A potom přišly chvíle zoufalé,
když Noemi se v pláči loučila
s vychladlou otce svého mrtvolou,
již uložili v rakev, ve které
to mrtvé tělo nesli na hřbitov –
tu ani nechápala, opravdu
že otce svého navždy ztratila,
že odešel, se nerozloučiv s ní
jediným slovem ani pohledem,
ji ani nepohladiv po čele
naposled ještě, ani nepodav
jí ruku, jí, své dceři, kterou přec
tak miloval, tak ze srdce měl rád
a která přece vždycky jemu byla
tak nade vše, tak nade všecko milá...