V zámku nad jezera modrým klínem
jasným hosté veselí se vínem,
budícím smích jarý na všech rtech,
po postlaných květinami zdech
jeví se a ztrácí stín za stínem
ve vysokotřpytných zrcadlech.
Co však růže mezi květinami,
Růžena tu mezi ženštinami
v koruně svých půvabů se skví,
v kadeřích má celé květenství.
Sněžná šíje pak se pod perlami
jako lil’je pod rosami chví –
než co kvítka, perly co tu chtějí?
kryjou tě jen částku krásy její!