Kdož neví, jak svévolně
Štestěna si počíná
V udělování darů?
Jak přenespravedlně
Rozdělila mezi nás,
Co jí k rozdělení zbývá!
Ale láska se vysmívá
Přece její svévoli.
Kde jí Štestěna nepřeje,
Tu se ona mlčky dívá,
Zda-li jiná cesta vede
K cíli jí nepřístupnému,
Osudem ztarasenému.
Tamo dívka v samotách!
Nejevíť se přístup k ní.
Slyš, tu v nočních temnotách
Z povzdálí kytara zní.
Sladká píseň
Jeví srdce tíseň –
Letí, letí přes zahradu –
Noční jí přenáší dech. –
Láska vynašla si cestu
Na ozvěny perutěch! –
Kde jste stráže? hlídačové?
Tu-li cestu zamezíte,
Vynajdeť si brzo nové!
Co platno, že oči vaše
Ji tak přebedlivě střeží?
Marně ji uzavíráte
Na výšině tuhé věži,
Kam nemožná přikročiti
Bez smrti nebezpečenství.
Láska zná se v udatenství.
Zlomí žalářové mříže,
Odvalí nesmírné tíže,
Neleká se závratných
Výšin ani propastí.
Vstřed se odporníku vrhne,
Z rukou kořist jim vytrhne.