„Aj, aj!“ kmet s podivem zavolal. „Žert jistě to pouhý.
Po studiích trudných, po letech perného začátku,
když Vám právě poblíž dlouhých kyne odměna námah,
úspěchu brána teprv před Vámi se šíř otevírá:
čestnou, čáky plnou chtěl byste tu dráhu opustit?!
To snad pouze nechuť, již každý druhdy pocítí,
stav zvolený v barvách Vám líčí nejškaredějších
a svůdným přeludem na jinou Vás cestu pozývá,
před zory toužné snad venkovskou vábně idyllku,
ze zlata žit vlnivých, z čerstvé luk vůně upřádá,
a znavenému časem v ruchu městském, práci horečné,
jak blaženosti vrchol prostičký rýsuje úděl,
v míru otecký lán vlastními zorávati volky?
Dobře se jistě hodí sem verš ze satirky Horáce:
Agricolam laudat juris legumque peritus.“