Ne živá – mrazivá i lstná to touha byla,
proto se noha má již v skoku zarazila.
Noc má svou lunu a své víly na vodách –
tak plachý ples a rej však sluší stínům jen.
Kdo živ a zdráv, buď rád, že stojí na nohách
a děkuj osudu, že není snem ten den –
ten krásný den, co sám v smutnější noc se mění,
kdož ví, zdaž poslední on radostí mou není? –