Sestoup Mistr též, a usedli
na svah u cesty a pojedli.
„Krásná země!“ znovu dí pan Jan,
vyjadřuje, čím všem oči plály
a čím prsa dýchati se zdály,
neb v tu chvíli čist byl nebes stan
a zem hořela jen v jasném plápole,
v roklích jen se tiskly mhly a v údole.