nechce!““
„Vidíš-li mne, ty můj milý?
tvoje oči jsou tak bíly!“
„„Bílé oči? To je zdání,
jsou tak bíly po vyspání!
Dej mně vodu, žízeň trýzní,
rty se lepí krutou žízní.““
„Nepij vody – divné znění,
jak když padá na kamení!“
„„Divné máš, má milá, zdání,
to tak vždycky po vyspání!““
„Což se ti tvůj dech už tratí?“
„„To se chvilkami jen krátí,
někdy dlouhý, někdy krátký,
jako u písničky řádky!““
„Mám ti polštář dát snad výše,
když se ti tak ztěžka dýše?“ –
Bílé oči hledí na ni
a z těch očí – věčné spaní;
půlnoc byla, půlnoc bila,
milá s mrtvým sama byla.