Tvůj příklad zářil všem, tvé voje
v nich ožily, jak je kdys celý
svět znával. V bojích krváceli –
tvůj světlý stín „dál, děti moje!“
jim kynul s výše. Lvi to byli
již tím, že rádi podrobili
se tuhé kázni tvé. Jim ze tmy
plál zářný cíl, a chvílí tou
– vždyť cítili se tvými dětmi! –
šli na smrt s duší rozňatou,
již ne pro cizí vůli krutou,
jak na porážku hnaný brav;
šli, ne již poháněni knutou,
jež svištěla dřív kolem hlav – :