Vyspěv do samoty vznešenější
Přešel jsem, kdež rovně starostlivá
Láska nad mnou bděla, kdežto muži
Rozumní a mravní v outlá srdce
Ctnost a moudrost štěpovali. V Budči
Trávě nejkrásnější dny, jsem v spolek
Lásky s Podivínem starším vešel,
Jehož nerozvyklal klam, hrom mstivých
Neroztřepil ukrutenství. Moudrost
Posylnila nás, ctnost vymocněla
V běhu pevném ku věčnosti chrámu,
Bůh a vlast a otec vzbuzovali
V upachtění zkleslé duchy k činům
Slavným; krása venkovského kraje,
Práce sladké na zahradě těla
Křehká tužila, a potěšení
Zdravé do cytlivých srdcý lila.
Štěpujíce stromy, rovnajíce
Z vrcholiny pole, vinohrady
Zvýšujíce plésali jsme, když se
Stromy bujníc pnuly, rozkvetala
Pšenice, neb víno zaráželo
Hrozny. Tiché v sadě obírání
Zajímalo svými okrasami,
Svými lahodnostmi duchy mírné,
Nepřipustilo, by radosti a
Hluky měst, by krása cti a zlata
Varné zmatly hlavy, vášnivosti
Škodné vpeřily se v srdce měké.