Nyní víc nechodí za mnou až k prahu,
úsměv jí nesejde s líček,
bezpečně hledí teď vstříc svému blahu,
slza však skane jí s víček
v ňader skrýš, jak nenadále
by brillant pad’,
a musím líbati dále
ty její ruce,
ty bílé ruce,
ty drahé ruce nastokrát!