l s Švédem jednal, s Francouzem i Sasem
Fridlandský tehdy. Mathematik přisáh,
že mněl se býti ve kreditu dobrém
u Císařského Majestátu při tom,
že relace své pilně psáti dával
o každé schůzce pro Císařskou Milost.
V útrpném právu přisáh mathematik,
že Oxenstiernou nabízena byla
koruna jemu Regni Bohemiae –
což Fridland nazval šelmovským jen kouskem.
Že Fequierès po Kinském mu vzkázal,
by nebral tolik ohled na císaře
a nebožtíka z Falce cestou dal se –
Fridlandský nedal ani odpovědi.
Že obrist Schlieff, jejž poslal kurfirst Saský,
návrhy přines generalissimu
o pevném spolku císařských a Sasů
pod restitucí religionů dvou,
jak bylo před neblahým oním rokem
šestnáct set osmnáct: Armády obě
coniunctis viribus pak obrátiti
se měly proti všemu, co by potom
turbírovalo statum imperii –
tož Švédu, Francouzu a (dodávám já)
i Jeho Císařskému Majestátu –
Fridlandský vyslech, odpovědi nedal...
I vysvětloval Ital mathematik,
že práh byl jistý ve všech těchto věcech,
jejž překročit duch jeho nedovedl.
Snad nedůvěra trochu v sama sebe,
neb hostec zlý prý rozežíral časem
železnou ducha jeho energii,
snad hvězdopravců proroctví a věštby
jej zdržovaly před rozhodným krokem,
snad diplomata to jen chytrost byla,
jenž rozpoltit chtěl svazy nepřátelů,
by v jarní campagni pak vůdce mohl
do práce dát se, z níž by zdar zkvet jistý –
to všecko kombinoval mathematik,
víc říci nevěda. Však to prý jasno,
že tohle brousilo meč Devereuxův
a odvahu prý dalo dálné ruce,
jež vedla jej. Neb nedůvěru vzbudil
muž zamlklý se zamčenými plány
u nepřátel i u císaře svého.