Teď hleděli jen všickni zemi vstříc
a blíž a blíže loď je nesla tam,
a při západu slunce viděli
teď pevné věže čníti nad stromy,
jež stály na skalách. Hrad ohromný
jak velikánů sídlo zjevil se
jim poznenáhlu v skvělé záplavě.
Tam zajisté že vládl mocný král.
Les sloupů rostl ze skal k nebesům
a nesl pavlany a výklenky,
a otevřené chodby bez konce
se ztrácely do síní ohromných,
a vybíhaly zas ku schodištím,
jež od patra do patra nesla se,
tak široce a k divu mohutně,
že zdálo se, že ze skal svalena
pro těžkopádné kroky obrů jsou.
A z mramorových, skvělých průčelí
sta oken plálo všemi barvami,
jež červánky v nich byly vznítily,
a všude po chodbách a po schodech
se hemžil v nekonečném průvodu
sbor za sborem těch skvělých oděnců,
již zdáli se, že hrad ten střežili
a velikému králi sloužili.
Jak duha pestré jejich oděvy,
a samé zlato, lesklá jejich zbraň!
Vše bylo světlo, plamen, barev hra,
a mniši nedočkavě toužili
ty divy uviděti na blízku.