Dnes dodali mi večer lístek malý,
jenž po celé mne hledal Italii.
Ó, kdo si ještě na mne vzpomněl v dáli,
jenž v úkrytu již měsíce tu žiji?
Pár slov jen na něm: „Vřelé pozdravy!“
a „Adrienna trochu churaví“ –
leč v jakou propast bolesti a touhy
a beznaděje zas mě vrhají!
Jen ještě jednou, aspoň na mžik pouhý,
ji moci vidět! Někde potají
zřít její líce, jejím dechem navřít,
ten úsměv stihnout, slyšet hlasu spád
a potom jenom oči rychle zavřít
a s vidinou tou v oku spát a spát!