Ženy zasedly teď k práci.
Stará paní zabírá se
v vzpomínky zas. Při tom šije,
stříhá, měří. Lucy zručně
ovrubuje jemným stehem
kraje dětských košilek.
Dobrá nálada zas vládne
nitrem jejich. Z venku září
jarní den svým světlým teplem...
Hlasy vřískajících vrabců
padají sem z ulice...
Teď se Lucy rozesmála
– poprvé zde – jasným smíchem:
stará paní vyprávěla
o své svatbě; její ženich
v plné parádě už přijel,
vběhne v pokoj, tu však bleskem
obrátí se, letí nazpět,
vskočí znova do kočáru,
prohledá tam všecky kouty
a zas truchle zpět se vrací –
ztratil někde svatební svou
kytici!... Až při hostině
po toastech vyloví ji
náhle z nekonečných šosů
spěchovanou, umačkanou –
stará paní tak se smála,
až se zalily jí oči...