„Hanebníče! smrt!“ rce. „Buď tvá družka,“
Zahřmí Oto; ptá se lstivě kněží:
„Víra ničemnáli trůnu služka?
Bůh pán, tvor prach! Slávu nebes věží;
Obživněte! k cýli dělí stružka,
Přes ni – Bůh živ, mol mři! Soudce ježí,
Svou moc výší, kněžím pevní vládu,
Dokud Prušanům král kříží k pádu.“