„Žižka v Praze!“ – ha, jak Zikmund
Rozdurdil se zprávou tou!
„Žižka v Praze navzdor všem těm
Tisícům, co pod velením
Vojevůdců vybraných
Vyslal proti němu, by mu
Cestu zastoupili!“ – ha toť
Mrzelo ho, trapně hnětlo,
Že se vzchopiv v hrdinské své
Síle, s veškerým svým vojskem
Vytáh’ z Hory, nic menšího
Nezamýšleje, než Prahy
Výdobýt. I přišel šťastně
Až k novému Václavovu
Zámku u Kundratic, kde měl
Pernou práci prohlížením
Velkých pokladů tamějších,
Dosud z úcty k Václavovi
Nedotknutých od lidu.
Najednou však zaslechl,
Značnou posilu že Žižka
Dostav od venkova, hodlá
Potkati se v poli s ním.
„Aj,“ dí k sobě, „neklať hrušek,
Až dozrají! Mohu čekat
Na křižáky: Žižkovi se
Dosype pak hodinka.“
A se vzchopiv v hrdinské své
Síle, s veškerým svým vojskem
Spěšně couv zas do Hory,
Zanechav za sebou množství
Potravy a zavazadel,
By tím dřív byl z rány pryč.