Noc probděl Nero v radovánkách pustých,
a před svítáním v čele davů hustých
se hlučně vracel. Noc ta byla tmava. –
Vzplál smolný sloup! V něm zasvítila hlava
a živé tělo, pochodeň teď pouhá –
hned vedle druhá, po nich řada dlouhá. – –
V to duje vítr. Rozbíhá se plamen,
tu přes tvář muže, tam zas kolem ramen,
a rozšíliv se na hruď kmeta holou,
šat děvy hltá nasycený smolou. –
Tak umírají vyznavači Krista!
A ještě svítí mučeníci noví,
když v hebkém loži Nero již si hoví
a v duchu zase nové kvasy chystá.