A s klanečníkem na šíji
v svůj vrchnost majestát se zavíjí,
ni nemrkne a zas jen v sebe souká...
Však kozy mé, ó kozy, jaký vám stud kouká
z těch úlisných a štěrbinatých očí kozích?
Nač byla báj o vroubkovaných rozích,
nač bradatá vám tvářnost marciální!
Ó, osudové poražených žalní!
A dlouho zní pak tenké mekotání
a mnohou bouli šedé chlupy schrání.
Ba jednou by již málem jedna koza milá
tu passi také byla žitím zaplatila.