De bánat és méltó büntetés
Jár a galádságnak nyomán:
Bor s szenvedély vad mámora
Elpárologván szaporán,
Ami Amnon lelkében támad:
Gyötrő undor és önutálat.
S Támárt is jobban meggyülölte,
Mint kiváná annak előtte.
,Oh ne vess el, ha meggyaláztál!’
Mond búsan a letört virágszál;
S ő, ellökvén, »menj el« mondá neki,
S szolgáival az utra vetteti.