Serpuhy tiskne mou ruku a dolů zírá,
oči se kalí a hlas se jí v prsou láme:
„Vidíš tu krev, kterou do hloubky moře sbírá,
vidíš ty zbrocené dýky, jež v prsou máme?
Evropa celá se dívala na to němě,
nerv se jí nezatřás’ v bezcílném, tupém těle,
když naši krev pilo moře a ssála země,
marně jsme volali – nebylo Spasitele!“