Ó ty rozsévači, došlý s nebes hůry
Na doliny zemské, našich srdcí zvůry,
Ty, jenž rukou lásky seješ Boží slovo
Na oblahu věčnou v srdce člověkovo,
Dej, ať srdce mé se rolí dobrou stane,
Nejsouc rovné ani cestě udupané,
Ni skalisku, pokrytému prstí lichou,
Ani trní rozrostlému světa pýchou:
Srdce mé buď rolí dobrou, požehnanou,
A tak na něm zlaté klasy pravdy vstanou,
Vstanou díkem za Tvé lásky věčné snahu,
Otci na čest: – sobě – lidstvu na oblahu!