Klid velebný jí z bledé zírá tváře,
když Felicitu vedou ze žaláře;
ta, která včera smrti odpor kladla,
dnes pevným krokem kráčí do divadla.
Jí nevyloudí slzy do oka,
v tvář zděšení ni vzdechu v její ústa
zrak zvědavý a vřava lidu pustá,
když v před se řítí šelma divoká,
ni děsný řev a dravce pohled litý,
jenž v písku smýká tělem Felicity,
ran bolesti, proud krve ni meč kata,
když před sebou zří druhů těla sťatá,
ni nemluvňátka pláč a bolné vzlyky...