To pyšná byla ves a starodávná,
bílými statky v bujných stromů zeleni
se honosívala,
když zlátla žita, doba sklizní slavná,
ovoce brunátněla, zráním zpívala
až k jeseni.
Jen pod vrškem, tam, kde se potácí
pár chalup jako žebráci,
tam jedině
tíživé smutno bylo jako o pouti
kdes pod schody, kde dlaně zdvižené
žebráci, žebračky, své děti na klíně
škemrají v sedě, nemohou se pohnouti.