Na dlani tvrdý mozol, který tlačí,
na šíji žernov máme, nám však stačí,
když sprchne v čas a když se zjasní trochu.
Nás těší pokolení děvčat, hochů,
jenž stejným potem jak my hroudu dědů
zas budou vzdělávat, by ku posledu
jak my si lehli na hřbitůvek malý
dřív, než nám sýpky vojny zdrancovaly
a požár zhltil chalup došky šedé.
Když urodí se, nám se dobře vede.
Vše rádi spolknem, pánů pych i vádu,
ta zubatá jen kdyby v stínu vzadu
se nešklebila s kostrou, se sutkami.
Ta čistě vymlátí nás; Pán Bůh s námi!