Ó, chlubím se jím, rouhač, nebi,
ať v písmenech ta tajna zří,
a třeba svého slunce hřeby
je nezluštěné rozbíjí –:
až rozpustí se sníh ten bílý,
pod nimi rozkvetou fijaly,
jež Vaše drahé jméno vpily,
by vůní svou je dýchaly...