Mou duši zlomenou jste zřela beze slov,
však vycítila, jak to uvnitř bouří, vře,
a v domněnce (promiňte ironii mou),
že působívá někdy dobře reakce,
v to mračno vrhala jste smíchu paprsek
a zapomněla (v dobrém jinak úmyslu),
že jsme-li ve tmě, bolí v oči světlo též.