Dlí v rozhrnutých plátnech stanu,
jen dlaněmi jak tleskl Mohamed,
hned Sedmi němých mračný aga bdělý.
Zem čelem bije po rozkazu
a ven se vine s hladem plazu – –
Dlaň po šerbetu vztáhnul Mohamed;
jak teplou krev by lokal do nechuti,
šťáv bez ledu mdle sladkou rmutí
jen na splach výtek vlaží ret.
Již potoky se krve třísnil,
ni tajné vraždy nelekal.
Co fetva dovolí, kdo plísnil
by zrad mu v hrdle kal!