Ach, co záře dětem kmitlo z řasy,
touha všechněm padla na líčka
poslechnouti netušené krásy.
Okem, uchem, ústy pily děti,
co jim Toník četl ze řádků
jako divuplnou pohádku,
která v hloubi umí rozechvěti.
Tajno leccos jejich bylo umu,
ale jako máj kdy přichází,
měkký výdech zbudí ve mlází,
v dětech jarní vzbudilo to dumu.
Ach – teď Vaša vzhlédnuv na cestu
„Pan učitel!” v prostřed čtení zvolal –
Vzhlédli všickni – Toník mlčky schoval
čísla novin ve skrýš pod vestu...