Však naše dítě nezří krásy jara, ––
to pohádka je příliš pro ně stará, –
vše pučí stejně jako před rokem!
V té mladé hlavě kypí zjevy nové,
tam z románů se sešli hrdinové,
na srdce dívčí ženou útokem.
Sní: hezký rytíř u nohou jí klečí
a vzdychá smutně okem mžouraje.
By dodal síly láskyplné řeči,
hned pádnou rukou sahá k svému meči
a praví: „Dívko, veď mě do ráje!“ –