„Jak pravil jsem,“ hostitel pokračoval,
„zde, kde můj dům, kdys pohřebiště bylo
a objeveno bylo – náhodou.
Před lety projížděje krajem tím
a seznav bystrým okem břehů tvar
i pomalý sklon stráně ku řece,
jsem levně zakoupil ty pozemky
a nejdřív cihelnu zde vystavěl,
jež posud na levo – tam pod námi –
se rudou svojí střechou rýsuje.
A dobře hádal jsem, tam naproti
jen holé skály tmí se v polokruh,
zde pěkné hlíny leží zásoby
pro staletí. Dům brzy vystavět
jsem nucen byl pro svoji rodinu,
kde žijem teď. Jak začli kopat jsme
na základy, my přišli na stopy
sta starých popelnic a trochu hloub
jsme našli jehly, kruhy bronzové
i meče zubaté a zrezavělé;
tři vitriny dnes plní v museu
hlavního města tato naše kořist,
dle soudu znalců samé rarity.