Slyšíc Křesťané řeč své rozmilé sestry
Rukama lomíc volali o pomoc k Bohu.
Mečem tu zatočil dráb, a jakoby vymřel
Veškeren svět, zvuk v ticho se proměnil na mžik.
Katané dívčicy krásnou k hranicy hnali,
S ohněm se vyvalil dráč, a v národu ani
Lásky a ouzkosti hlásek se neozýval,
Slza se vylila v tvář, a v duchu jen vzdychlo:
Nevěsto Boží! krásného došla jsy lůžka!
Nebude prozpěvujícý líbati matka
Růžové dívky, y nebude s ošetřováním
Zlatých krásyti vlásků, hladiti tváří
Rozkoše své; ach! s očima zplameněnýma
Mládenec švarný k milence povzdychujícý
Neřekne: Na věkys má, ó ženuško sladká!
Nastojte! ženichem tvým a radosti bytem,
Slávo a klenote náš, jest hranice syrná.
Plačte, ó laskavé duše! a slzami svými
Posvěťte rekyně ctné a nevěsty Páně.
Jak drak chvátaje kat se k hranicy blíží.
Světice Boží! nevěsto Krystovi věrná!
Bolesti necyť. Ach, pro Boha! hranice hoří.
Anděli, kdes? leť k pomocy, nevinu spasyž!