Lapena v běhu a poutána k práci
divoká říčka se na kola kácí;
vyběhši hravě z horského zdroje,
v klopotu těžkém teď buší;
musí tam v línou mrtvolu stroje
vlíti svou jarosť a duši.
A nechať k hořké zoufalé vzpouře
vyzývá pomoc vichru a bouře,
nechať se blesků zásvitem vznímá,
nechať se mraků přívalem vzdýmá:
marné tu hrozby, marný tu vzdor,
není už svobodným dítětem hor!