Praviv stařeček klekl, a spínaje k nebi
Ruce se za dceru modlil, a slzami bledou
Skropuje tvář jak chudera vinul se u noh
Dráčů vyhrožujícých, prosyl, a zlato
Za milé sliboval dítě. Tu Růžena řekla:
O dceru starče, se neboj, ta v nevině kráčí;
Ty jsy y vévodu zradil, y zaprodal dítě.
Slouhové kvapte, a k vítězy vinného veďte!
Hrůzou zkameněl otec, a po době okřáv,
Pohledem omluvujícým na milé dítě
Zhlížeje smutně se tázal: Ach, mámli mé dítě,
Věřiti snům? Co vidíš, pravila dcera,
Není sen; vstaň! k vítězy na cestu stroj se.
Způrnou uslyšev řeč stál bez sebe stařec.
Smyslů nabyv, a pohleděv na dceru zůřil;
Řechtaje kruhy se spínal, a zkleslého ducha
Zobřiv co král v své hrdosti očima jiskřil.
Bohatec slavný, národu modla co zlosyn
Dítětem vlastním spiatý mělliby na smrt
K posměchu kráčeti luze, neb vítězy svému
V prachu se kořiti červ? Meč do sebe vrazyv
Potupy ujde. Tu skočiv co divec se zbraně
Chopiti chtěl; ach! nemoha rukama hnouti,
Vida, že svobodu ztrativ y o život katem
Přijde, se třásl a pomocy nevida žádné,
Pozbyv y hrdého ducha y mužného srdce
Kvílel co žena, a kroutě co dítě se u noh
Divoké dívky, a naději koje, že lásku
Svedené dcery sy zýská, že se y skála
Prosbami zlomí, slze a škytaje prosý: