„„O, dbej zdraví,““
Panoš praví,
„„By Páně soud strašný nestihl tebe!
Tys krutě zabila tchyni svou;
Tu velebí nebe,
Její tělo však
Zaluje nad oblak
Na vraždu tvou.
O, kaj se, kaj se, a smiř její krev,
Jenž pomstu věčného soudce vzývá;
On kajícím přívá
Milosti své;
Ale rouhavé
Uvrhá do pekel jeho hněv!““