Hned, jak na mši zazní zvonův hlas,
do chrámu, jak vždycky, pospěš zas;
ona žena čekať bude na tě,
která někdy domů uvedla tě
zachráněnu před Krepim, zlým vrahem;
s rodným se ti loučiti je prahem,
leč jen to nás muk a útrap zbaví.
K Mělníku se rychlou cestou dáte,
v posledním kde mlýně bez obavy
Hanuše se klidně dočekáte.
Mlynář posud k české zná se víře
Pražských bratří, ještě této chvíle
napřed letla starostlivá píle;
na každého čekať bude zvíře
ušlechtilé, na jehožto hřbetu
v přestrojení, beze strasti střetu,
uniknete za skalnaté moře,
v Žitavě pak, v exulantův skrejši,
kněz posvětí vroucí vaši lásku!“