Ne, nevím sám. Jen vím, že zprvu malý,
rost po leta jak hlíza nákazy,
a že mu síly, stravy dodávaly
mé fantasie bujné obrazy;
a co jsou houbám pršky podletní,
žen úsměvy mu byly koketní,
nad lýtkem oblým vykasané šaty,
na volné bluze knoflík nedopatý,
hled pobízivý, který prolétne
ze chtivých očí duše záletné,
svod retů žhavých, záblesk bílých ramen,
šíj, která svítí září měsíce;
že ženy všecky živily můj plamen,
svým horkým dechem v uhle dýšíce,
od mladé chůvy mé, jež rozpustile
se smávala, mne tisknouc v prsy bílé,
až po vás, krásná milostivá paní,
jíž zaplatil – snad ani nevíte –
jsem velikou tak žití svého daní
za divé noci s vámi prožité.