„Má dcero, sestro mladá duše mé,“
děl Karel, „Roland, rek můj, mrtev jest!
Tys ovdověla! Synu zasnoubím
tě vlastnímu však, světa koruna,
ač slabou, přec ti budiž náhradou
za lásky sen, jenž se ti rozplynul,
jak ranní zora záhy pomine!“