Dvůr celý druhý den se shromáždil,
by císařovně k nohám kladl hold –
ta posud tam na trůně seděla
jak ve chvíli, když Karel odjížděl.
Zrak její utkvěl ve prázdnu, nepohnut,
a bílé ruce mrtvě visely
jak větve, které vichr podlomil,
a hlava klonila se spanilá
jak růže květ, jejž vedro znavilo.