Zde stojíš sama v pláni zasněžené
a vítr divý, stařenko má šedá,
ni k stáru ještě pokoje ti nedá,
než bouřlivě se přes tvou hlavu žene.
Oč bylo lépe, když jsi ještě měla
šat zelený, tvé nohy potok myl!
Teď potok v běhu sever zastavil
a přes noc tobě šaty strhal s těla.
Zde stojíš sama, pohřížena v dumy,
a vzpomínáš – –