Slyš Meluziny pláč! Od soumraku do rána
štká žena nešťastná, na vůli odevzdána
snům pustým, zoufalým. Od jitra do večera
jí z hlubin píseň šla tak žíznivá a šerá.
Přes valné pláně vod jak stín přelítla smrti,
jak unavená laň, již honí vzteklí chrti,
kdy měsíc nesvítil, a hvězdy, jindy jasné
jak lampy mřely svit, jež nad mrtvolou hasne.