„Je vždy a všude,“ ona tiše děla,
„jen otevřený míti zrak i sluch,
kde slepá massa nikdy neviděla
zář, stíny, žití bájíplný ruch.
Hle,“ pravila a rukou kynula –
a pod stromem jsem viděl sedět v trávě
prostičkou dívku. Z očí linula
se záře jí a rozlévala v slávě
se prostovlasou, krásnou hlavou její.