Divě moře vlnobitné hučí,
vln se spousta věží ku nebesku
s miliony hromných bouře vřesků
z jícnu, z něhož bol a hoře pučí.
Kolem loďky slabé vichr skučí,
mnoho zakvílí tu z loďky stesků,
veslařů však sbor – aj – v bouři, v blesku
v divém ve jásotu jenom hlučí.
Vlasti, ty’s ta loďka, v nížto kvílí
národ ubohý; to děsné moře
svět jest, jenž tě v propasť vrhnouť pílí.
Synů tvých však mnozí – jaké hoře!
nevěrou ti utlumují síly,
ku zkáze ti jsou, ne ku podpoře. –