I cousin můj je jaksi celý z míry:
on klidný voják, jenž jen kroutí kníry
a nedá trysknout rozhodnější větě –
dnes bouřil na ten nepořádek v světě,
na nedostatek kázně, dobrých mravů,
na krále, na dvůr, na zpupnictví davů,
to proto, že prý postřeh v regimentu
rýpavou práci vzpurných elementů,
z ulice hesla rozžírají kázeň,
a voják ztratil respekt už i bázeň,
jde mimo, důstojníka nepozdraví,
sto se jich skupí, sestrkují hlavy,
zlý pohled hodí po svém představeném,
grimasu v obličeji sešklebeném,
k rozkazům hluší, v odpovědích hrubí,
však jinak mají řečí plné huby –
a všecko se tak nějak rozpadává,
prý slovem pluk svůj z Flandres nepoznává –
A papa řekl: I tu zřejmo je,
že rozpadá se celá Francie –