Královna národa, to láska ku volnosti,
to láska bratrská tam na trůn usedá,
ta vede národ k slávě bez žalosti
a vlastní při tom slávy nehledá.
Ji národ ctí s tou oddaností vroucí,
jíž nepoznal ni jeden dějin list,
jí klaněl se co kněžce všemohoucí,
a zůstal přece poctivý a čist.
Hle! Na předlouhém bílém baldachýnu
tak čistém jak sníh v dálném severu,
tam zapsána je řada slavných činů,
a darmo bys tam hledal nevěru.
Již pozřete jí ve tvář, této kněžně,
té kněžně lásky, ať vás posvětí,
ať složí na hlavy vám ruce svoje něžné
a padněte si v náruč, v objetí.
Oj, vizte národ! Věčně žíti bude,
pokud mu tato vládne královna;
byť neměl nic, jen to své srdce chudé,
kde národ jest, jenž se mu vyrovná?