Jertek a mezőt szemlélni
S azzal az örömmel élni,
Melyet érez csupán a bőlcs szív,
Jertek a boldog helyekre,
E szabad mezőségekre,
A napnak áldott világa hív.
Te pedig, Uram! szívünkbe,
Munkáid szemlélésünkbe
Egy mennyei hév örömet tőlts,
Hogy e vőlgyben járkálásunk,
A virág közt múlatásunk
Előtted kedves légyen és bőlcs,
Mely kedvesen illatozik,
Mely kedvesen játszadozik
A nyugati széltől, minden ág!
Szívünket mint mulattatja,
Ah miként csiklandoztatja!