A náhle mlhu cítím před svým zrakem,
a mžikem chrám tu rostl z jizby mojí,
odvážná kopule se vznáší mrakem
nad sloupy gigantské, k nimž kůr se pojí,
a chorál dojemný se temně rojí.
A středem chrámu dav se hrnul těsný,
ve tváři slzy těžkých utrpení,
a mnohých zrak byl strhaný, až děsný.
Tak zticha brali se, a nad sloupení
se ozvalo jich srdcetklivé pění: