...A zatím Tonko v bárce leží
a vyje, zuří, mukou štván –!
Jak prázdná cívka rozum běží
a kraj se boří do všech stran...
Nabíhá rámě, tělo pálí,
jak sršni by je rozbodali –
a celá páteř hoří v něm
jak větev z roští nad ohněm –
i vítr v horké tváře bodá
jak rozžhaveným špendlíkem,
kol v hrůzném kotli velikém
vře jako ocel žhavá voda –
toť živlů souhra zmatená
a vprostřed – duše ztracená!