slova neschopen a k smrti bled
Kovařík byl skokem u Hofmanna,
napřáhl naň ruku, – ale rána
nedopadla; účetní se hbitě
vyhnul jí a prchal okamžitě
z kanceláře mezi přadleny.
Topič jako zubr zraněný
v patách za ním – ha, teď mezi stroji
dohonil ho! Nastal zápas krutý,
jehož svědkem zástup nepohnutý
dělnic, jež se vydechnouti bojí.
Krutý zápas ! Šílenců se dvé
v těsném klubku na podlaze svíjí,
druhu druh šat divě s těla rve
hlavy jejich o dlaždice bijí. – – –
Nastojte! teď mezi zápasící
prodrala se dívka bledých lící –
Bětuška! Zjev její nenadálý
roztrhl je na okamžik malý.
Však už Hofmann, jemuž uvolnily
na chvilku se paže, ze vší síly
soka v prsa udeřil; ten vzad
zavrávoral; hlavou na stroj pad’, –
v tom již zachvěl dílnou výkřik děv
zoufalý; to hrozný zřely zjev:
řemen, jenž se na hřídelích smýká,
zachytil v tu chvíli Kovaříka,
vynesl jej bleskem k stropu dílny, –
rána o strop – nový výkřik silný –
a již chuďas děsně zohavený
s roztříštěnou lebkou letí k zemi. – – –