Blíží se kroky; vedou zajaté;
ti stanou před Žižkou, třesou se bledí;
jsou mniši to; jich převor dvakráte
prosebně pohnout Žižku řečí hledí,
však pokaždé se v řeči zamate.
„Co chcete?“ Žižka dí – „no, mluvte přece!“
však mniši nesrozumitelně řečí:
jich jazyk z olova jak, ústa v křeči,
až vůdce oddílu Žižkovi vece: