Co se stalo v tichém hradě,
nevědomí není clonou
zastíněno klíčníkovi.
Probírá se stará ruka
v prošedlé již, dlouhé bradě,
až se klíčník kojí slovy:
„Kdo pak za to? Čí to vina?
Ovšem kdybych byl měl syna,
moh’ jsem míti také vnuka,
dědice své slávy, chlouby.“ –
Třeskutý zvuk polní trouby
zalehne mu náhle v uši.
„Už jsou tady, na mou kuši!
u sta ďasů! kde jsou klíče?“
Kápí lysou hlavu chráně
rozběhnul se k hradní bráně.