Ba, život veřejný jak Potemkin se spijí
tou nuznou nádherou, – a to je ten náš hřích!
Ó kdo to pochopí, co ran ty masky kryjí,
co lidí zmrskaných a statků vyssátých!...
Ó děsné příčiny, já mnoho zla jsem tušil,
jak šel jsem skrze vsi, jež v šeru vymřely,
kde kovář perlíkem již mdlý a znaven bušil,
jak z panských stodol kdes v tmě stroje řinčely. –