Tak vyslechli, kol skupin tajně jdouce,
řeč mnohou ještě Pravda se svým druhem,
až umlknuli všichni zraky pnouce
v hloub síně, kde dav stanul polokruhem.
I vyšla pěvkyně tam hrdým krokem
pnouc nadšeně tvář krásnou s dumným okem
a sladcemohutný hlas zazněl sálem.
To bylo, jak by udeřil zvon svatý
v ty marné šumy v hymnu nenadálém
a rozvál třpytivé ty trety, laty,
vzduch nasycený světských vášní dechem
jak očistil by harf andělských echem
a v srdcích našel posvěcenou strunu
a povznesl je rázem k nebes trůnu.