“Nem tudják, hogy kinek tiszteljék!”
Ki boldogabb, mint ő, ezt hallva?
Bár a falon egy szörnyü fénykép
Az ő hasonmását mutatja.
De hát e jámborok hogy sejtsék
Azt a csodát, őrült szerencsét,
Hogy az van itt, az, aki ottan
Babér között, koszoruzottan...
Az volna itt, egy földi Isten?
Nem, nem, csak nem kell megijedni,
Nem fogja itt ismerni senki.
Marad bizonnyal ismeretlen.
Betelve vágya... Nosza hát már
Bátran, vigan, szabad a vásár.