Domu zda vzpomeneš, z otevřených oken altový hlas,
do sadů zkvetlých kdy z večera přikouzlil tvůj žas?
Hradba města v růžových květech, jež sluncem plná,
jak loď bílá, když se nehne vzduch a vlna?
Ženy zda poznáš na parkánech, když hlasy jich zvoní,
rodné děti, jak za motýli se střelami honí,
pozdravy sestárlých paní a usměvavých pánů,
jak jdou alejí průsvitnou kolem svatých Janů
skloněných s můstků a s hvězdami pěti kolem hlavy?
Mlýny když klepou jak všední rozhovor žvavý,
bujně kde u vod vše kvete a vzrůstá, že voda stříká,
padá a hučí a mizíc zanaříká?