Své v středověku hřměla „Dies irae“,
pod křížem v „Stabat mater“ hlasně štkala,
v „Tedeum“ zajásala všehomírem...
Ó závrati, ó opojení, víre!
Kde břehy vaše, v nichž se rozjásala
jak zvony plníc láskou svět a mírem!
Pak zněla v písni „božích bojovníků“
titánských řeží sledním ohlasem,
a sírá lkala v Exulantů vzlyku
s posledním Čechů zápasem.