Jakáž pomoc! Marně vzadu
rozum hučí moudrou radu,
kdy spřež bujných šprýmů běží
před mým vozem bez otěží.
Vím, že zdar
nekyne mi z tvojich čar,
ale darmo
střásám již těch kouzel jarmo:
Cítím, jak mi čoudem sirným
smysly mámíš, rejem vírným
šklebných mask mi pleteš um –
hněv-li vzbudím proti sobě,
pošlu k tobě, pekla robě,
kritiku i publikum!