Tož, třeba bylo mnohdy od ní jíti;
však žena statečná svůj úděl zná,
a snáší vše, tak dumně úsměvná,
neb srdce zná, jež na svém čila bíti;
ví, že se vrátí ten, jenž erb svůj ctil,
zas celý její, zdráv a mil,
tak mil i teď, kdy stříbro sedlo v skráně,
jak v máji svém on býval Bibianě. –