Je česká duše posvěcena zemi:
z ní vyzařuje žírných krajů dech
s poli a lesy, ztajenými vesnicemi,
s malými říčkami, jež plynou jako v snech
a blyskotají úsměvny a němy,
slunečných plny mírných pocelů,
s městečky, trčícími vížkou kostelů
z ovocem přetížených sadů
a s romantikou příkrých skalních hnízd
rozpadlých dávno, zpustošených hradů.