Bůh poslal smrt svou k tobě, básníku;
ta v ráj tvé lásky chladnou sáhla rukou,
tu bylo ti, jak náhle slavíku,
když v hnízdo jeho ledné kroupy tlukou.
On usnul tiše v noci májové,
snil o růžích, o hvězdných nebes kráse –
teď zbuzen zírá v blesky nachové
a v jeho zpěv hlas hromu rozléhá se.