Ty materštino, řeči moje vroucí,
tvůj slyším ševel ve svém srdci tlouci,
jak v rodném místě známý s věže zvon;
tvé zvuky drahé, jež mou hrudí třesou,
mi nevýslovné blaho ráje nesou,
a v slasť se mění každý srdce ston.
Ty řeči vlídná, věčný štěstí zdroji,
kdo z tebe pije, všecky touhy skojí!