Kdys před zahrádkou Marta seděla
z vonného vijíc věnec listoví.
Občas se zadívala do kraje.
Dne minuly již horké hodiny
a slunce pozvolna se nížilo,
tavíc svůj jantar v krvi červánků.
Večer se blížil. Marta povstala
a rukou zaclonila dumný zrak,
jenž náhle vzrušen v dáli uviděl
k statečku směřovati cizince.