„To divá žena,“ zakřičely hlasy,
„rodičko boží, vem nás do ochrany!“
Řady se daly v útěk na vše strany
a ves je plna neštěstí a zmatku.
Louka je prázdna, opuštěna v krátku –
a dívka padá v němém oddýchání;
teď na trávníku rozdupaném leží,
tak sama, sama, sirotek jak všudy;
na tváři plamen neuhasný, rudý
a němý bol, jenž v skrytu rejdy vede,
a němý bol na čele dívky bledé.