Tak pravíc k hrobce hlavu schýlila,
a Karel silný, klidný, veliký
jí němým pohledem jen děkoval,
a bohatýrská jeho postava
se kaplí brala krokem zvučícím
pod zlatou klenbou, která zářila
lamp tisícerých světlem chvějivým,
a vyšel ven pod klenbu nebeskou,
kde tisíckráte tisíc bílých hvězd
se rojilo, a pozved’ oči k nim,
a záře jejich silou mystickou
mu v duši svatou vnikla útěchu.
Tak ukonejšen Karlův velký bol
nad smrtí bohatýra Rolanda.