Ten však stojí němý, nepohnutý,
jak by dotknut smrti perutí,
tak jak stojí s rouchou labutí
Cherubín ve křídlech rozepnutý
nad hrobem, v němž jinoch pozasutý,
nad urnou jsa skloněn bez hnutí,
tak tu jinoch prvou láskou jatý
nad hrobem své lásky přimražen
a jak smrtnou ranou zasažen
se zemí je trojnásobně spiatý
co květ máje srpem podeťatý
nižádnou víc rosou nesvlažen,
ani slza nemůže víc z oka,
v příteli že spatřil svého soka!