Ale slyš to každý též a pozoruj:
Kdo jda za mnou, posluchač jest sice můj,
Leč nečiní s myslí čistou, srdcem vřelým,
Co mu radím, co mu velím:
Vedle věčných pravdy výroků
Podoben jest člověku,
Na moudrou jenž nedbaje nic radu,
Dům si stavěl v sypké zemi bez základů.
Když se řeka zdmula
A se obořila na ten dům,
Hned jím hnula,
A ten dům sesul se v rum.
Staviteli po tom bylo hořce lkát,
Nebo veliký byl domu jeho pád.