Svět s modrým stropem když je domem mým,
měl utéci bych z něho zavřev se
ve tmavý prostor několika stěn?
Příjemno ležet v stínu na trávě,
zřít na plovoucí bílá oblaka,
a chce-li se, i píseň zapět si,
byť zrovna nebyl vycvičen náš hlas.
A škrabu-li si svědivý svůj vřed,
mrazivým teplem trne moje krev,
že tělo nejkrásnější hetery
by takou chvíli dát mi nemohlo.
A přátelům snad hody vystrojit?
Své živím vši, a ty mě netrápí
hovorem prázdným, tlachem sofistů –