Odloučil se fousatý pán rozum,
aby na Sinai mluvil s hospodinem;
a když se tam zakryl neprohledným stínem,
vyrostly mu rohy, sílu trkající.
Zatím však ta lůza v srdci tancující
zlaťounké si ulila telátko.
Lůza zpívá: Rozmilé božátko,
apisku nadějný, hleď nám povyrůstí,
abys mohl vypít celé rudé moře –
celý Israel se do Egypta pustí,
a toho roháče zůstaví na hoře.