– „Ó milujme se!“ – končil Hynek tónem vroucím;
„my na jediné žijem ratolesti, –
jen svazek pevný přinese nám štěstí,
a navrátí nám opět slávu nehynoucí;
slibme si nyní, bratři, – za společnou snahou,
jež nedělí se po jmění a rodu –
že položíme všechno za svobodu
i za vlasť umučenou, ale věčně drahou! – “ –
– „Ta láj nic netratí a ráda slíbí všecko –“
Jaromír hučel, pokyvuje hlavou,
„kdy za to po oběti tvé – ty velké děcko –
smí natáhnouti svoji ruku dravou...“