S perovkou tchán kalpak nese skvostný;
na perovce drahý kámen skví se,
a ten jako žarné slunce svítí,
že nemožno pro něj juna zříti.
Zlatou nese košili mu tchyně,
a ta není upředena rukou,
a ta není na snovadle tkána,
leč jen prsty pilně upletána.
Jí se lemem zlatá plete zmije,
a ta, jak se hlavou ze zad vije
ku předu, už jenom aby juna
uštkla v hrdlo, řekl bys, že žije!
I jí drahý na temeně skví se
kámen, a to aby ženichovi
pěkně svítil, s nevěstou až půjde
do ložnice, aniž třeba svícnu.