A nyní psaní ručky tvé bych měl tak rád,
ssál parfumu dech z něho, čet v něm nastokrát:
že beze mne ti v městě smutno k zoufání,
že v duchu tvář mou zříš, hlas můj že kol ti zní,
že na mne vzpomínka tě nevýslovně blaží,
že mého příjezdu den čítáš po čárkách,
že čteš mé verše, že se jevím tobě v snách,
že budeš na mne jistě čekat na nádraží...