Ty vzpomínáš, jak v nádheře a přepychu jsme žili,
jak svrchovaným leskem jsme se opojili?
jak milován a božským zván
byl Cagliostro všude v sálech, před trůny i na bastille,
ať hýčkán v hedvábí neb na ulicích davem sledován?
V tisících obrazích jsme této chvíle
na vějířích a v mramoru, a bronzu, zlatě, v tisku rozmnoženi,
jak slunce v zrcadlech. Ach, proč se nesměješ?
Proč slzy jen a dobrodružných paprsků v tvých očích není?