Ký div, že unavením náhle schvácen
objímal duchem celý všehomír –?
a zároveň, že před ním vystoupila
rozkošná ve snu tvářička a milá?
Snad Lenky – nebo Madonny, – já nevím!
Vím jen, že s usměvem se nad ním sklání –
Již klid mu přejme, – já víc neprojevím!
On umínil si, vstáti za svítání,
by Sněžku zřel (jak v příštím zpěvu zjevím),
v nádherném slunce na východě plání. –
Tu Hanuš uzřel Alše v spánku spásy –
a outrpností pojat světlo hasí...