Kantor – on to sám – se vzpjal jak třtina.
Příšera, hle! hrká k němu tmou:
nožky krátké, břich jak ošatina,
dlouhá šíje s hlavou makovkou. –
„Každý dobrý duch chval Hospodina!“ –
„Na věky až! že jsem s basou svou
konečně přec doškrábal se cíle,
horácká sem z Kozákova míle.“