Lahůdky kol jen, lahůdky, lahůdky –
O krásu jsem tě prosil, Pane, tys lahůdky dal mi,
o vášně žár nejsladší, stravující jsem tě prosil
a ubohé své verše
jsem nesčetněkrát v pokoře slzami zrosil
neb dal jsi vláti nitrem mým tušení nekonečna
a svaté hrůze věčna!
Ó rci, kdo učinil žaludek vladařem, bohem,
kdo vytýčil mu ty nesčetné božnice
– portály mají z drahých dřev, hlazené, skla zrcadlová
a elektrické lampičky třpytí se tam kramářsky lákavě, –
cos divadelního a cirkusového
je vždy tam, kde žaludek kraluje,
bůh, uctívaný hořeními tisíci,
strašlivý tyran chuďasů.