A ulehli. Tmou komory se plazí
pruh rudý k stolu od kamen,
kde drobnou jiskrou skáče na řepice.
A vichr buší v okenice,
v noc meluziny skuhrá sten,
jak žebrák u dveří by lkal své žaly
a skuhral, huhlal v důvěře.
Pan Bušek stichl teplé na posteli,
jen markrabí v svém loži bdělý
své ještě šeptá páteře.