Nyní jdouce dále ve své zkušenosti
dotkneme se ženských šetrnosti.
Soused mého otce, dobrák Kylián,
dle pověsti vůbec ctěný pán,
žádán byl od churavé své paní,
by nakoupil cos pro děti a pro ni.
Dobře, pán naplní tobolku,
běží do kuchyně pro holku
a za malou chvíli
do trhu s ní pílí. –
Avšak, ani k vypsání to není,
jaké nastalo vám udivení,
když ten náš pan nešika
vytahuje z košíka
kopu mezulánu dceři na mantilu,
děvečce pak rukavičky z tylu,
synu kartoun na kalhoty,
pro paní pak z juchty boty;
za kteroužto všecku látku,
pomyslete, vydal celou padesátku!
Ubohou tu paní, myslím tak,
trefí nejmíň šlak!
ona ale, co nevinné kuřátko,
hledí k nebi a co učiněné dobrátko
neznající žádnou zášť
káže služce přinést plášť
a s ní na trh s zbožím spěchá,
prodavače ukázat si nechá,
vymění, ač se tento dosti durdí,
nepotřebné toto haraburdí,
a pořídí zboží jako květ
za zlatých jen dvacet pět.
Že tu mluví do kramáře,
až jí letí pot přes tváře,
aby slevil, že je věc ta drahá,
jestiť arci pravda nahá;
pětadvacítka však také bolí,
zvláště platí-li se holí –
a tu zasloužil pan z Kyliánů!
Mnohý nadal by mu ještě mezulánů,
my však na tom mějme zatím dost,
an jsme ženských dokázali šetrnost.