Oh te, kit a Fébus születésedkor maga szentelt
Papjának, oh kedves Gyurim!
Vedd le soká heverő citarádat, vedd le szegéről,
S pengesd, hogy élni tudjalak.
Amit az ég nyújtott, éljünk vele: szent adományát
Ílly háladóság tiszteli.
Az, ki hazájának szolgál, felemelkedik, és az
Irigy gonoszságon tipor.
A buta lelkekkel nem tart; hozzájok azonban
Nagysága jó, s mértékletes.
Míg ifjúságod mosolyog, míg bíztat erővel:
Járj a dücsőség útjain.
Nem hoz ugyan sok ezüstöt, aranyt a Músa: de hoz majd
Porunknak is hírt, életet.