Po vlasti jinoch roznášel svůj zápal,
hrál, pěl a budil, v noci péro chápal
a hráze lhostejnosti bořil
a na jich troskách lásku stvořil.
I ač mu často srdce krvácelo,
vždy zvedal mužně k nové práci čelo:
„Což na jediném – lodníkově – žití,
když lodí, vlastí zmítá vlnobití!...“