A pokaždé, když milosrdné ruce
mě zbaví tíhy ňader sevřených,
bych oddechla si po věčité muce
a výše hledíc z písku žárů mstných
zas uviděla slunce v záře svodu
v kraj nilský snášeti se od východu,
vždy strnu úžasem než doba mine,
že všecko změněno, že vše jest jiné?