Útrpně naň hledíc, Dagmar děla:
„Zdali stačí k takovému dílu
slabé rámě starobného těla?
Sklátily by snadno jarou sílu
obtíže té pouti. Ký zdar kyne,
dojdeš-li tam, v poušti nehostinné,
v lůně divokého pronárodu
bezbrannému starci bez průvodu?“