Klesla k zemi, tiše, tiše
jako květ, jenž s větve skane,
skonala, jak plamen shasne,
který hořel před oltářem.
Schýlen klečel don Ramondo,
roucha lem přitlačil ke rtům,
přehodil jí závoj bílý,
rozloučil se s ní, nevěřil,
opět že se sejde v ráji
s Ambrosií de Castello.