Mnohý básník v potu tváří
Básničky a verše kuje,
Tajný oheň z očí září,
Souměří a přizvukuje;
Brzo v moře hlubiny
Směle se pohrouží;
Když pak se roztouží,
Tmavé hledá skaliny,
Těm svou bolest žaluje,
Naříká a běduje:
Ouvej! běda! Bože! ach!
Až v čtenáři vzniká strach;
Když vychází luna bledá,
Utěchy zas v háji hledá,
Kde objímá stromy
A svolává hromy;
Ouvaly a skály,
Jeskyně a svály
Silným veršem drtí,
Divé šelmy škrtí;
Ať si cestu krví kropí,
Předc jej žádný nepochopí.