Hogy aztán közelge piros pünkösd napja,
Gondját a király is leveté egy napra,
Hiszen olykor-olykor tán az is pihenhet,
Ki maga vesződik milliomok helyett.
Testőrző hadából kiszemel nehányat,
Toldi szabadkozott, de nincsen bocsánat,
„Ugy se’ ví a lyányért” - mindegy, nincs kegyelem
Mond Lajos király: „csitt! el fogsz jőni velem.”