U hradu vzteklosti hrom, až hory se třásly,
Do lidu hřměl; neb outokem hrdina Český
Do hradu proudil, a zástupy v hlubinu srážel.
Hrůza se sypala s hor, křik z doliny bouře
K nebi se pnul, a y skalnaté ohromil muže.
Pro milé zlato a sličnosti vykvetajícý
Bojoval vrah, mdlých ujav se nevinností
Zápolil Křesťan. Nedbaje života svého
Házý v rozbroje vír se s hlukotem Izuf,
Můrán střílí v drtivé nebezpečenství,
Byťby y krev měl za pannu zcediti všecku.
Ladislav svých záhubu v outoku spatřiv
Ohnul se v zad, a y zmatek y ouzkosti rozliv
Do Saracénů štěstí ukoval k bratřím.
Již se y vítězství blesk na křižovníky
Usmívaje, a hrůzami zděšuje Turky
Hrdiny blažiti měl, když z polohu zrada
Hrnula pluky, a zkalila mužnosti slávu.
Praporec Krystův, královu důvěru zradiv
Emanuel co satan Křesťany tiskna
Nebezpečenství syl, by koruny hrdin
Života zbaviv svatyni na věky zrušil,
Vyzvav v ouklady pluk, jak hromovy střely
V outoku nejprudším hnal na křižovníky,
Ztrojiv vzteklosti moc hluk skalami šířil,
Příval se proudoval v zad, lil v hrdiny zmatek,
Zvrátil y řád, y mužnosti udusyl plamen.
Z předu y ze zadu meč jak po nebi bleskot
Křížil se oslepujícý; plukové vítězujícých
Třepili lid jak hromové s plamenem rázným
Vrchole hor, neb věže a stoleté kmeny.
Křesťané mocní zradou hynuli mrzkou.
Darmo se obrové v tísních zpírali zkáze,
Darmo y čtveřili moc své klesavé sýly,
Výšili moudrosti hlas, jak ovoce zralé
Padali v touň s hlav drsnaté skály,
Skládali zbraň, a se házeli v řeku, by nectné
Poroby ušli. Jen hrdina Ladislav, a
Kmetové tratíc sýly a mužnosti jiskru
Mdlobou bez sebe padli, a v porobu shrkli.