Vlast, svoboda – a co s tím souvisí,
na hroudě lpí a co nám hrouda jest?
My z ducha jdem a říší naší duch.
Ten mezí nezná, krajů, národností.
Jsme křesťané, jsme dítky říše boží,
sta trůnů kol se může vystřídat
a vystřídá – co všecky trůny nám?
Což nepravil náš božský spasitel
„z tohoto světa není moje říš?“
a neřek oné ženě u studny,
že Bůh je duch a co s tím souvisí?
Co nám je Hadrian, co Bar-Kochba?
jen stíny na zdi, světa na scéně
jen herci, kteří přijdou, odejdou;
my jdeme dále z věků do věků
na světa konec, ba i za něj dál.
Co panství světa u nás znamená?
Co moc a vláda, krajin hranice?
Co sšlapané, v jho spjaté národy?
Co peníze a skvosty, přepych světa?
To všecko bezvýznamné cetky jsou.
Z dvanácti apoštolů-rybářův
kdo zbohat posud, kdo z jich dědicův?
Kdo zval se králem neb se chtěl jím zvát?
Kdo po úřadech bažil, po slávě?
Co nám to vše? Jen prach a prach a prach!
Ten duch jest v nás, jest z Krista Ježíše,
jenž povolal nás k žití věčnému
jen v duchu, v pravdě. Tím jsem domluvil.