Jen orlem býť, se vznášeť v nebes výši mračné,
na vody lesklých moří zírať na průzračné,
a na vysokých skalách spočinouti blaze,
míť pod sebou svět širý jako na obraze,
jen na chvíli si oddechnouti lehčeji –
já přál bych sobě.
Mně na zemi tak těsno jako v hrobě,
mně jest jak keři pod sněhovou závějí,
v mých prsou bouřívá to vždycky hněvněji,
když lid svůj vidím u veliké mdlobě.