Pojednou víš: dost již vešlo i světla i vzduchu i vůně –
zavřeme okna, příliš krásný by večer byl, který se čeká.
Zavřeme okna! I nastane: nějaká shoda, tak vlídná, tak měkká
obejme náručím matčiným. Trochu je bledá a dojímá tolik – snad trochu stůně.