Pod mými okny člověk pad.
Stařík –
tváře vyhloubeny,
raneček v týle –
žilnatýma rukama opřel se o strom
a jakoby sfouknut
na chodník na hřbet se složil.
Až odtud
němý bylo znát strach u třaslavých rtů,
úzkosti shon pod mžikajícími víčky
a zimnici, jež mu do kolen bubnovala.