Zda zlá vypukla a neznámá nemoc
ve stádech kočujících synů stepi,
či hádka mezi jedné větve syny
nůž zvedla vraždy k vůli krasavici,
jež k cisternám pro vodu večer chodí
a zvoní zlatým kruhem na kotníku
a blýská zlatým kruhem v každém uchu?
Či byl to pouhý bezvědomý rozmar,
jenž povstal v nich řka: Dost nám dlouho sloužils,
my jiného již potřebujem boha,
ty’s přežil se, tož padni mezi veteš
a vítr zasyp tebe spoustou písku,
zmiz s tváře země jako z našich srdcí?