Hlučení z dola vzbudilo mě časně,
já k oknu stoupla. Slunce plálo krásně
radostným jakýms, čilým, svěžím světlem.
A po náměstí jak včel v roji vzletlém
se lidstvo hemžilo a hlomozilo.
My strojili se. Po snídaní bylo,
když de Richebourg k nám přišel: že prý jesti
vzrušení všudy; v městě, na předměstí
se rojí postav jak mravenců všady
a vylupují zbrojířů všech sklady,
řečníci mluví rozčilené řeči,
jich posluchači hlučí, bouří, ječí,
gard většina už sbratřila se s davy
a tenorem se stala této vřavy,
Ať žije třetí stav! – hřmí hlasy hromu
a Do zbraně! řvou do průjezdů domů,
mávají píkou, zrak jim zlobně plane –
prý dojista se dneska něco stane.