A v plesném trylku ironických tónů
v polibek jeho kos zahvízdal v sněti;
v tom čísi ruka zvedla větví clonu
a kdosi zřel je oba ve objetí.
On Filip, dobrý biskup z Cavaillonu
zřel tyto šťastné, milující děti. –
Ach, otče, lkali, otče, odpuštění,
my zhřešili jsme, dej nám rozhřešení!
On jen se smál a pták neustal pěti.