Tři dny jsem chodil kol té smutné lípy.
Ráz seker padal jako žhavé šípy,
jí ruka katů nejprv hlavu sťala,
vždyť báli se, až celou tíhou padne,
že zdrtí život tělo bezevládné,
že zdrtí chýši, jež se dole krčí
blíž kostela, kde lípa, obr, trčí.
Tož jako mravenci, jak datli vzhůru
se lidé drápou, čníce do azuru,
jich pily teskné miserere pějí,
až sněti lípy bolestí se chvějí.