Mlčel, syknul:
Dosti.
Ale ona vidouc zmatek,
mdlobu v zracích zbaběle se plížit,
sílu v sobě pocítila dravčí
postižené vlčice, jíž odňat
někdo byl, kdo nad vše byl jí drahým,
vztekem vlčice, tak zakousla se
v rezavý svůj řetěz skřípající:
Pravda přetvářkou se nepečetí,
pravda není zločinem. Ten jinoch
popraven byl za smělost té pravdy,
pochopte, ó králi. Překvapil vás
smělostí svou mladou? Choulostiv jste
vždycky, umí-li kdo dobře čísti
hříchy tajné nebo zatajené
vámi, ale celému již světu
známé. Zločin ten již pomstu najde...