Znám šerou dvojici, jež těká plaše
po vašich dálkách, stepi ohromné,
znám věčně bloudící dva stíny vaše,
stín minula, stín doby přítomné.
A neznám-li jich nitra, aspoň tuším
je z věštích knih a písní země té,
jež slova daly ztajeným těm duším
a budí je v sen hlubý zakleté.
Vstaň, broďágo ty bosý, se mnou pojď,
i ty mne, děde zbožný, doprovoď!