„Aj, pěknou přízi upřádáš,
jak ze samého zlata,
to nejspíš brzo svatbu máš,
viď, moje boubelatá?“
Tu ona vrtí hlavičkou,
však líčko má jak z krve,
a zpívá zase píseň svou,
ač tišeji než prve:
„Viňte se hbitě
hebounké nitě,
na outlou cívku,
pro chudou dívku!“