Ač noci postup bujnou radost množí,
ač v bujném plesu číš o číši zvoní;
pan Oldřich předce smutně hlavu kloní
v svalnatou ruku... V trudném přemýšlení
čas ob čas čelem horká dlaň se šine,
jak setříti by z blány jeho chtěla
s krůpějí potu, jež se z vrásek line –
i dusivé to, chmuryplné snění,
v němž mysl jeho stuhla, skameněla.