Ty doby odešly dávno, dávno je tomu.
Jak zpustly zatím Tvé chrámy, zchátrala srdce!
je zimno v svatyních Tvojich, do kostí mrazí,
tam olej nečistý lije páchnoucí světlo
a obět zápalu Tvého nenosí nikdo.
Mne lítost pojala v hloubi, nesmírná, velká;
Tvé rámě rozpjaté křížem dráždí mou bolest,
Tvé srdce vyčítá otevřenými kraji
jak rtoma oschlýma žízní horečnou, dlouhou,
Tvé hlavy koruna prachem do popelava
jak Tebe ubohým činí prostřed nás králem!
Tvůj sluha poslední z Tvých jsem posledních sluhů,
má miska obětní také prázdna je, prázdna. – –