Silnice byla rozmoklá a kluzká.
Studený vítr fičel z Pruska.
Než jak jsem stoupal tmou a plískanicí,
radost jsem cítil, radost vzrůstající
a pravil jsem si: není náhoda to,
že v prvém k Tobě mluví půda tato
důvěrnou řečí; náhodou to není,
že v prvém jitřní písně probuzení
má duše, tehdy mladistvá a lačná,
před čtvrtstoletím pozdravila mračna!