Avšak pozdviženým jej matka pokárala prstem
a k tomu žertem půl, polovážně promlouvala dále:
„Marně zamítá dlaň, k čemu líc tvá zná se ruměncem.
Ó zpytatel bystrý jest vroucí matčino srdce!
Věř mi, že čísti mohu tvou každou s líce myšlénku,
jakbych v otvořenou knihu tvého nahlížela nitra.
A zřím černovlasou tam štíhlé dívky hlavičku
s důlky na líci milém... Vždyť ve tvém pohledu každém
v Jiskrově jizbici tam při dnešní hostině poutní
i zrak méně znalý moh’ snadno vypátrati kouzlo,
jež tvůj stále pozor přiklánělo na stranu jednu.“