A malá, nešťastná Ada píše horečnou rukou:
– Miláčku,
pozítří tak neb onak ukončím se svou mukou.
Dnes naposled otce jsem prosila, a otec nepovolil,
a lord se tváří, jako by neviděl nic.
Nutno se rozhodnout. Kdybys ho v souboji skolil,
otec se zatvrdí ještě víc.
A proti tomu, co Maud mi stále radí: jej vzíti si a klamati,
má hrdost praví: nelhati!
Tož pozítří po osmé čekám tvůj automobil.
A kdybys vše si rozmyslil a nepřijel snad,
tu leží – zdá se mi, že se usmívá – browning, – aby mne dobil.
Tož pozítří po osmé, miláčku, bez něhož svět nemá vnad pro Adu.