Den planul červený tam obětištěm v kruhu,
neb byla noc. Na převráceném seděl pluhu
kýs stařec podivný blíž ohně s lýrou v ruce.
Ne Slav však on se zdál být dnešku rek a vůdce.
Měl věnec na skráních i lýru ověnčenou,
a bílý jeho vous, jenž vlál mu do kolenou,
byl protkán zelení, že květem zdál se býti,
jímž višně na jaře se všecka zmladlá vznítí.
A v jeho záři tajemné Slav, orel mladý,
se ztrácel bezmála, ač blesk byl v boji všady.