Ten květ snů, plný vůně, vláhy
než rozvil v jeho klidné mysli plně,
ryk v lesích strašný zavzněl právě –
a děti ozvěny, jichž nesčíslně
se toulá kolem, opáčí jej v lese.
Kůň polekán se na všem těle třese,
jak neštěstí by nad ním peruť zvedlo.
I vyhoupnul se Záviš rychle v sedlo,
bod’ koně v bok a dále kvapem spěje,
by dověděl se, co se to kde děje.