Tak zuří Vlasta, z davu bledých žen,
hlas ozve se, jenž tu hlásá zvěst:
„Při ranní zoře jela Častava,
by na Motole slova hlásila,
jež do úst vložila jsi poslům tvým;
rek Chrudoš, temných činů pachatel,
stál na cimbuří, slyšel Častavu,
a zval ji lstivým slovem do hradu.
Tam padla chtíčům jeho za oběť,
a s výsměchem ji lupič propustil,
vzkaz rouhavý pro tebe vštípiv jí
do bolem pomatené paměti.
Po celý den po lesích bloudila
a žalovala bohům hanbu svou,
a na večer se v Děvín vrátila,
a hlásala nám smutnou svoji zvěst,
pak o zem opřela svůj břitký meč,
a vrhla se na krutý jeho hrot.“