„Chystej,“ píše Němec otci našemu,
„chystej, maršále, zimní kvartýry
pro germánská moje vojska vítězná!
Chciť já letos u vás přezimovati
v Moskvě-mátušce, v bělokamenné,
oj, přezimovati, odpočívati.
Čistě zameť ulice a bazary,
zaber paláce a domy kupecké
oj, pro mé generály, chrabrou družinu,
byty dobré opatř pro mou pěchotu,
teplé stáje pro jízdu a obozy,
kryté připrav garáže a hangary
pro mé kusy, letadla i pancíře!
Nápojů a jídel schystej zásobu:
napec chleba, masa, chutných pirohů,
horkých blinu napec, mastných lívanců,
celé pudy vyval jiker zrnitých,
celé sudy vodky, slavných krymských vín –
míru nemalou – věder tisíce!
Najíst po práci se chceme dosyta,
po krvavé napíti se chceme namola,
oj, poveseliti se, pohodovati.
Bohatýrsky chcem si v Moskvě zahýřit,
dobře v mátušce se chceme poměti,
dlouho v rodné chcem si v teple hověti.
Mně pak v zlatohlavém Kremlu kamenném
v sále trůnním skvostný schystej trůn
z dubu bílého, z drahých mrožích klů,
bílých carů zlatý prestol vysoký!
Na pyšný ten trůn dosednu teď já,
na hlavu si vstavím zlatou korunu,
kol šíje zlatý řetěz carský ovinu.
Zlaté žezlo v ruce budu třímati,
do tvé mrtvé hlavy nohou budu kopati,
Rusi široširé rozkazovati.“ –