Salaktalan ködéből álminak,
Csudás képekből összeszőtt
Látvány merűlt fel három ízben
A felmagasztalt hölgy előtt.
Bevonva földig feketével,
Látott először gyászpadot;
Körűle címerek... nép... fáklyafény,
Szánó sötét könyű a nép szemén,
A gyászpadon halott...
S az istenfélő hölgy nyugodtan
Ösmert magára a halottban.
S a jelenetnek legott vége lett,
Reá halvány homály ereszkedett;
S egy század képe elsuhan, letűn
A hölgy előtt, gyorsan, rohamszerűn.