Ta slova, lapena mou pamětí,
v ní mlčky spala přes půl století.
Pak noci jedné při měsíčku záři
(ač neměla jsem knihy pod polštáři)
sen zanesl mě k Loupežníkům zpět.
To hrozný sen byl za světové války.
Ne v českých lesích, ale v šeru dálky –
neb lupičům dost velký není svět –
kdes v Belgii a na francouzských rolích
sběř ztělesněných pekel řádila,
mor chrlila a města pálila
a z rájů narobila pouští holých,
chtíc jménem Božím v krve potopě
svůj lovit zisk a vládnout Evropě.
Tu vynořili se v mé hlavě snící
zas dávní Schillerovi Loupežníci –
a dím si: O století dřív neb o rok
ať žil, či nežil – Spiegelberg byl prorok.