I vyšlo konečně; všem srdce tepá –
však div se náhle nezastaví v běhu:
to slunce žárné byla výheň slepá,
s tou hvězdou porovnána plnou žehu.
Jak můra, křídloma jež pracně třepá,
se svíčky plamenem se octnouc v střehu;
tak vysílené, mdlé se neslo vzhůru
skrz páry špinavé a žlutou chmuru,
jak člunek v moři dálném beze břehů.