Spatřiv v rozbroji pluk teď promluvil Konrád:
Netřeba rokování, mámeli hlav svých
Mužové vznášeti k nebi, či líbati pouta?
Odplata smělosti trůn, trest chudoba bázně.
Praviv vytrhl meč, s ním do kola šlehal,
Jakoby na smrt boj chtěl s knížaty vesti.
Zmámené vojsko y zlata y svobody bleskem,
Házelo zbraň, a očima knížata zbilo.
Jako se vyhrna proud s hor k nebi se pnoucých
V propasti sklep, hřmí, skalami tře a se pění
V drsnaté cestě, a vlnami stromy y kámen
Stíraje dráhy sy ráží, stoleté duby,
Vrcholy věčné co písek a lupeny s chrastím
Metaje v propast: takto y rozvětřency
Plodili hluk, až se hory a doliny třásly,
Množili strach, až se knížata ukrývali,
Sýlili moc, až se v zástupy neprohledné
Zrostouc živili bouři a syrnaté hlavy
Pudili k vztekům, jakoby povstalo peklo.
Jako se vztekaje kanec jen očima jiskře
Strašlivě rochá, tesá do stromu zuby,
Až se y otřese strom, by myslivce strhal:
Takto y pluk, řád bouřemi roztrhujícý,
Po zemi lítal, a zbraněmi řinkaje obřil
Rozbroje vztek, a hledaje knížat co lítá
Potvora hrozyl, že vévody zbije, a vlády
Šťastný vítěz se ujav svobodu zvěční.