A ticho hlubší je, než v půlnoc bývá,
snad abys slyšel líp, jak srdce zrývá
ti rvavý tlukot, hlasný, bolavý.
Vřava bujná; k slovu se hlásí
tvé vlastní city, trhají pásy:
„Ven, do života, světla z mrákavy!
Nač o hrdinách paží svět jen bájí?
Sta hrdin v srdci hrdinném se tají.“
S kouzelným klíčem kde však ten vrátný loudavý,
by v květnaté břehy proud svedl jásavý?