Den jeden světlý sklenul mostem duhy
přec vyhnanství: kdy blahá stihla zpráva,
že církev svatá, ač by mocí práva
bludaři mohla na svěceném místu
hrob odepříti, jiné pro zásluhy
v to svoluje, aby tělo jeho jednou
v Loukoti* spočinulo k spánku v Kristu.
Sen útěchy, že smrtí vrácen bude
své půdě rodné, v přízi žití bědnou
od doby té tkal růže plesu rudé.
Jen někdy stínem hnula s povzdálečí
se myšlénka: Zda kacířovi v slovu