„Od Kumanova-li vítr duje,
hrdě vzletí prapor nad oblaky,
v čistém nebi radostně se vlní.
Zavane-li vánek od Kosova,
prapor jak by pohrouzil se v dumu,
jak by vroucnou modlitbu si šeptal.
Zabouří-li bouře od Rudniku,
pobratime, prstene můj zlatý,
jak dešť hojný zašumí ty slzy,
zazmítá se, zaškubá se prapor,
jak by štkala milá Trobojnice.
Vítr divý lomcuje tak mořem,
srdce mateřské tak puká hořem.“