Takto zakvik’ z jiné kapsy zase
kletý ďas a měně řadou křesla
dále v různě zpitvořeném hlase
metal do klubu ta hluchá hesla,
průpovídky babské lvího vzhledu,
nadulé ty žabky, plné jedu,
jichž se rodí na sta v bařenisku
zlovolného, nezbedného tisku,
laciné ty bliktry, jimiž chytá
politické hejly závisť skrytá,
sama nevědouc, jak provést lépe,
co svým kyjem pobláceným tepe.