Rajmund nemoha svých již svírati cytů
U milé klekl: Tvým, Bohyně, otrokem věčným,
Promluvil s vášní, buda se v nebezpečenství
Hodím proud, muž slepě se proderu ohněm,
Abych jen vydobyv krás sy nejrozkošnějších
Na světě celém co Bůh sám panoval v srdcy
Zvolené své. Tvá sláva a žádosti duše
Nejnemožnější prácemi mými se zvěční.
Byťbych y zraditi vlast, byť bych Bohu se svému
Zpříčiti měl, rád, okemli milenka kyne,
Vyliji krev, svět k nohoum Bohyně složiv
Víru y přátely své jí v oběti vydám.