Pomněnkové z dvora oči
přívětivě varovny
hledí k němu královny.
Sama houžve rozpoutala,
strýci kámen s nohou sňala,
s břevna jemu pomáhala.
Podpírá ho rukou svou,
klidně vede v slunném ránu
na svobodu v hradní bránu.
Stojí stráž, zbraň u nohou.