Rozestřený vějíř větrů vířil v ruce Noci,
bílé tělo země ovál na tisíce mil;
v hloubkách pohyb probudil se, stoupal v kmenů osách,
vrostl v tuhé uzly větví, v nervy listů prosáh’,
hnal se mízou žil,
hmotou dýchal, třásl stíny, prostor zachvátil.