Až přišla hodina, jež sny mé vložila
ve zlacený svůj koš a pak je v lijácích
jak růže rozvité házela do dálek,
že celé vyšlehly v purpurech jásavých,
že v očích tisíců jich táhly odlesky,
že sady vykvetly kam sny mé dopadly –
tu zřel jsem na tebe, ó Hvězdo Života,
a sil jsem neměl dost, bych z dálky strhl tě
a poslouchal jak na srdci zní stříbrný tvůj hlas,
sláb zírám jen v své poustevně na svatou dráhu tvou.