A naděj mějme! Těšitelko vřelá,
ach, kolikrát už hnali jsme tě z domu,
jak babku žvavou, která vždycky chtěla
nás těšit přeludy jen... dávno tomu...
buď u nás, mluv, ať duše rozechvělá
se těší... zajdi k tomu, ku onomu,
kdož hlavy věsí dosud – přijměte ji
a sluchu přejte povídačce její!