V bílém krbu, jenž je vzácná práce vlaská
v budoáru vkusném, čilý ohník praská,
z nádherného lustru nad kulatým stolem
příjemné se světlo stele po komnatě.
U stolu, jejž mnohá vzácná krmě tíží,
sedí Vladimír a k němu něžně vzhlíží
Camilla; je v prostém, domácím jen šatě,
ale svůdném tak, že Vladimíru zdá se,
že jí nikdy ještě v také nezřel kráse.
S utajeným dechem každý pohyb její
sledoval a líc mu plála ohnivěji,
krev mu kolovala u větším vždy žáru;
a když z kouřícího potom samovaru
s úsměvem kol kyprých rtíků krásná vdova
horkého mu čaje nalévala znova,
při čemž dotkla se ho paže její holá,
neodolal déle kouzelné té víle.
polibky jí pokryl rámě sněhobílé,
široký jež rukáv odhalil mu zpola.
Camilla jej sličná žertem za to kárá,
ale marně skrývá mocné rozčilení,
také v jejích ňadrech divný plamen hárá
a hlas neubrání silnému se chvění.