Já spěchal k tobě, děvo bělostná,
ó sejdi se mnou v slunné samoty!
Pod každým krokem, který učiníš,
květ vonný vypučí, mrak slavíků
a bílých hrdliček nad hlavou tvou
se vznášet bude, hvězdu zelenou
v tvou dlaň chci položit jak lípy list;
kdekoli usedneš na kyprý mech,
tam spojí nad tebou se koruny
a větve stromů jako nebesa,
a jestli sen se vloudí v oči tvé,
pak nasněží ti lůžko bílý hloh,
a plavý drozd tě bude uspávat
svou zlatou písní šerem linoucí
jak povzdech z duše zdřímlé lesiny...“