Byl podezřelý dávno: jezdil na Rus
a na Krymu měl villu, za choť Rusku.
Byl učený, a řeči jeho plamen
jak zažehoval davy! Nic se nebál
a nehrbil se před velebou trůnu.
Byl pevný, zlata lesk naň neměl moci
a zhrdal třpytem titulů a řádů.
Takový člověk je buď blázen velký
neb nebezpečím státu. A tak válka
když rozestřela přes říš dračí křídla,
byl jat a před soud postaven a souzen
a odsouzen (dřív, nežli jat byl) – k smrti.
Pak zaváhala Vídeň. Usmrtit ho?
Smrt jeho sboří poslední snad mosty
od trůnu k Čechům, již ho mají v lásce.
Na frontách teď již desertují houfně,
jak potom? – Orel dvouhlavý ho pustil.