V tom jiné vhrnuly se dámy do komnaty
a u zrcadel hned si popravují šaty,
a naše dámy v sál se ihned vrátily,
div chápat mohouce, by sny se zvrátily
za taký okamžik, za takou směšnou chvilku.
Přec matka v dcerušce zřít nechce potměšilku –
„Co tedy stalo se? Kdo správnou dal by zvěst?
Pan Antoš?... Nemožno... Tak dobrý, milý jest!
A jiní lhostejni... Snad náhlé zastuzení?“
Tak bloudí matinka, a východu teď není.