Nuž, soudili ji během málo dnů.
Dav rozzuřený stále volal: Smrt!
Smrt! volal Makár, žízniv po pomstě
a jásaje nad bolem Karlovým,
Ném jediný byl mírný jako vždy
a moudrý, rozvážný, však jeho hlas
ve vřavě zanik’. Pravil Makáru:
„Ty příliš dychtiv jsi, a spěcháš tak,
by rozsudek se vynes’, příteli,
že myslím, že máš k tomu příčinu!
Čas vysvětlil by mnohé, co se zdá
teď záhadné až k nepochopení!“
A obrátil se takto k císaři:
„Buď silen, pane,“ řekl, „ spravedliv
a nedej strhnouti se v divý vír!
Ó, pomni, jak jsi často v životě
se přenáhlil a jak jsi pykal pak!
Což plodů nenese tvá zkušenost?“