Rytíř skončil láskou rozhorlený.
Každý stojí hrůzou zaražený
Slyše Bohuslava rozmlouvati,
Obraz prudké lásky malovati.
Nevěsta se třese, ženich bledne,
Uhlíř krále smutně pozoruje,
Mnohý dvořan srdce nakloňuje
K mdlému rytíři, jenž ani ve dne,
Ani v nocy nemá oddechnutí.
Láska, starostlivost, ustrnutí
V pohledu se jejich obrazuje.
Tento k zemi, jiný k nebi hledí,
Vážný přemejšlí, a žena slzy cedí,
Když král tichost protrhuje
Plaší všecka v mysli rozbírání:
Bohuslave! ty jsy bědování
Rozsyl v tovaryšstvu ctnostném,
Tys pásl s radostí se na žalostném
Vzhledu mládka šlechetného,
Tys pil s dychtivostí slzy perné
Panny nevinné a milé věrné,
Zrušil svazek řádu velebného,
Doufal pevně, že rod tvůj a jmění
Spravedlivost nezrušenou změní!
Protrhni se ze sna dubového,
Poznej v králi přísném soudce svého.