Po letech pak čet’ starou knihu jednu,
kde stálo: „Tam, kde maják nyní kmitá,
čněl před lety chrám slavný Svantovita
a na skalisku zářil v noci stíny;
tam zpěvy zněly, tak že do skaliny
loď nevrazila, když za světlem jela,
byť vichr dul a bouř divoce hřměla.
A posud praví staří námořníci,
že viděli jas divný, hárající
plát nad vodami v dálku o půlnoci.
Leč kdoby věřil takých kouzel moci?
to byli pohani – my ctíme Krista.“