až zase bílá byla sobota,
a ryba opět vynořila se,
a na ní opět hody slavili.
A kotel, který v strachu před rokem
tam byli zapomněli, nalezli
na tomtéž místě. Byli veselí;
a v kruhu širším nesl teď je vír
zas kolem „ráje ptáků“. Viděli
strom bílý v mlze jako ze stříbra,
a na mohutných větvích zpívali
tam ptáci střídavě a andělé,
a moře přinášelo sladký zvuk
těch zpěvů zdaleka jak ozvěnu,
a bratři slyšíce, jak vítají
je andělé, až k slzám pohnutí
jim naslouchali, zpěv až zanikl
a strom až zmizel z jejich obzoru.