Pozná jistě, srdce mi to praví,
že snad vůní navrátí ho v květ,
neb jak rým jej pošle usmívavý
v básníkova srdce zvučný svět,
k nekonečné písni lidské touhy,
neb jak výkřik utrpení pouhý,
jenž se z temna žití v blankyt nese...
Či přilítne – divně hruď se třese –
spásy vzkazem v hrobu sen můj dlouhý?...