„Nedivím se svému panu předkovi,
Za zlé nekladu mu ochotenství;
Neb jest pana Pařížana strýc.
K čemu podnětů zde víc?
Než já beze všeho pochlebenství
Nový zavrhuji plán;
Fantasie pánova, ať neřku divá,
Zdá se příliš aspoň živá.
Ačkoliv nemálo zkusil pán,
Mnoho sobě slibuje:
Skutek ale často chybuje.
Mnohý mladý Archimed,
Maje hlavu plnou páry, cti a slávy,
Zedníkům nakreslil pěkný vzor,
Jejž celý umělců chválil sbor.
Zedníci dle vzoru staví:
Než nastojte, sotva mine neděl pět,
Klenutí se puká, základ smeká,
Duše stavitelova se leká;
A ten krásně vylíčený dům
Padá v rum.
Pročež já alespoň nezadám svou víru
Výbornému plánu na papíru.“