Zpověď biskupovi ševelil ret bledý,
vinu největší mu vyznal naposledy:
„Lásku k manželi jsem zachovala stále,
on vždy ňader mých byl hvězdou jedinou –
ale někdy přece od podoby krále
zalétal můj duch za jinou vidinou.
Na obličej mrtvý pohledla jsem kdysi,
na tvář panice, jenž cedil za mne krev –
odtud nejednou ty bledé, ztuhlé rysy
zřela jsem, těch zhaslých očí truchlý zjev.
Mnohdy před mým zrakem, bdícím v noční hluši
mrtvý Strange stínem tajemným se mih’
a stesk divné touhy pozachvěl mi duší – –
Nejvíce mne tíží tento skrytý hřích.“