Mraky mizí, zjasňuje se doba,
v čacké mysli roste nový svět,
to, co naše, nesmí urvat zloba,
a co vzato, dobudeme zpět!
Mluvu otců, klenot nad vše dražší,
dědictvím buď děti bratrů všech,
jež kdys osud zaplašil a plaší
a již hynou na rtech ston a vzdech.
Sluncem lásky, čárný lék jež chová,
Šumavu si osvěžíme znova,
a své řeči vnadyplným květem
vykouzlíme sobě ráj i dětem!