Ale milý národ jenom hlavou vrtí.
„Nechci tvojí duše, chci mít duši svoji.“
Je mu toho líto, smutno mu až k smrti,
za druhy už dále jít se skorem bojí;
na mez sobě sedne, pláče a se rmoutí,
nedbá, že bol jeho k smíchu cizí chase,
náhle však se zvedá: „K nové dám se pouti,
duši, již jsem ztratil, musím najít zase!“