To v srpnu bývá, nebo časně v září,
kdy na pasekách růžovatí vřes,
kdy slunce plamem stlumeným juž září
na řidnoucí a zabarvený les;
žaludů plny na dubech jsou číšky,
a v lísek houšť se derou za oříšky
vesnické děti s křikem veselým:
k nim přidružit i já se osmělím,
sám velké dítě, ale touhou jinou –
tvé zvonky mít, než uvadnou a zhynou!