Ám de az eggyikről a’ másik helyre bolyongó
nagy sereg a’ Szeretet’ szava által tűzbe hozattván,
mint mikor a’ sáskák iszonyú zúgással az égből
a’ napot el-takaró falkákban rendre le tsapnak,
fel riad egyszersmind, ‘s bongó zajgással Apolló’
szent palotája felé a’ főbb ösvényre zuhanván,
meg lepi a’ palotát, ‘s szitkok köztt dúlni akarja.
Eggyike r’ám nézvén, ‘s bottyát fel-emelve: «mit irkálsz?»
Kérdezi: «dúlni segíts, vagy menny!» Egy másik azonképp’:
«Noszsza felelly szaporán» úgy mond, «tábládba mit irkálsz?»
Én? Szatirát írok. «Mi az ördögöt?» Avvagy az Úrnak
nyelve szerint Feddést. «Kire azt?» Az urakra, kik éltök’
napjaiban keveset dúlván a’ könyveket, írnak,
‘s zab szüleményekkel Pindust fel dúlni akarják.