„–ýsské Listy“ zahájily
zatím boj na celé čáře.
V úvodnících, denních zprávách
boucháno tu do Jiřího,
jeho kandidatury a
zásad, myšlének a plánů.
Řeč, již mluvil na ostrově,
nazvána tu blábolením
nemluvněte v politice,
pranýřován jeho život,
jejž žil v Praze, tázaly se,
to-li průpravou má býti
k seriosním těžkým bojům
o národní svatá práva;
feuilleton – jenž nesl nadpis:
„Zákulisí“ – prošpikován
řadou pikantních byl špiček,
jež, jak v městě vědělo se,
vyrobeny v onom domku
na náměstí v damské sessí,
redaktor pak vládní strany
(zběhlý student, jehož vlasy
světlé barvy žitné slámy
sahaly až na ramena)
oděl v průzračnou je formu,
feuilleton ten vypravoval
duchaplným taktním stylem
(čtenáři můj znáš as dobře
duchaplný, taktní styl ten
našich drobných časopisů!)
o té slečně, jež se dala
na trnitou cestu ctnosti,
příští vůdce národa prý
ji tam uved, jdou jí spolu,
stará moudrá teta jeho
prý jim dává požehnání –
úvozovky („ “) ovšem hrály
v příbězích těch svoji roli.