Jmenem kmotra poctěný,
Sedmihlásek učený
stoupiv na tribunu hned vykládal:
„Jindy tvrdívali učení,
že jest Sedmihlásků řeč
ze sedmi jazyků směš,
Babilonská věž.
Křivo to je domnění;
pravda praví naopak:
Sedmihlásků řeč
sedmi jazyků jest máti.
Tak to jest a nejinak!
přísně to lze dokázati. –
Jak sluneční paprslek
v barev sedmero se rozděluje;
jako Dunaj, kníže řek,
sedmi rameny do moře pluje:
tak z našeho jazyka
sedm samohlásek vyniká.
V řeči Slavíků
slyšet jich jen patero:
a, e, i, o, u, – nic více;
v našem ale jazyku
známe samohlásek sedmero;
ö a ü jen naše plodí plíce,
a my z nich skládáme celé
básně líboznělé. –
A jakť mužný řeči naší ráz!
Našinec-li zazlořečí –
děti křeče popadají,
dámy omdlévají,
oněmují, trnou diplomati;
na rtech slova jim se hatí,
v kostech mozkem chvěje mráz. –
A bohactví řeči naší!
Perle slov Slavíkům my jsme dali:
pečeni, stůl, oběd, kaši –
a vše jiné umění,
vzdělanosti znamení.“