Den letní k západu, ač slunce s oné strany
jde klidně pod hory, kam odtud nevidíme.
Zde zlatá rovina v dne oparu už dříme,
tu tam ač od ní plynou sucha tiché vany.
Jak jemný moučný poprašek by po ní v dál se chvěl
a slunce nízké paprsky jej zlatě prožíhaly,
kol utichlý by úrod lán se dlouho neotměl,
ač noc a hvězdy čekají hor onde nad úvaly,
kam dolů nevolky se slunce zvolna kloní,
jak do krajin by žehnaných se málo nahledělo –
by jasným odsvitem noc krátkou s námi bdělo.