Náš národ – ubožák! Sotva že překročil té země práh,
neustal napadati klidné dvory jeho krahuj vrah,
a nebylo snad léta od těch dob,
by nemířil mu nový Karel Velký – svatý do útrob!
Tu přišel zjevně, jindy v škrabošce
mu dával medu po trošce
a při tom dýkou do prsou ho bod’...
I v době té náš Jozef na stráži bdí za národ.
I v době té svým slovem plamenným
do srdcí hřímá bratrům zmámeným,
mláď kupí kolem sebe ze všech dálí,
a zápal vzněcuje pro ideály,
putuje vlastí, když jiní spěší k rozkoši se klásť,
a žebrá, žebrá – o lásku pro svou drahou vlasť.