Však nikde tvora zřít, kraj jak dřív prázdný, čistý.
A nevím ani, proč, – dle šlépějí těch dál
když zvolna kráčel jsem, jda všemi těmi místy,
kde v sněhu černaly se, určitý a jistý
směr jich až k chatám spěl, a divno, ač sníh padal,
těch stop víc nezavál, jak tknout by se jich bál!