Dál jejich křídlo v bezuzdném hřmí letu,
přes pláně, moře, přes horstva se skládá,
teď vzhůru k nebi a teď níže k světu –
mně zdá se, že to není živlů váda,
leč v jedno slité nekonečné vzdechy
těch, kteří mrou a žijí bez útěchy.