Vstoupiv k němu, pravil: Člověče, co
Zuříš? Ty mne starce, ty mé břímě
Vidíš, a se ještě ptáš? Muž divý
S mrzutostí odpověděl. Škoda,
Člověče, že šediny ti hlavu
Kryjí, že jsy v světě zkušenosti
Nabyv, poznal běhy, poznal světa
Vrtkavosti; a předc, jako mladík
Bez rozumu mluvíš, a y jednáš.
Což ti povědomo není, tady
Naše pout že trninami vede
Do věčného ráje, Bůh že moudrý
Zkoušeje y ctnost y odvážlivost
Lidskou, srdce navštěvuje hořem,
Přečišťuje jako zlato duši,
Aby jak sníh bílá, jako slunce
Jasná postoupila do věčnosti
Chrámu? Pročež trp, a pracuj, a co
Muž se dotři hojnosti a zdraví.
Pronikavou Václav mluvil řečí.