Slavný hlahol otců mojich, modlitba to vítězná
zněla vzpomínkou v mé duši strašlivá a líbezná;
já jsem cítil v těžkých dobách, v ciziny jak zátopu
otci naši větší byli antických těch Kyklopů,
kteří proti nebi vstali. – A tu vděčně ve slzách
dvojí hlahol ten jsem snoubil upomínky na vlnách.
V západ jasný, hrdý, šťastný, Helladou v své duši syt;
srdcem doma já jsem slyšel husitské ty cepy hřmít. –
Čechy! Čechy! zajásal jsem v kyklopických kladiv spád,
a zvuk cepů a třesk kladiv zní v mé písni posavad.