Hluboce v údolí nízko se spustily bouřlivé mraky,
krajinu ztopila noc, v mlze jak spějem dál v ní,
vrcholy stromů tmou klikaté blesky nám šlehnou vždy v zraky,
ve hvozdy mlčící hrom zaleh’ a dutě v nich zní.
Dusné parno! Modřínu haluz neskřípne ani,
list se nehne, na hrázi mlčí třtin šumné lkání.
Mlčky jak v pohádce zakletí dále jdeme a jdem,
neznámý jakoby osud nad hlavou visel nám všem.
Jako spásu čekáme, vichr by v ticho se vrhnul,
k plesné hymně odboje strnulou přírodu strhnul.
Ale marně, bručíc bouř tíhne v útesy skal,
v hlucho, v ticho vhrouženi jdeme jak žitím dál.