Zde ticho bylo. Zalit jasem,
kraj hovořil však známým hlasem:
svist srpů slyšel, řinkot kos,
jak o ně brousky zazvonily.
Vysoký, zlostný diškant vos,
hvizd naříkavý parní pily,
šum rovný pilné hrabice,
hus štěbetání na strništi
a za kopcem kdes na hnojišti
kurážné, stručné zdravice
kohoutů, našich buditelů,
i drsné snad i neškolené,
no srdečné a nelíčené.
Zpěv truchlý samotářských čmelů,
vášnivý cvrkot v díře kdes
i ostýchavé pět peněz
křepelky v rudnoucí již pšence
i seker duté rány v lesích.
Hlas bodrý mužného července
zněl krajem světlem zalitým,
a nade vším a nade vším
skřivánkův jásot na nebesích.