Všady cestou k patám hadi se mu věsí,
každým krokem v cestu žhoucí padá kláda,
před ním, za ním, nad ním vyjou, křepčí běsi;
v potu stydlá skráň by zdřímla sobě ráda,
ale srdce touží po kumburské růži;
hle, tu v lese pláče dívka lepotvárná...
rytíř omámen; – však už se zase vzmuží,
pekel osidla i v dívčím těle marna. –