Dny, týdny, měsíce i roky –
ni slechu. Poldi čekala...
Psát netroufá si, černooký,
neb neví – tu se usmála.
I zhub a zbledl v zpomínce jí,
až budilo to soucit její
a byla by mu nejraděj
slíbala s očí beznaděj.