Jen doktor vzadu jako socha stojí,
myšlénky divné hlavou se mu rojí,
rty zatíná a zvedá pohled smělý,
chce promluviti. V tom se otevřely
zlehounka dvéře. V šatech bělavých
Liduška hezká zjevila se v nich,
a doktor nemoh' naleznouti slova.
Pan rada maně pustil šátek znova.
A rek náš milý bleskem vrh' se k němu
a s podlahy jej zvedl vítězně.
Pan předseda se usmál líbezně –
a doktor ihned porozuměl všemu.
V té chvíli jedné poznal orel mladý,
jak blaží srdce úsměv pana rady.