Co mladé, křehké, svěží, vše mám rád,
úsměvy, sliby, jarní za rosy,
co hlavu o zeď nerozbilo si,
co ještě v čin krev nemusilo dát.
Pučení, vánků směr jež poznává,
jich první něhu, harmonické hry,
životní větu dlouhé předehry,
v nichž tančí vzdušné ženy postava, –
co pučí z barev stínů, ze zoře
a vlhka zemní hloubky úžasně,
mám rád, co nově mluví, překrásně
a pelem v naivní plá pokoře.