Dějepis zajde, pergámen též zetlí,
povrhne mládež snad i latinou:
děje však vísky a jich pomník světlý,
v paměti lidské hned tak snadně nezhynou.
Jeden kříž zajde, postaví se jiný,
onen kmet zemře, ten se vydaří:
mládež pak, slýchat praotcův svých činy,
vždycky se ráda sběhne k bajkáři.
Spůsobem tím pak konce dějům není,
dědiť je s pověstí vše pokolení.