Valí se, valí,
a cítí jej osetá pole,
jako by jižjiž podešve těžké, kopyta, kola je drásala,
cítí jej střechy dědin a báně a věže měst,
jako by jižjiž kule je vrtaly a požáry hlodaly na nich,
a cítíme také my jej neviditelně se valiti
nám po stranách, mezi nohama, skrze prsty.
Nárazy nepravidelnými
dnem nocí buší nám v spánky,
podivně mokvá na našich dlaních,
vstřebává se nám v krev.
Dáví a požírá teorie jak jehňata vlk,
láskám a hněvům našim předhazuje měnlivá sousta,
opěrná místa přesunuje a ruší.
Jak písková zrnka vše lehké uplývá s ním,
bezvládně slabí se kotálejí v něm,
a dravci loví v zkaleném proudu...