És látja, látja, hogy iszonyodom! a szívem görcsösen gubbaszt, s ha
fel-felriad a halál megsemmisülése: szédülök s ez a szédület semmihez
se hasonlit: rémitő. És nem vigasztal, hogy ha én s te is: ő is meghal
s talán elébb mint mi és hogy kacagni fogjuk, hogy mohó, falánk
húsbálvány testét a férgek habzsolják fel, mikor mi még itt a fehér
asztalnál sertéshúst eszünk: zsírban párolt káposztával...