neříkej tedy nic, když větřík cítíš,
že zdvihl se, by dech ti odvanul.
ze země jsi a k zemi se jen zřítíš,
bys v novém tvaru život pošinul.
ať poslední tvá hodina je smutná,
jak chudých den, jenž nezaměstnává,
ať naopak už nadějemi chutná
jak jarní snítka sladce lepkavá,
neříkej nic, víš svoje, jdi jak domů:
vždy někde raší sláva nových stromů.