A tento obraz stíhal opět jiný,
šer stromů houstnul v neproniklou klenbu,
vše bylo svěžest, vůně, v středu buků
a stověkých lip stála velká modla,
dým obětí k rannímu nebi stoupal,
sbor kněží zněl a hlahol bojovníků
a v dívek tanci, v květech, jasu, vůni
byl slaven příchod Vesny, která vzbouzí
zem k životu po dlouhém spánku zimy
a život jsouc kol rozlévá zas život.
Ve stínu stromů plesal šťastný národ,
své bohy ctil, v své zemi sám byl pánem
a nevěděl, že jako černé mračno
se chystá v záloze ta budoucnosti
a losů strašná kletba, neustálý
boj o píď této jeho svaté země,
o hrstku prachu jeho velkých dědů,
o jazyk jeho, s ním o jeho život.