Na Havlíčka myslí také nyní:
mračivého vidí hošíka
očí velkých, vlasy skráň mu stíní,
ale slovo každé polyká,
sotva vyšlo učiteli se rtů;
mládež bujná když se propadá,
v koutku sedá – vzdálen smíchu, žertů,
divné sny jen v hlavě upřádá.
Co se dělo pod tím malým čelem?