chtěl vidět bych, jak opouštíš mě chvatně,
jak Osud odvádí tě nenávratně,
a propast pekla, sotva vytušenou,
bych před sebou chtěl vidět rozevřenou,
svůj život cítit osamělý, bídný,
jak byl, než vpad v něj ten tvůj úsměv vlídný,
chtěl bych tě ztratit –
chtěl cítit bych, jak bez tebe by bylo,
zda by se vůbec ještě nějak žilo
z tvé duše tepla, moje krasavice,
se octnout v pláni, v hrůzách metelice,
v bezcílné cestě, v kraji bezohlasém,
– i po bolestech zasteskne se časem –
chtěl bych tě ztratit –
a prožít vše, čím někdy v době denní
a ve snech zlých mě děsí vlastní snění,
chtěl bych tě ztratit –
být na pět minut z žití povyšinut
neb za pět minut, za pět strašných minut
bys musila se vrátit.