Když město strávilo mne jedem víru, hřmotu,
bled, unaven jsem zajel do hor na samotu,
chtěl vyhojit se z horečného stesku
po lásce blahé s vysněným jen ideálem,
chtěl s duše strhnout jařmo spjaté na ni žalem,
křát vůní květů, září slunce v lesku
a světit prací moudrou mnohé hodiny...
Tak zavítal jsem v dům náš bílý, rodinný.