Zvuk slyším drobit se zvonečků, zvonků,
jak slunce když zajde, den má svůj sklon;
z nich leje, perlí se stonečků, stonků,
však žádný bouřlivý ston,
však žádný vítězný tón,
jímž by se vylila ta bolest všecka,
již věky skupily nám do kolébky děcka,
jíž věky hasily jinošský žár,
sta mužných nadějí nám zvrhly v zmar.