Oř železný, kouř jemuž hřivou vlaje,
v dál unáší mne bleskem; vísky bílé,
luk zeleň, zlato polí, stinné háje
mně před očima střídají se mile,
že odtrhnout se nelze od krajiny;
kde jenom jaký známý na stanici,
všem ihned hlásím vesele, jas v líci:
Na prázdniny!