Žižkou trhlo to. „„Ha,““ praví
Tiše k sobě, „„o tom Václav
Nic mi neřek, tajil se s tím
Přede mnou!““ Leč hned se sebrav –
Neboť ducha přítomnost ho
Nikdy neopouštěla –
„„Je-li to jen,““ vece, „„čeho
Lekáte se, snadno lze mi,
Mysli Vaše upokojit.
Známo Vám, že naše doba
Mnoho ve svém lůně chová
Hrozivého. Jistotně,
Že král pouze přesvědčit se
Žádá, na kolik by rekův mohl,
Na jakou se spoléhat
Zbraně zásobu. A protož
Spějte bez prodlení domů,
Ozbrojte se úplně,
Jako do boje! Pak přijďte –
Předvedu Vás králi sám!““