„Bratr Ivan, rozumím též,
po chuti že není tobě,
kuchařem byl tento týden;
k hoře musil a pak zase
k antifonám, chyt si tebe,
a tys musil po den celý
v kuchyni mu točit rožněm,
zatím co v tvé hlavě líhlo
neplech se a taškaření,
šibalství jak v hnoji červů.
Do zlata když kuře pěkně
opečeno jen se lesklo,
neodolals, strhs je dolů,
začal jíst a chtěl jsi prchnout;
oblizovals ještě prsty,
an tu vrazí rozlícený
bratr Ivan do kuchyně,
oknem pozoroval všecko;
v svatém hněvu chytil rožeň
v zadek ti ho vrazil celý,
jen se cukej zapíraje –
všecko, všecko je mi známo.
Nyní ale pověz přece,
co s tou kůží v dnešní svátek?“