Byl dojemný ten pohled v žaláři,
vzhled rodičky, pláč dítka usedavý,
že pohan cítil slzu na tváři
a s pohnutím pak Felicitě praví:
„Když vzdycháš teď, co počneš si, ó ženo,
až leopardů děsné postavy
svůj divý běh před tebou zastaví,
až tělo tvé v prach bude povaleno
a davem zazní pokřik jásavý?
To hrozné divadlo teď tobě skryto, –
až uzříš je, – co počneš, Felicito?“