A křik jde blíž. A v tom, hle! v prachu změti
dva pantofle a vlna ňader vzplála –
jak růže božství nymfa pouští letí,
jak snít jen o ní může v ráji Allah,
neb setkati ji čistá duma dětí.
Zář Edenu jí v báji očí stála
a jak tříšť perel potu démant ryzí
v nach kanul červánku, jenž vzplál pln mízy.