Slyš, vstává král a mluví k Milotovi:
„Ty's vinen vším a milán mojí vdovy,
ty's vůdcem byl té cizopasné káni,
jež ubíjela národ půduorný,
s ní spojil jsi své záští, rabe vzdorný;
co tady chceš? Hyň v lidu proklínání,
běs nechť ti v mozku osidla svá snová,
bluď! Havran pomsty dál ať hruď ti klová!