Pod čarou na mém místě v časopise
v neděli najde čtenář pět, šest sloupků –
co povědí mu, nevím. Pro mě byly
večerní chvíle, kdy ty sloupky rostly,
výletem šťastným po ostrově dálném,
vzduch kořenitý já tam dýchal zase,
já viděl moře beránky se čeřit,
já ku protější pevnině se díval
na Neapol, na Vesuv dýchající,
na půlkruh měst těch, jež tam bíle svítí,
jak rozesmáté perličkové zoubky,
a na ty vrchy ostrova jsem stoupal,
po stezkách chodil, kde jsem byl jak doma –
ach, čtenář pochopí snad, proč že autor
na tolik týdnů líčení své roztah
a k věcem týmž se zas a zase vracel!