Osvěžen se zvedl z trávy vonné,
v jasném vzduchu rozptýlil se žal,
tesknoty své půl zde zanechal.
Lehkým krokem navracel se domů.
Po rozkošném sladkém objetí
najednou se mocně zastesklo mu,
cítil srdce bít, krev kypěti.
Ó, byl rád, že zanes v ticho polí,
myšlenky své všechny, které bolí,
jak když z mlhy vyjde, unik jim!
Chtěl být zase jednou zcela svým,
zapomenout na vše, v žárné touze,
stisknout bílé boky, líbat dlouze,
k smrti spít se blahem opojným. –
Zrychlil kroky, chvilky líto mu je.