Po pradědech v dávném řádu
nad tím lidem vzal jsi vládu,
klidně jako řeky proud,
jenž se v nízkých vrbisk stíně
bez kypění valí líně,
i svou loďku vidíš plout.
Jen se zvolna pohoupává –
plochý život bez vzlétání
zdlouhavé jest umírání,
zhyneš, jako hyne tráva,
jako klas, jejž posekou.
Kuvík na zdi tvého dvora
jen ti drsně zakrákorá
na tu cestu dalekou.