Tenkrát rovněž naše duše
vzplály k sobě věčnou láskou,
hledaly se v květech země,
v perlách moře, hvězdách nebes,
až se našly po sta letech
v této lidské podobě.
Ihned vzplanul nám na líci
v stejné chvíli lesk červánků,
oči naše v stejné chvíli
zaplanuly hvězdami.
Ale rety, bujné rety
blíž se k sobě přivinuly;
slyšíš zvuk ten? – to jest rým!