Když našel jsem tě, vedle tebe cosi
se míhalo, jak luna do rákosí
když zlatý srp svůj hodí; sáh’ jsem k tomu
a sám nevěda proč to odnes’ domů,
já nevyznám se v tom, snad mohlo hračkou
to býti tobě, já však raděj rvačkou
a honem bavil tebe; kdes tu v klestí
to leží snad, nu vem to, snad i štěstí
tím dobudeš, já skoro bál se toho.