To mračna zlá už rotila se v dáli, 
z nich časem švihl blesk a zařval běs.
S řetězu puštěn, řádit jal se Chám,
vrah, nízký lancknecht v žoldu Ďáblově.
Lži špínu chrlil z tlamy nečisté,
zem Boží celou pokálet jí chtěje,
tím bahnem smrdutým. Dech morový
s ním vtáhl k nám a těžká, dusná tma
a chladná zběsilost a krve proud.
Kolikrát za těch dlouhých, temných let
jsem děkoval, že odvolána včas,
hrůz těch a hanby nepoznala již
mé matky duše bílá, plná lásky. –