Zatím hoch, jenž sláb jsa s matkou doma zůstal,
vzpomínkami živen uplynulých let,
zvolna v křepké síle na junáka vzrůstal,
okem vzníceným se počal rozhlížet:
brázdy zanedbané, pobořené chaty,
nade vším ten těžký, zakalený vzduch.
Vydech’ jednou, dvakrát vida východ zlatý,
potom opuštěný pevněj chytil pluh.