Jen jednou, ještě jednou zbuď se, milá,
tvůj druh tu zoufá – a ty klidně spíš –
vždyť jsi mi věrnou těšitelkou byla –
zda žalostné mé prosby oslyšíš?!
Ať kdekoli tě tají duchů sídla,
té prosbě neodoláš, buď kde buď:
jen jednou ještě odlož hvězdná křídla
a vrať se v tuto mramorovou hruď,
jen jednou ještě v tichém, krátkém vzdechu
otevři pro mne oči blankytné,
a libým rtem mi šeptni pro potěchu
jediné slůvko lásky soucitné!