„Hněval by se cár i s chánem,
kdybys takto nejednala.
Kdybys v hedbáv zlatý, tenký
neoděla se a v plenky
drahé syna, kdybys v zemi
chánskou nešla s děvicemi.
Nejen žírným země lánem
obdaří cár tvého chotě,
ale chystá i dar pro tě,
jaký nebe nevidělo,
jaký země neviděla.“
A zas jinak hovořili
slova prodchlá slibů medem,
napuštěná zrady jedem;
ale kněžna přemýšlela,
k sobě tak as hovořila:
„Jaký dar chán dáti může?
Zlato, stříbro, kment a perly,
libovonné perské růže,
s diamanty zlaté berly –
ale samé jenom dary,
které nebe osvítilo,
které země ukrývala.
Jaké by to byly dary,
které nebe nevidělo,
které země neviděla?“