Divný duch teď vane světem,
Labyrint to věru pravý:
Na moudrosti dudky pletem,
Nemoudrostem věnce slávy;
Něco bychom pro nic za nic
Utopili v samé chvále,
Na něco zas pro nic za nic
Vyjíždíme neustále.
Jen co, moji rozmilí,
Dluhy v světě zkusily!
Já vám ale, moji zlatí,
Důkladně chci okázati,
Že dluh tvoří blaženosti,
Že i sílí, pěstí cnosti,
Že má právo na věnec –
Zkrátka: že tu v našem žití
Hodně mnoho dluhů míti
Dobrá věc. –
Kdo má dluhy, má též jistě
Řeč i rozum na svém místě;
Musíť slova plamenné
Hnát na srdce kamenné,
Moc se musí, duše zlaté,
Nakouřit a naprášit,
Než se z duše houževnaté
Tolar nechá vystrašit.
Dlužník je též jonák smělý,
A nad šlaky chytrý pták;
Musíť panu věřiteli
Časem také vytřít zrak.