Do uličky v levo noha má vybočí,
žádný pedant mi tam cestu nezakročí.
Aj, jaký to nález!
jaký odlesk praosudu mého
z bláta na mne outrpně se dívá,
pozdravuje druha rovněž nešťastného?
Slzí proud mi náhle s oka zplývá! –
Před rokem snad ještě pyšně jsi pokrýval
nejoutlejší nožku nejkásnější děvy!
na niž celý svět se vůkol pousmíval.
Všecka krása, sláva
polní tráva –
všecky naše myšlénky a plány, pouhé plevy!