A páží obra u boku mne chytne,
než ruka moje štít pozvednout stačí,
a nad hrozným dnem sluje nenasytné,
přes hloží, skály tělo moje vláčí
a hloub zatíná drápy svoje dračí.
Poslední sílu napnu ještě znova,
až moje krev juž kolem skály smáčí:
„Ať tvoje tvář je třeba Satanova,
dřív hledí odkryješ – pak půtka začne nová!“