Ó povstaň, moje dítě! Chci modliti se dnes!
Jak? Zapomněl jsem zcela, kdy ve propast jsem kles’,
kde k žehnání a prosbě se nehne chladný ret,
kde vzdor a kletba spurná svůj těžký vleče let.
Ty pojď a uč mne prosit a modliti se tak,
jak v blahých dobách mládí, kdy matky vroucí zrak
s mým dětským okem vzhůru se vznášel, odkud k nám
skrz jasné nebe dolů zas Bůh se díval sám.
Ty uč mne lásce, smíru, ty vůdcem mojím buď,
a svolej poklid nebe v mou rozbouřenou hruď,
a pomoci-li není, ty samo za mne pros!
Já věřím, že se změní tím žití mého los,
že probudí se znovu, co tlelo v duši té,
že zacelí se rána ve hrudi rozryté,
a čistá moje duše se v mocný vznese let,
a na perutích lásky se ztratí v nebe zpět.