V podvečer v ulici, v níž z parku voněl bez,
a plynu žlutý svit na chodníky se schvíval,
já viděl dělníka, jak hladem v dlažbu kles’
a zrakem ztrnulým se do tmy prázdna díval.
Nad tělem ulicí zas život vířil dál,
ve svitu plynovém se stíny chvěly stromů,
a zástup zvědavých nad zmírajícím stál,
až odnesli jej kams’ do vzdáleného domu.
Pak z dvora s nosítky, a strážník přišel též –
šli zvolna ulicí, v níž znělo vozů hřmění,
vír, shon a hovory, ta celá žití lež,
a s hrudí sevřenou já dále šel zas v snění.