Ale Anna, byť i tajně lkala,
zpomíná si na zemřelou matku.
jež ji v poslušnosti vychovala:
a již doba určena je sňatku.
Zatím Jaroslav tam u ssutého
zámku lesního rve kvítko dané
do ramene jemu mileného
a ty verše pěje rozželané:
„Oj, ty june, proč do pláště halíš..... *