Kdo dělá zázraky, dělá je nevěda.
Zázrak je plachý, tupený šereda
nevědomý a bohumilý.
Je zázrak. Není zázraků.
Vy to víte, matky důvěrnice,
země, konců a počátků.
Lampy, v nichž olej dávno dohořel,
přece rozsvěcíte.
Bdělé strážkyně zamčených očí,
a které bdíce sníte.
Vy jste zázrakem, který je jeden,
i nežasnete.
A proto nehřešíte.
A aťsi vám lístek do métra anděl
podával, vy jen díte:
„Děkuji vám. Jste celá světlá
světlem mrštným jak ještěřice.
Musím do práce, snad jsem se spletla,
možná, že musím mnohem více.
Snad se klamu.
Možná, že za to trest dostanu.“