A tu pak na obrovský sál
snášel se jasněskvělý závoj,
průhledný, po něm duhový,
a po něm tmavší a tmavší a tmavší,
až tma, tma lehla na všecko,
tma, tma, že procitly básníku oči,
zdiveny hleděly, hledaly div,
divný ten souzvuk harmonický,
hlasitý souhlas národů,
jímž se tak prudko mu roztlouklo srdce.