Mé ruce sepiaté jen k Tobě cílí
jak stále napiatý luk za kořistí,
Tvůj nevystihlý zjev, ach, zazáří-li
mé touhy na dostřel, jež v luku svistí
jak střela kalená, než místo zjistí,
kde srdce tají se v bok ušlechtilý,
Tvé srdce božské, po němž mře a šílí!