V tom Slavíkovském tichém údolí
ni neuslyšíš hlasu člověka,
a kdybys maně někdy zbloudil tam,
tu řekneš: Je tu jako v pohádce,
kde mimo žití stromů ostatní
je život jako dávno zakletý – –
A nebýti tu slavných západů,
když hasne den ve zlaté záplavě
a v bájném lesku barev nádherných
a večer, že se srdce sevře ti,
tak smuten padá v celé údolí –
tu řekl bys: Zde se vším životem
se zdá, sám čas že usnul před lety.