„Nech ať odpůrcové zoufaliví
Nad tou radou ku pokoji zvoucí
Oči vytřeští a hlavu zkřiví,
Vysoptíce na mne hanu žhoucí
Ze sopky své reptavosti vroucí,
Ať mi namítnou, že nebeštinou
Nebo snad že páchne umrlčinou
Každé slovo zpozdilé té rady,
Bez vší obrany a bez ohrady,
Bez záseků českých, bez táboru
Mstitele a vůdce Trocnovského,
Jenžto z lidu stvořil rolnického
Reky, hrnoucí se ku praporu
Proti hroznému všech vrahů zdoru;
Ať ten průjev míruchtivé cnosti
Nazvou plodem směšné bojácnosti,
Co tak hloupě jako krtek slepý
Před svým vrahem ve své skrýši dřepí:
Kdo se o vlasť, o národ svůj bojí,
Výše ve své lásce k vlasti stojí,
Nežli šílenec co z odvážnosti,
Otrok nevázané vášnivosti,
Jako zvíře ve svém hněvu slepé
Bez rozvahy vůkol sebe tepe.