Vše to událo se v mihorychlém sledu
a tma čirá náhle zastřela vše hledu.
Jak by nezdolný třas letěl celým šikem,
vojsko naše couvlo v neladu a děsu;
za ním Čudů nával se zuřivým rykem
silou vítěznou se řítil ve klín lesů.
Však ne pouze jejich palice a hroty
v našich řádily. Když sršíc do temnoty
klikatě se vzňalo blesků světlo sírné,
zřel jsem, kterak dubů korunami shůry
skláněly se temné ruce, přenesmírné,
kterak chápaly do křivých prstů chmury
Dánů poletavý vlas a třeskem hromů
rozrážely těla jejich o pně stromů –
ba že divochů nás zloba nedrtila:
to moc nadlidská, msta běsů temných byla.