Přestal zpěv, v hrob položili tělo,
Do města se s truchlivými srdcy
Rozcházeli lidé. Podivín ni
Slzy neumořil, bolest jako
Skála na ztrýzněné dolehala
Srdce, umrtvila rozum, pamět
Zatemnila. Václav společníka
Mladosti své opatruje jako
Oka, jak stín se ho držel, světem
Prováděje, hleděl ztrápeného
Ze zoufání vytrhnouti činem.
Podivín co na vyslance s nebes
Na Václava pohlížeje ani
Na krok dobrodince neopouštěl.
V nebezpečenství s ním, s ním se vydal
V radost, ve dne v nocy obcházeje
Nešťastníky, prohledaje bystře
Rozedrané byty, kde se slza
Vykropila na tvář, ozýval hlas
Bědování, jako andělé tu
Utírali slzy zármutku, a
Utišili nářky ukrutenstvím
Vybouřené, břímě chudoby a
Necti zlehčujíce mírnívali
Zdivočené duše laskavostí,
Znebesyli zeměplazy slovem
Božím, Krystu vyzýskali věrné
Služebníky z dravých ukrutníků.
Bůh a láska řídívali kroky
Vyvolenců Páně, zem y nebe
Spatřovaly krásu člověčenství
V blesku zvěčňujícých činů, v boji
S nížícými duše vášnivostmi.
Nyní do chaloupky vcházývali
Zkrotit hladu divokosti, moru
Strhnout vzteky; již se odebrali
Na trh, kde lid divý hanebnosti
Odkryl srdce, živil zhoubné vášně.
Podívání děsné umrazylo
Lidský cyt. Tuť otcové a matky
Jako skály tvrdé, jako vlcy
Lítí stáli u strhaných dětí,
By pohnutí svou krev prodávajíc
S hltavýma očima co vejr se
Zarazyli na lid kupujícý,
Na peníze blyskajícý, zlato
Z ruky vytrhnuvše odhodili
Jak psa dítě kupcy, pospíchali
S potěšením blýkajíce na lup
Do hospody, aby zapíjeli
Duši svého syna. S bolestí se
Díval kníže na sníženost lidskou,
Vyrval z klepet syrovosti děti,
Jako otec staraje se o ně
Bohu posvěcoval vytržence.
Přistoupil y k muži truchlícýmu.
Ploditeli slzy zalívaly
Oči, ruka se mu třásla, kterou
Syna u noh klečícýho držel.
Sotva na syna se podpíraje
Stál, a vzdychal, syn se k otcy tlačil,
Nechtě outlých rozepnouti rukou.
Na cenu se Václav táže, otec
Mlčí, smutně v oči pohlížeje
Kupcy; kupec odstoupiti míní,
Otec trhá sebou, mluví, smlouvu
Uzavřeli. Václav vyškubuje
Dítě, otec skočiv vytržený
Zakřikl bolestí, a zaběhl s trhu.
Za ním s Podivínem Václav vedouc
Dítě; pacholíček ukazuje
Ku chaloupce cestu; přicházejí,
Zaslechají pláče, vcházejí, a
Bože! vidí ukrutenství hladu,
Nemocy a hoře; matka mroucý
V žalosti se topí pro milého
Syna, otec patře na rozmilou,
Zahazuje zlato, klesá na zem,
Těší, slibuje, že dítě matce
Vrátí, ohlíží se, zočí nahé
Děti hladem ruce spínajícý
K otcy, srdce muži puká, vrhá
Sebou, Bohů volá ku pomocy;
Bůh se zjevuje mu; Václav s synem
K otcy, navracuje dítě, krotí
Hlad, a tiší bolest sevřeného
Nehodami srdce, matka oči
Otvírá, a vzdychá, ruce k nebi
Napíná, a na Václava posla
Milostného Boha patříc pláče,
Slzami se ulehčuje srdcy
Stísněnému, duch se jasní, láska
K životu se mocní, vstává, děti
Líbá, po kolenou k dobrodincy
Leze, díky jeví, anděl zmizel.