Klid. Ticho. Hluboká a černá tůně,
jak láká chodce zemdleného poutí,
tam všecko uvrhnouti,
čím srdce krvácí a těžce stůně,
v ten bezdný hrob a tmavý!
Však nad ní azur smavý,
pln jasu, světla zlata, v němž vše svítí,
zpět volá je. – Toť žití!