Noc letní dusná nad táborem,
a pouze bílých jenčarů bdí stráž.
Kol stanu vládce věřících jest mrtvo.
Však těžkých látek oponami
i hlídku šálí ticha klamy;
vnitř občas nadšený a prudký hlas,
kdy s dotazy se tlumenými střídá,
jak bouřka tichu odpovídá.
Co hřímá horám na úžas?
Kdy blesky chvějí lůnem skály?
Jí vděk, kde bok jí lehčí lom:
pád balvanů, kde lesy stály,
i hrdý kácej strom!