Ezt mi egyéb tenné, ha nem a’ köz testi nehézség?
A’ minden testben lévő terh, mellyet Erőnek,
‘s meg választásúl Vonszónak mondani szoktunk?
Két szomszéd Napok egymáshoz törekedtetik egymást,
‘s mint a’ sík táblán a’ tisztúltt kénes-ezüstnek
tseppei, egybe tolódnának, ha-tsak újjolag őket
két részről killyebb álló, ‘s ugyan illyen erővel
fel-készültt Tűz-gömbölyegek meg’ vissza (miképpen
a’ ki-feszűltt lántznak gyűrűji) hogy öszve ne folyjék,
nem tartóztatnák. Igaz ez valamennyi Napokról.
Eggyenlő-képpen, ‘s minden részekre vonattván
mindenik a’ környűl-álló Nap-társai által,
függve marad közttök, mint a’ sok mágnes-atzéltól
környűl-vett vas-tő. A’ sok köztt egy sem utolsó.
Mert az utólb gomolyag, nem lévén nékie killyebb
vissza-vonó zabolája, hanyatt-homlokkal az őtet
váltiglan vonszó belsőbb szomszédnak ölébe
dőlne. ‘S ezen zavarék ismét az előtte-valóval,
nem lévén ki-felé más ösztöne, egybe-tolódnék.
‘S így valamennyi Napok mind egy köz-pontra verődvén,
azt a’ régi zavart állítnák lábra megintlen,
mellyből lassanként, ‘s tsuda-mesterséggel eredtek.