Byl král chrabrý, mocný mezi králi,
Duby vyvracel a lámal skály,
Nevládl však žezlem v blahém klidu,
Po železu svému velel lidu
Hrdým velením, co v jednom mžiku
Trestem svému hrozí přestupníku.
Ačkoli mu žezlo v ruku dali
Ti, kdo pánem svým jej udělali,
Král, když na trůně se usadil,
Davem zbrojnošů se ohradil,
Místo žezla kopí chvatem jal,
Dle své vůle hrdé kraloval:
Neb mu všickni po vůli jsou byli,
A svých šíjí před ním nachýlili;
Nikdo se mu proti příkoře
V slušném nepostavil odpoře.
Tedy svojí hledě výhody
Král se opřel právům svobody,
Jichžto národ před svým panovníkem
V době dávnější byl oučastníkem.
Zhrdnuv slávou mírudárce krále
Proti sousedům svým válčil stále,
Hlavu pokryv tvrdou přílbicí
Ostrou ozbrojil se sudlicí,
Těžkým mečem bedra opásal,
Jímžto v bitvách hrozně potřásal,
Jímž do prachu bojovníky kácel,
Kdyžto křivdu páchal, křivdu splácel.
Rozloučiv se s pohodlím a mírem
Podmanivým stal se bohatýrem.
Tedy za krev v boji cezenou
Byla sláva jeho odměnou,
Co u vřesku svojí hlučné trouby
Ohlasem se chlubí cizí chlouby,
A když váleční hrom zahřímá
Ústa svá si nejvíc nadýmá,
Aby potokem krev vylitou
Věstí oslavila hlasitou,
Věstí, která chloubou přesycená,
Lží a klamem štědře zbohacená
Po všem světě šíří se a roste,
Až se octne v říši bájky prosté.