Stál Hilarion na vysoké hoře
a zrakem bloudil kolem po obzoře;
snil, všecky hvězdy že má ve svém nitru.
Noc plná vůně klonila se k jitru,
cos táhlo vzduchem, jakby křídly šuměl
tlum duchů, kmet těm zvukům porozuměl.