A přec si jej k prsoum tlačím:
„Živote náš, mám tě rád!“
V dál se za ním žena, za čím,
nevím – chci jen vše mu dát,
abych tě moh’ líbat, ženo,
cítit, co je utajeno
síle, jíž svět zevnější
chléb mi hněte vezdejší.