Pan Hertvík z Landsperku se pousmál:
„Ty blouzníš, krásná moje nevěsto.
Však pravdu máš, tvá máti mýlí se.
Ten poklad, který darovat nám chce,
juž jesti mým. Což nekoupil jsem hrad,
neb vlastně otec můj? Tak jako hrad
vše v jeho zdech jest naším majetkem.
Když nyní matka tvoje poví nám,
kde zlato leží, dík náš zaslouží.“