Skončil práci, když se svečeřelo,
kouř kdy nad vesničkou nízko plynul
zaléhaje v stromech na zahrady,
neb jej vánek do kotouče svinul,
a pak neví kam s ním ani kady,
upadne s ním zpátky do komína.
Vyběhnou hned hospodyně s víchem,
prometají saze, s jídlem kvapí;
v dobu tu, kdy podvečerním tichem
matný šum se světlem uhasíná,
svět si od východu stáhne kapi
jako poutník zpožděný. V té době,
kdo jdou z pouti, sepnou ruce obě,
blahem zaslzí, když zvonek slyší
jak hlas svého domácího Boha –
na drn klesne unavená noha,
a kraj vůkol při hvězdách se tiší.