Já nejdu však za jeho čistým ideálem –
nestačí moje peruť oné výši,
ač volala mne touha k jeho říši,
kde jenom vyvolený pěvec bývá králem. –
Však jeho stín, jenž bývá luzným jinochovi
a ruší jeho klid – jal moje péro;
stín, který v naše luhy vrhá šero,
zjev to, žel! po Čechách ne vzácný ani nový.
To ženy obraz, o níž velký pěvec praví,
že vášní nehodna, jež pro ni chvějí
srdcem, – ni písně, co ji velebí a slaví,
an podvodna – tak jako nožka její...