Dicső barátom! már te ez új világ
Titkába fennyen jársz; de az én gyerek
Lelkem pehellyét még ama föld
Lanyha szerelme magáho’ szívja.
Engedj csak egyszer visszatekintenem,
Hadd nézzem, egy-két régi barátaim
És jó hazám mint tisztelik meg
Hólta után az igaz poétát.
Hozzánk ragyognak (bármi szemérmesen
Titkoljad) áldott orvosom! a csupán
Hasznot leső nép közt szokatlan
Tetteid. - Égre lobog fel a te
Jótéteményed lángja is, orvosi
Szerrel segitőm. - Árva szülötteim
Jó atyja! szíved érdemének
Tiszteletet tesz az égi tábor.
Mind! Mind! barátim! mind köszönöm nevem
Díszére célzó fáradozástokat!
Fénytársam! óh, máris haladják
Ennyi sok áldozatok reményem.
Nézd! síromat nézd! most koszorúzza fel
Egy hív barátném - Oszlop! Akármi légy
Bernárd hegyén a Nagy Vitéznek:
Nyert koszorúm gyönyörűbb tenállad.