Co jsme? Co víme? Smrt, ten tesař zlý,
tu stále kácí na nás, cit a cit
a myšlénky, až zbudou vzpomínky
na zašlé dny, pak ranou poslední
nás skácí v prach a místo zamete,
kde naše bytost druhdy stávala.
Pak lhostejně tam vzejde život nový,
jenž starou bude opakovat hru...
až celé lidské plémě vrátí se
v ten prales žití, smrti, zárodků,
zkad vyšlo kdys, v tu bytost nesmírnou,
o níž jen s chvěním dumá lidský rod,
a jejíž část jsem v sobě cítil plát
zde meškaje kdys v starém domě tom.