Spaňhel zapomíná na své strasti,
na mnoholetý plen vlasti,
na vojenskou sporou kasu,
a posledním dolarem,
dobrovolným podarem,
odměnuje hravou chasu.
Ode města k městu
koná cestu
karavána Atlantidů
přímo do Madridu.
V čaprak nádherných parádě,
hýbe se v nesmírné řadě
zvířat mnohotvárná
tlupa švarná.
Napřed Utan jede na soumaru
drže jako z milé
denní kratochvíle
Sokolíka v pravici
a Papouška v levici.
Za ním kráčí vážně Lev,
po něm putují pak pár po páru
Sloni, Nosorozi, Medvědi,
a početní jiní nohsledi.
Množství Opic na velbloudech sedí
dvě tři za sebou,
lehkou laškujíce hrou.
S podivem lid na ně hledí
oděné je vida v šaty děv.
Nevídáno takové dívání,
neslýcháno lidu to plesání!
Vidno také, jak se spolku daří;
v bednách nesou dromedáři
drahocenné náklady,
zlata, stříbra poklady
a sváteční ozdobu
skvostnou gardrobu.
Posléz na Oslu Jan jede,
pokladník, jenž karavánu vede.
Před ním – příteli netěžek –
Oslu na hlavě
sedí Ježek,
a ten píše kroniku
o té výpravě
Atlantských gymnastiků.