Proč probouzíš se zas, ó matko, k žití,
své oko znavené zas otvíráš?
Tvá duše tíhu žití přece cítí,
a marnost bojů všech juž dávno znáš.
Zas rozsypat chceš svěží hrstku kvítí
a ptákům přišlým svoje větve dáš.
Rci, zkad jde tvoje síla opět chtíti,
a odkud onu čarnou vzpruhu máš?