Ničeho, ničeho z toho, co lhaly dálky a výše,
pouti váš nedal vám cíl!
Týž všude bezbarvý prostor, na moři tytéž vždy vlny,
prach na věcech, na tvářích vrásky, a smutek a touha jen v očích.
Ohnivák chycený rukou – chocholouš už jenom šedý.
Týž zákon tíže hmoty, týž zákon únavy smyslů,
týž zákon zklamání duše, jež jinak vše vysnít si umí,
a tytéž nad vámi znovu, vždy výší svou klamající,
dálkou svou šálící znovu tytéž jen obzory nové,
tak jako tolikrát už a tolikrát marně dříve
opět vás dál vždy a výš clonou svou lákající...