Velký měsíc, plný, jasný
nad lesy se vznesl tiše,
stříbrem otkal kraj ten krásný,
hory, les jak bájné říše.
Mlčí noc. Jen z lesu hloubi
časem povzdechem to znělo,
jako by tam z temna doubí
cosi k hvězdám jasným spělo.
Mlčí kraj. Noc letní, snivá,
teplá, vlahá spřádá dumy.
Moře hvězd po nebi splývá,
tiše větřík časem šumí,
vzdaluje se a zas blíží.
Měsíc v potoku se shlíží,
který bublá blízko chaty.
Vrba, kloníc nad potokem
peň svůj vetchý, hrbolatý,
zdá se plynout stříbra tokem,
na ní mech – to háv je zlatý.