A Knut, Erich, Svend a Valdemar,
našich králů sbor, již církve zdar
hájili až k poslednímu vzdechu,
kormoutí se hvězdnou nad oblastí
a hlas jejich slyšet v bouří echu;
Kde tvůj zbožný zápal, dánská vlasti?
Proč tvé rámě modloborné vázne? –
Zdvihni kladivo své hromorázné,
roztříšti ten idol slavným třeskem,
s něhož krev tvých mučenníků řine,
postup dále s božským kříže leskem,
kam ti sudba velkolepá kyne!