„Však již prchni! Dél zde nesmíš dlíti.“
Nutí ona. „O tvoje jde žití,
zuřivci-li zde tě zastanou.“
„Jít už mám? A Ty tak sama velíš!
Na věky snad od sebe mne dělíš,
a mně žaly jenom zůstanou.
Však ty žádáš, a já jíti musím,
ne však z bázně o ten život svůj.
Jdu již, kam mne volá úkol můj,
naši lásku zachrániti zkusím.
Nevěřím v ty černé osudy,
co nás tísní, jsou jen přeludy.“