Těch míst tak rádo se mi vzpomene:
Úhledné domky, čistě bílené,
se táhnou křížem od zdí kostela,
a nad ním chalup směs tak zvetšelá,
jak Kristův trn, vtisknutý do čela.
Jen došky střech a nic víc netrčí
z těch obložených dřívím chatrčí,
zkad jako dlaně okno vyzírá.
Zda žije se tu či jen umírá,
je těžko říc’, leč každý cítí to.
Pak pastviny, kus země na žito,
a velký les se táhne kolkolem,
nad bídou na hoře i vlídným údolem.