Ve svatvečer po večeři 
vyšla tiše ze světnice,
přistoupla tiše ke krbu.
Srdéčko ji mladé bolí –
kdož jí poví, kdož jí poví,
zdaž ten hoch, na nějž si myslí,
zdaž si také myslí na ni!
Dnes krb nadchnut věštčím duchem,
dnes se děvče pravdu doví,
bude-li v něm oheň vidět,
všechen statek její shoří,
bude-li v něm hudbu slyšet,
nechť si rychle věno strojí,
uslyší-li modlícího,
nechť se k smrti hotovuje.