«Urak! (felel Kálmán mester)
Magyar vagyok és nemes!
Nem tud a szív víg nótákat,
Midőn súlya tetemes;
Fáj a szívem, sír, valamíg
Hazámban e fene űl, -
Valamíg egy boldog óra
Néki jobb sorsot nem szűl.