Ale národ marně, marně žádal...
Nakladatel sám hned román skládal,
– jeť to věru nad sílu až lidskou –
kromě toho báseň satirickou,
tiskových šest archů denně psal...
Jiný erár za pomoc v tom žádal,
vojsku všemu aby rozkázal,
od kaprála dolů, teď že krásně
mužstvo všechno psáti musí básně.
Chtěj neb nechtěj psali vojáci,
erár denně dodal básní fůry,
co je muž, se psaním trmácí,
čelo každé zastírá se v chmury...
Psali, psali, při měsíci sníce,
který dál svou věčnou poutí táh’ –
ale marně, svítil ponejvíce
v erotiku divnou, o kuchtách,
o službě a o nevěře ženské,
o muzikách, jak jsou na Panenské,
často, ach, až do těch ranních hodin...
Ale mnohé byly toho zrna,
nakladatel že je četl, trna:
„S tímhle měl bych do solidních rodin?“