Den prchá za dnem, měsíc za měsícem,
a k novým žněm dozrává zlatý klas;
ve věží ticho, rušeno jen sýcem –
příšerné ticho! včera a dnes zas! –
Však slyš! To přece nebyl vězně hlas? –
Žalostný ston se zachvěl nocí šerou...
Pan Záviš skonal kata pod sekerou! – –