Já prodán, prodán, zrazen, oloupen
tak bídně, bídně, ani nevěřil
jsem očím svým, když čet’ jsem zoufalý
ten krátký list, jejž sama zmatena
a ve chvatu mi psala Noemi,
bych neproklínal její památku
a za její se duši pomodlil,
neb není možná, bychom v životě
se my dva ještě mohli sejíti,
byť proto jen, bychom si podali
naposled ruce – – Mně před očima
se zatmělo a tajil se mi dech –
však v celém listě ani zmínka malá,
co stalo se – jen krátké „s bohem“ psala...