Velí, prsty po klávesech snuje:
„Tondo, kvintu! Vašku, mixturu!“
Ruku vznes’, dlaň hlavu zasahuje,
hlasitě cos plesklo na kůru;
místo rejstříků pak natahuje
Vašek moldánky, kdy k azuru
pianissimo se vznáší mroucí,
končíc vhodně předehru tu skvoucí.