U plebána chudičkého kdesi 
na vsi zastrčené mezi lesy
v loži chudém ždál jsem příchod jitra.
Darmo! Z hlubin zvířeného nitra
stín za stínem vstával, tak že spánku
motýl nechtěl schýlit se k mé skráni.
Tak jsem probděl noc až do červánků.
Sotva kmitl první paprsk ranní,
stopil jizbu brzy světla nával,
v něm jsem na zdi obraz rozeznával.
Brzy moje unavené oko
pochopilo kresby neumělé,
symbolické kresby kouzlo celé.
Duch můj zamyslil se přehluboko.