Noc březnová už kryje věčné město,
však svatý otec proti obyčeji
v síň jídelní se dosud neubírá.
Tou chodbou, jejíž strop je zdoben řadou
fresk biblických kdys rukou Raffaela,
přechází papež, do tmy pátrá stále,
jakoby čekal cosi s oné strany,
kde Andělský hrad černý trup svůj zvedá.
Tu a tam chvilkou otevrou se dvéře,
v ně prelat nebo sluha hlavu vsune
s otázkou němou v udivených očích –
však svatý otec chodí, slova nedí
a pátravými zraky v temno zírá.