Jak s rozmarin pentle vzduchem šlehly,
hned slunce se rozhořelo v nich,
až slzy tím hýřením do očí vběhly,
až bujněji, volněji zahýřil smích!
Jak člověk se ztratí tu, ani neví:
tak láká ten výskot a ty zpěvy,
a všecko jak pohádka se jeví.
Kůň ženichův tábory potřásá!
Ty do výše vlají. A u uzdy visí
z tak překrásných šátků okrasa,
že červeň se v žlutavé kvítky mísí.
Křik mládencův echem zachytla louka.
Teď klarinet zaštěbetal a písk',
hlas hromový bombardonu houká,
a zástup jak jedním by výskotem výsk'.