Svatý Jan naň nějak mrzut shlídne,
jako by měl na svět s kopečku,
skoupých s úst pak splyne málo vlídné:
„To se tuze mýlíš, holečku!
Já tu ovšem zcela pěkně stojím,
ale ty bys nechtěl stát tu spolu –
vždyť já se ti věru někdy bojím
ohlédnout se vpravo k břehu dolů!
Všechny malostranské hezké holky
perou v řece punčochy, podolky,
bílé nožky v chladné vodě máčí,
sukničky si do kolenou stáčí,
a jak ku řece se nahýbají,
bílá ňadra se jim kolíbají –
hledím – trnu se zrakem upjatým –
aby čert byl na mostě pak svatým!“