V těch prvých, snivých jara dnech,
kdy září láska ve květech,
kdy větry ve všech vrcholech
zdají se z jarní dálky nést
nějakou slavnou blahověst –
já cítím jako hlaholem,
jímž ke mně volá Vyšší Zem,
jak duši přírody mám rád,
a jak bych rád svůj splnil sen:
Ji malovat, ji zpívat, hrát,
všem bytostem ji prožít dát,
tak plně, mocně, vnitřně tak,
jak vidí ji můj vnitřní zrak
v takový krásný jarní den –
tak plnou světla, lásky, něh,
a jásání a svobody,
co tvůrčí radost přírody,
co skrytou duši ve věcech!