Jsme ve vězení. Už nás vypátrali,
na naše dveře v noci zabouchali
a odvedli nás. Jsme tu den již třetí,
a čas tak úžasně a rychle letí
a oba jsme jak lidé vyměnění;
děs prchl z duše, tíha každodení
zmizela z hlavy, volně se tu dýše,
že svobodou bych tohle zvala spíše,
než život, jejž jsme do nedávna žili.
I papa obživ, je tak čilý milý,
pár známých našel – všech nás ku dvacíti
ve velké síni, slunce nám sem svítí
mřížemi okna, je to Conciergerie,
kde obývala jeden pokoj šerý
královna naše... Debatuje se tu,
vtip poletá, i řadu menuetů
už tančili jsme... Jsme tak bez starosti
jak v letech nenávratné minulosti.