Ach, jak strašné podívání!
Ohniví, hle, hadi skáčou,
svíjejí se po střechách,
piští, syčí, přeskakují
pak jak dýmem poplašeni
od stavení k stavení;
odkud prchli, tam ční z dýmu
jenom černé ssutiny.
Jiskry jako z vodotrysku
k nebi srší. Z oken tmavých
vyšlehují rudé ohně
jako z hrozných draků tlam.
A pláč lidí polonahých,
uděšených, pomatených,
v rachot krovů padajících,
v sykot zní jen plamenů.
K sluchu Boha nedolétá;
neboť hříchy těchto lidí
uzavřely nebesa
na sedmerou závoru.