„Ba otec vlasti!“ Rožmberk opáčí,
„jak miluje on svoji otčinu!
Kdybysi viděl jen, jak je mu k pláči,
kdy mnohdy hledě v zdejší krajinu,
volává: „Kéž jsem o deset let mladší!
Ach tak snad vzdálen vlasti zahynu!“
Jesti to vskutku lásky hodný kníže,
a kdybysi jej Žižko poznal blíže,
jemu bys oddal se tu hodinu!“ –