Vlasta, ana nikdý místu, nikdý času
Nevěřivši, projížděla s druží břeh,
Zhlídla nedaleko přeplavenou chasu,
Ana k mužstvu obrací svůj běh;
Pozná zradu z nářeku a hoře hlasu,
Vidí Sukoslava jeti jako měch
Nafouknutý: vrazí rychle na ten zbor,
Který tropí ale statný spor.