A radost byla velká v poustevně,
kde Roland odpočinul po tři dni
a v noci poslední před odchodem
se zbudil, slyše velký kmeta pláč,
a když se tázal ho, proč běduje,
tu posléz kmet tu dal mu odpověď:
„Mně puká srdce, neboť zjevil Bůh
mi mezi modlitbou tvé osudy.
Jsi mužem dosti, bys je vyslyšel?
Nuž, tedy věz, že nikdy, nikdy víc
svou sladkou neuvidíš Francii,
že ve Španělsku složíš kosti své,
svou krví že ji junou porosíš,
svou krví čistou v krůpěj poslední!“