Z Villona školy dítě prchlé v chvat,
ó ballado, v mou zbloudila jsi knihu,
a nevím, moderní jak bude šat
k tvé staré blousy přiléhati střihu.
Tož dvojnásob své práce cítím tíhu!
Mám démanty ti do kadeří plést?
V ráj poesie vede málo cest,
a všednosti kol zuří vřava děsná;
mé srdce ždá však pučet, plát a kvést:
Zvoň, ballado, ať cítím, že je Vesna!