V tom okamžení zachvěje se dům,
jak by se v základy své sbořit chtěl.
To byla, Vlasto, silná ruka tvá,
jež proti bráně balvan ohromný
tak bohatýrsky mocně mrštila!
Jak jarní hrom, tak balvan přiletěl
a brána zela temným otvorem.
Jak řvoucí vody trhající břeh
kol dubu zuří, jehož kořeny
tak dlouho podrývají hlodavě,
až pýcha lesů klesne v jejich klín:
tak kolem domu vřavou nesmírnou
teď děvy temnou naplnily noc,
a řítily se brány otvorem
do domu, jehož pyšné témě v prach
a v šedý popel strhnout dychtily.
A Chrudoš letěl k oknu jako blesk,
a viděl zkázu nocí valit se;
stál okamžik u okna překvapen
a spěchal v stranu pak, kde jeho mlat
a těžký štít na sloupu visely,
zbraň uchvátil, a jako divý tur
se s děsným křikem dlouhou chodbou hnal.