Tvrdne denní můj pokrm
z víry a naděje,
neboť dávno již byl bych se zabil, tam dole, u kalné Škumbi,
kdybych přes všechny úzkosti nevěřil stále a silně
v návrat ke svému nejvlastnějšímu,
v rozkoš z nové práce, pro niž udeří jasná hodina,
v komfort vlastního hnízda, jež nás čeká –
v základ a modrou oblohu pro svůj život.