Již opata modrou vezou vlnou,
na ně slunce záři vrhá plnou,
jejich stopě davy sledují tě,
na něž máti vznáší krásné dítě.
Již je vidí pestrém na ostrovu –
vyšli, skryli se – a vyšli znovu –
Hej, teď tam, kde bílá bříza stojí,
kloní se, nad hlavou ruce pojí
a již cosi na člun šedý nesou –
A zas vlny pod nimi se třesou.