Jen stále v oblacích a na červánku,
jen stále v zlaté aureole hvězd,
jen stále v hudbě sfér a šumném vánku
dlít nelze, často prosa prašných cest
nám stříká blátem svým až příliš k spánku,
a prosa žití, nechť i prosou jest,
když pravdivá, má nárok na též tony
jak věštce fantasmata, visiony.