Tvůj marně, básníku, duch křídly v stěny bije,
svá tvrdá neúprosný osud řekl slova,
svou šiji níže skloň, i tady též se žije!
Tak nad svým stolkem ty jsa skloněn každodenně,
den za dnem prchat zříš, ve stále stejné změně!