A když den na to před oltářem Jova
zápalnou oběť pontifex zas pálil
a když už čistý plamen v žertvě hýřil,
tu pontifex zdvih ruce, vroucím hlasem
před tváří císaře, gard, senatorů,
římského lidu, takto k bohům volal:
– Ó Jove Kapitolinský,
ty římské moci ochránče a zakladateli,
ty, Gradive,
a ty, ó Vesto,
ostřihatelko plamene i domu,
vy bozi ostatní a bohyně,
již jste moc římskou vyzvedli
z počátků malých k výši úžasné –
k vám volám jmenem Vlasti:
ó zachovejte, ochraňujte dále
tu říši,
císaře našeho a pána
Augusta Imperatora Othona,
by ve zdraví a slávě dlouho panovati ráčil
k oslavě vaší,
k našemu blahu a štěstí,
a dopřejte nám
– až dojde jedenkráte cíle žití svého,
tož účastenství blaženosti vaší –
nástupce jemu podobného,
v jehožto ruce
tak blaze bude světu,
jak se mu blaze nyní žije.
Ó splňte zbožná přání naše,
bohové věční!