„A to je všechno! Tak! Děvčátko mé,
ještě jsi přespříliš nevědomé,
myslíš, že život je zábavná kniha,
románek se zlatou ořízkou,
kde jenom jiskrami láska se mihá,
kde touhy a vášně v pozlátku jsou –
má milá, takové romány lhou.
Uměním zkrášlené kapitoly
v pravdě jsou všední tak docela!
skoro bys dočísti nechtěla,
raděj bys knížku již zavřela –
a srdce při tom jen bolí.
To jsem ti říci chtěl, hotov jsem již.
Já vím, že slova mi neuvěříš.
Matičky zeptej se – poví ti,
jak smutno a těžko život je prožíti.
Jak smutno a nudno až k zoufání,
než vlasy zbělají na skrání.