Jen daleko, jen daleko, zde všecko padá na mne,
ten výsměch zašlých illusí, smích drsný lásky klamné –
jen daleko, jen daleko z té vaší pusté vřavy,
kde zní jen křik váš kramářský kol umučené hlavy.
A tam snad přec bych zapomněl, jak bídným každý z nás,
a tam ta pouta otrocká bych volně s rukou střás’
a jasmín sobě ovinul kol umučené hlavy.