Hoj, bratře, zdá se mi, zlá posedla tě chvíle –
Já z kraje přicházím, kde hořkost domovem,
tam člověk od mládí hůř než-li zvíře žije,
a odpočine sobě teprv za hrobem.
Já odcházel se smutkem ve svém srdci,
o smyslu lidských pravd jsem marně přemýšlel –
Když světla paprsek se z rána v zrak ti schvěl,
když šťastnou pohodu den celý nebe přálo,
a za svou tužbou dál, když volný mohl’s jít,
zda dosti nebylo tu lidskou bídu žít?