I šel jsem ku státníkům, diplomatům.
„Ah,“ usmáli se, „předem nutno znáti
je historii. Ta zná jenom kroky,
rozvážné kroky. Skok – toť katastrofa,
a státu složení jest velký problem,
dějiny pracují tu, není radno,
by lidská ruka sáhla v dílnu jejich.
My věříme, že přijde jednou doba,
jež vyplní jim požadavky všechny –
však dnes tak není. Nutno tiše čekat,
mít trpělivost. Zvolna, ale jistě
jde doba nesouc v klínu, čeho třeba...“