smích ostrý zazněl, jak by ze vší síly
a z plna hrdla chechtal se kdos v skrytu.
Smích příšerný zněl ostře, bez soucitu,
zněl z kamení, zněl bez ohlasu, suše,
jak chtěl by říci: Co mi vaše duše!
jen hezky mřete, přepychem neb hlady,
jste přece mými všichni dohromady.
A v kamení zněl stále smích ten dutý,
leč každý kámen zůstal nepohnutý.