Vrána ustál. Trnou posluchači;
k sousedu se soused blíže tlačí,
jak by zlosyn po žití mu drahém
sahal. Krejčí vzkřikl, hlas co stačí:
„Spaste duši, písař Vrána vrahem!“
Tento ale klidně v chmelném zdroji
dušičku si zpráhlou zavlažil.
Když se hrůzy druhů nabažil,
pokračoval takto v řeči svojí:
„Za nedlouhou dobu po skutku,
vrátil jsem se v naši hospůdku,
a nechť věří kdo neb nevěří,
chutě dal jsem se v svou večeři.
Seděl jsem tam ovšem sám a sám.