Géza mávl rukou: „Lyrika!
vlastenectví! fráze veliká!
Jak oblázek bludný omílaný
prudkým proudem z té či oné strany,
já se koulel světem sem i tam,
nadarmo se břehů zachytám.
Neznám kraje, kde prý byl jsem zrozen,
pravě jako kámen ve proud hozen
nevrátil jsem se tam nikdy zpět,
po proudu jsem plynul v širý svět,
světem rozházel jsem mládí květ.
Vlast? co mně jest? Věru, pravdu mají,
kdož dí, vlast že v srdci jen se tají,
pravdu baron Hiřš má, rozmilý,
jeho vlast že v kapse, tvrdí-li!“