Mars, a kinek rabja vagyok,
Mind csak messzebb hajtogat;
Egy két lépést alig hagyok,
S Amor vissza rántogat.
Meg-megállok és szememet
Napkeletre meresztem:
«Ott lakik ő!» s kebelemet
Könnyeimben feresztem.
Így szörpölvén Amor mérgét
És táplálván búmnak férgét,
Mars kiált, - eljajdúlok;
S meg-meg tovább indúlok.