Ó klide, míre! V usměvavém spánku
jak o stvoření sen tu dřímá hebce,
svou těžkou hlavu klade do červánků,
jak žvatlavé to děcko ve kolébce
zrozeno k bídě, až i k zahynutí,
však nevědoucí o tom. Na peruti
se nad hlavou jí zrada mračen hnala
hloub v západ polšerý, však ona libě spala.