To na velkou vše bude, Genie, Tvou slávu,
jíž slunce koří se, a podnožím jsou hvězdy.
Sám na dno moře svou bych položil si hlavu,
neb jenom moře může ztlumočiti vřavu
a zápas divoký, jenž v prsou válčen vezdy,
tu spoustu borných myslí, hrdých, vzdorných plánů,
jež v hlavě hlodaly jak příšery až k ránu.
A šťasten myslil bych, že otvíráš mi bránu,
když hvězdy zrcadlily by se v mořském šumu,
a na mých prsou vlny šeptaly by dumu.