Byl peron prázdný v mžiku zas,
krok v dálce jen duněl chvatný.
Však hle, tam v koutě v lampy jas
stín starce se rýsoval matný,
to rolník starý, shrbený byl,
zřel klidně nocí stmělou.
Já blíže sed’, jej oslovil
v tu chvíli osamělou.