Po předlouhé zymě, když se zklouzly sněhy,
Skopnatěly stráně, břehy,
Opatrný včelař krmil slabé včely,
Pozdné roje hladem mřely –
Nalív do nádoby medu čistoučkého,
Do oule jim vložil s opatrností.
Milá matička hned povolala hostí
K požívání pokrmu sladičkého,
K nímžto, když je shromáždila,
V tento rozum promluvila:
„Jezte dítky s pozorností,
Nevstupujte s všetečností
Do prostředku, skrovně s kraje lížte,
Aniž stredu hlubiny se zbližte,
Všetečně jenž do prostředku kročí,
Zalepí sy nohy, křídla, oči,
Medem umáchaná cele
Postel sobě k smrti zstele.“
Řekla. A v tom hladovitou chasu
Pustí k polednímu kvasu.
Honem každá běží k stolu,
Hodovati mají spolu.