Toť moře a zas pevnina je
a povětří a voda zas –!
S výškou jak s hloubkou vše si hraje
a zpátky jak by běžel čas...
– A naproti? To obři, ďasi –
a rybí ženy strašné krásy –
tam člověk – had a nymfy kol,
tam Kentauři se ženou v dol –
a jednooký démon hází
za nimi skálu s křikem svým,
však vše jen rozmar je a šprým,
z nichž radost mají bůžci nazí,
(jak asi z všeho na světě)
a tančí želvám na hřbetě...!