Řev utich’ v krčmě, každý zvědavě
se díval ku velkému stolu, Nina pak
ta stála hrdá, terčem zraků všech
ač byla zde, přec nesklopila zrak.
Ač bída a ten život potulný
ji zhnětly, byla krásná dost,
i stála v středu krčmy beze slov,
rty hněvem se jí chvěly zimničně
a ňader bouře více mluvila
než příval slov. „Jsi, brachu, opilý,“
děl jeden hlas, „já koupím Ninu hned;
však zítra přijdeš, začneš láteřit
a odvedeš ji – s tebou nehrajem.“