A druhý den, když Olgerd z Gejštorů
jej prosil, aby domů pustil jej,
tesk že ho jímá těžký po Litvě,
tu vše mu vypravoval purkrabí,
a o té slze mluvil, a pak děl:
„Já lituji, že odsud chvátáš tak!
Já chtěl tě prosit, abys modlitby
pro královnu mi zdobil uměle,
tak krásně maluješ na pergamen.
Co dar je chystám Anně milostné,
až z Uher vrátí se, kam s chotěm svým
se zítra vydá. S jarem přijde zas...“