Vešli na dvůr. – Krepi dýchal již,
a když Maradas mu stanul blíž,
vytřeštil naň zrak a rukou trh,
ústa siná chvěla se a chvěla,
a mdlá slova pojednou z nich zněla,
divná pánům zlekaným: „Chám prch!“
Jako blesk, když sjede v hnízdo draků,
div i strach se jeví v jejich zraku:
„Vše teď jasno,“ děli, „podle všeho
strážil Krepi toho Petrovského,
věda, že je Blažej sláb a stár,
než by platně spoutal selský spár,
napaden však, konaje svůj střeh,
rdoušen je, až ztratil zrak a dech,
kým však? Hanuš v žaláři je přec?
Nechať rázem odkryje se věc!“