Z hluboká pod zamrzlým pláštěm
stišené řeky, oddychuji
jak obílené jezu pády
pod mostem dole v zátočině.
Noc, dobrá moje přítelkyně
své vločky sype osvětlené,
zvířeně, zdlouhavě se vlekou
bolestné duší epištoly,
fin sieclu odvar peliňkový!
Mráz šlehá, řeže světlou nocí.
A cítím, kterak nedočkavě
já žízní práhnu po pramenech,
po čerstvých, poctivých a svěžích...