Zlatá Praho! S hrudí rozechvělou
u Tvých nohou bledou kloním tvář,
prostou píseň – ne, svou duši celou –
pokládám Tvé slávy na oltář;
neodmítej pěvce ze zátiší,
kojeného krásou ve Tvých zdech,
ač co v noci v ňader zkvetlo říši,
rozvanul mu první rána dech.