V jizbu druhou tich se odebírám,
ku balkonu dvéře otevírám. –
Ani kročej venku slyšet není,
náves celá – jako po vymření;
jenom lípy šumí u kostela,
a v jich stínu, který chladem dýchá,
kachní havěť honí se a šplýchá
na rybníku, jenž se stříbrem bělá.