Dvě postavy šly pouští k oase,
za ruce vedly se jak děcka dvě,
a nešly pískem, cesta před nimi,
jak po ní snivě letmo braly se,
se květy pokrývala, rostla v dél,
až před andělem náhle stanuly.
Ten meč svůj sklonil, vešly v oasu
a zanikly.