Na mě, na mě! Než proč tedy je tu tvůj stín
mezi mnou a tebou!
A proč na mě, cizotná částka tvá, nehledí, neví,
že tu jsem, že tu čekám a že tobě chci říci:
– Dík! (abys neslyšela).
Dík za ten večer, za zelené stínidlo lampy,
za suchary, za čaj –
a také,
že nad námi sousedé slavili vesele hody. –
Proč tu stojí? Sežeň jej pod stůl, nechť zmizí,
nechci ho, nepřítele, vidět! – –