„Ha, co to všecko mluvil sem?
Co se to semnou děje?
Jaký pak život mě to hřeje?
Zdali pak je to ještě zem,
Kam noha moje kročí?
Vše semnou se již točí –
Jsem-li pak tím, čím dřív sem byl?
Žiji-li pak, jak dřív sem žil? –
Ach, tím sem ještě, čím sem byl!
Ach, mně teprv bude jíti,
Slunéčko kde jiné svítí!
Půjdu půjdu – půjdu spat.
Spánek můj, ten bude chladný;
Kdo mně bude lůžko stlát?
Lůžko stlát – ach žádný!
O má drahá vyvolenko!
Moje drahá, dobrá Zdenko!
Ty mě neuvidíš víc –
Z naší svatby nebude již nic!“