Těm mozolovitým rukám, jež vedou těžký pluh,
tož hospodářů a hospodyň, stálý jež znají vzruch,
a s tvrdou láskou s čeledí, se zvířaty
že z jara a v létě pracují, kolem chaty
nechť klíčí vše, nechť je vše zrání a růst,
nechť ve žních jim zvoní v polích těžký, zlatý klas, –
jím budují vlast svou též a též jsou její hlas.
A sytost s požehnáním nechť tkne se všech hladových úst.