Však jaký Šimon! Mrtvola to pouhá –
co bylo v něm, už dávno odkvetlo,
to jaro tužeb, pychu, vzdorování;
jak socha stana v tvrdém kameni
měl pro pány jen tupé mlčení.
A mlčel jako hrob, sám jemu podoben,
své síly, lásky nesplněný sen...