Umlkal hovor obou zponenáhla,
Až jinoch pohřížil se v spánek mládí. –
Soudruh však bděl; neb jeho duší táhla
Vzpomínka, kterou nikdo nenahradí –
To kapka – která vlažíc ústa spráhlá
Jen nevýslovnou trýzeň žízně dráždí –
Však nehasí – neb žije v říši stínů –
Zaplétá ostré trny do vavřínů,
Až s výkřikem zoufalým – sebe vraždí. –