Smíchem blázna zachechtal se kmet.
„Ne, ne, drahá! Klidně pode břehem
hlaď nehybná leží. Vonný květ
nad hlubinou černou září sněhem.
Stíny kmenů v hloubku zapadly
a tam v prostřed jako jiskry žhavé
hvězdičky se s nebe zrcadlí.
Ne, ne, tiché jsou ty vody tmavé! –
Vidíte-li třtinu tam se chvět?
pod ní ve hlubinách utajený
zámek vil je ze stříbrné pěny,
zlatem plá tam jahodový květ!
celý sladký pohádkový svět!“