I zdálo se mi, že snad může vzpučet
zas jaro tuhé po zimě,
že starý možno vyrovnati účet,
neb dluh nás tíží upřímně,
A tak, když osmý listopad se vracel
v svém zamlženém rozhledu,
já v podivných se sněních dlouho ztrácel
a slyšel z mlhy „Ku předu!“