Jakou trpkou ironií
zbičoval jsi, ohyzdný děde,
srdce moje! Popatř mi do očí
přímo, neb se nikoho nelekám.
Ty je klopíš! Děla jsem: zvedni je!
A teď v tyto dumavé oči
křičím: lhal jsi! Lhal jsi, příšero!
Zdání to pouhé chtěl jsi podstrčit,
ty však za pasem klíče máš k temnostem,
avšak nechceš tajemství otevřít!