Než běda! brzy po radostném máji
přilítla jeseň s neuprosným žárem,
že pastýř zmlkl ve hře na šalmaji
a každé kvítko loučilo se s jarem.
A bylo pláče, srdce rvoucích stonů,
kdy v zimní palác, do náruče země
v průvodu přátel při hlaholu zvonů
v příkrovu tíhlo květů zemských plémě.