Té zmínky poutníci se nelekali,
a chutě lesem, pasekou se brali,
až prošli chladný kout, jejž po rok celý
ni jeden zásvit slunka nezveselí.
Tam v rokli bystřina si skáče, běží
jak hříbě bez uzdy a bez otěží
svou silou hravě, volně, bez obtíže –
Již naši chodci stáli kolem kříže.
Kříž prostý dřevěný a Kristus z plechu
tam postaven byl jdoucím na potěchu.
(Jde dobře ten, kdo u Něho jí hledá!)
Tam odtud vrch jak do střechy se zvedá.