Örök valóság! engedelem legyen
Szent tisztaságú fényed elött nekem,
Hogy égi díszem ellenére
Részt veszek a nyomorúlt világi
Történetekben. - Szent seregek! kiket
A nagy dicsősség elragadott, örök
Esméretünk felséges útján
Ily alacson lebocsátkozásért
Ne feddjetek meg. - Még csecsemőkori
Lélek barátom! mennyei célra nyílt
Pályádat egy kevés időre
Hogy zavarásba hozom, bocsáss meg.
Jövel, tekintsünk vissza, ez otthagyott
Kis bolyra. - Nézd, mint gyötri magát amaz:
Rakásra mit gyüjthetne. Másik
Mint akar a tetejekre mászni
Gyengélkedő testvéreinek. Miként
Rugdossa széjjel némelyik a rakást.
Amaz hogy ás-vés. - Nézd, az álnok
Mint temeté el örökre társát.
Hogy e dicsőült élet eránt kevés
Itélletek van, csak hihető; hanem
Hogy a kigyomláló halál is
Számba se jőhet előttök, a’ már
Megfoghatatlan. Nézd! Amaz életét
Dühös kezekkel vette amannak el;
S már gőzölő testét megette:
Mert fejedelmei rákapatták.
A víz fejülről árad alább. - Amott
A győzödelmes, hűlt tetemét megölt
Társának a vadakra bízta:
Mert fene tigrisek a vezéri.
Emitt! hervadt testet alázatos
Képpel letették atyjaihoz. Behányt
Sírjára pompás jelt faragtak:
Úgy, de mit ér? szabadon bocsájtják
Reá az erkölcs mocskait. Ott, ahol
Szentségtörőktől díszteleníttetik
A halva fekvők nyúgodalma:
Nem csuda ám, ha pocsék az élő.