Kopanicemi jde cesta široká.
V dešti, slunce žáru stejně hluboká
tůň to jest, hned bahna, hned zas prachu plná,
jak by zjevovala stokrát do roka
synu kraje toho ústa zlomyslná,
z čeho zplodila Máť Zem jej, otroka.