Pán dřímá v křesle. – Mraky jdou
přes měsíc – a tu rázem tmí se...
Óooh... S kočkovitou grimassou
hle, šašek před ním uklání se...
Je vážný skorem, tajemný,
ni rolničky mu nezachřestí.
Hle, jejich pohled vzájemný
směr určující život věstí
a nepochopitelno, jak
zelený hoří jeho zrak.