Po noci divoké vstříc pozdrav nesem’ zoři,
veliké jitřence! Ó hvozdy zamlklé,
kde vlkodlaci bdí, jichž zraky temnem hoří,
vy znáte strastnou pouť, již nohy naše mdlé
konaly v úzkostech přes skalných štítů stěny,
přes řeky bouřící, kdy dav náš opuštěný
se s vlky potýkal a rval se s Markomany
o bradách nečistých! Ó nivy mlčící,
jež hostily jste nás, kde v tanci naše panny
svým bohům zpívaly, v svá pole zářící
kmen nuzný přijměte a touhou unavený.