Kol nás šli domů lidé z práce denní
zle zpocení a těžce unavení...
I Kozáček se klátil za přípřeží,
jak na Pálenku volal, na Smolu,
neb zazpíval si, v celém padolu
hlas rozlehl se jeho, dosud svěží.
Ač na světě již divná prožil léta,
přec podšívka byl vždycky veselá
a říkal: „Smrt až pro mne přijde kmeta,
až ponesou mne kolem kostela,
pak muzikanti hráti musí skočnou,
již za mlada jsem dupal blažený,
až dohrajou, hned veselejší počnou,
vždyť navždy pokoj bude – od ženy.”