Tma, déšť a vítr, slota zlá, že do ní
psa nevyhnal bys. Drnčí lucerna,
jak cvakala by zuby; z ní se roní
svit žloutenkově žlutý do černa,
a v blíkání tom na plakátu zmoklém
čtu z okna nápis: „V sudě Diogena“. –
– Dnes do divadla? Na kus antický?
Žel! Marně zve tam půvab klasický,
neb musel by být Horaciem Koklem,
tím hrdinou i plavcem zároveň,
kdo by se pustil dnes v tu povodeň.
Mně zbraňuje v tom svatá Hygiena;
ach, odpusť, odpusť, mistře Vrchlický!