Jiného nám nezbude,“
Na to Žižka, „souhlasím.
Leč neradno jestiť v boji
Všechno najednou hned v šanc dát,
Než by jiných dovolených
Prostředků se nezkusilo.
Dobře někdy, do nepřátel
Mlátit jako Záboj, někdy
Lépe, chytrosti se chopit
Proti nim, jak činil Čestmír.
Což, kdybychom s panem Vackem
Venku vyjednávali,
A to sice jen v ten smysl,
Že mu město Plzeň vzdáme,
Jestli zcela volného nám
Popřeje odchodu se vším,
Co je naše? Bratři, suďte!“