Zajisté, ale ztrnutí mnou vládlo,
jak vámi, drahá, ve snu vašem druhém.
Tak spjat jím jako ocelovým kruhem
já hnout se nemoh. A ty oči tmavé,
ty šedé, modré, tiché ty, ty dravé,
zří ke mně – marně. V posled povyskočí
z vln hlavička, má blankytové oči,
cestičku v středu kaštanových vlasů,
v těch očích plno odaného jasu.