Ne, takým už tě nikdy nechci zřít,
ó, památné ty, staré náměstí,
však zato častěji si přivolám
tvůj obraz, jak jsi nám se jevilo
v ten slavný den, kdy hrozným jásotem
lid český vítal přeradostnou zvěst,
že s paží našich spadly okovy,
že habsburský se shnilý sřítil trůn
a českých pánů smrt že potupná
je konečně – a skvěle – pomstěna.
Tak zřím tě zas, ty drahé náměstí,
a žehnám ti, jak klnul jsem ti dřív;
jen jedno ještě uviděl bych rád:
kéž na památném našem Týně zas,
– jak bývalo, když trocnovský mstil rek
smrt Mistra Jana svaté paměti, –
se zlatý kalich brzy zaleskne!