Stál jsem jako zkamenělý,
stál jsem jak Jan pod křížem.
V srdci mém se dravě hnaly
veliké dva horské proudy,
s hukotem a burácením
řítily se vedle sebe:
jeden černý, rozžíravý,
druhý skvoucí, rozjásaný.
Bolestí tam ten se svíjel,
radostí ten druhý skákal –
valily se vedle sebe
dlouho, dlouho, nežli oba
splynuly v proud jediný,
zvučnější a barevnější,
zářivější, nádhernější,
valící se vítězně.