tou nestoudností jeho uražena
buď uprchne neb ztropí z něho smích.
Chvěl nadarmo se; sličná žena svatá
jak v zmatku čelo dlaní přejela si,
pak, jako soucitem by byla jata,
se sklonila, teď přes tvář rajské krásy
jí úsměv přeletěl jak motýl malý
a kypré její rtíky zašeptaly:
„Nuž, vyplněn buď podivný váš sen!
V náš klášter přijďte v neděli; ten den
v něm výstava je ženských ručních prací,
tam uzříte, co cílem touhy vaší“ – – –