Vzpomínky opatruj, 
studeně zvoní jen stříbrné hvězdy
o kámen tvůj.
V krvi je dosud zakletý travič,
a hořký vzpomínek, suchý a vyzáblý chléb,
jedinou potravou nocí.
A větší hořkost je v srdci, než docítit může
ten dlouhý studený stín:
těm říkává sbohem, kdož nikdy, ó nikdy,
nechodí k němu!
Za vonnou besídkou kvetl nám tenkrát
opojný ruj,
studeně zvoní jen stříbrné hvězdy
o kámen tvůj.