Dobře je člověku v květech nevzpomínat šalby,
ústrků, hanby. Vše srp jak milosrdně sžal by,
který vše kosí co kvete a žije nám kolem i v nás,
každé zjevení dávné a barevný vid i hlas.
A co nás potkalo msty kdys v pomluvách, úkladech,
v karikaturách zříš naivních chrličů v chrámových zdech
rodného města, kde žili jsme mládí s touhami svými,
třeba čas dávný již lipami zarost vonícími.