Jen spílej dál a řády naše haň,
jen upírej nám lásku, úctu, daň,
kaž, by lid velel nám, ač dřív jen prosil,
a potom kliď, co hříchem svým jsi osil,
ty bohopustý, nectný pleticháři!
A ty, že stál jsi ondy při oltáři?
Tos leda ďáblům vzdával vděčné díky,
že kněze rdousili, tvé protivníky.
Jenž plazil ses mu u kopytných nohou...
Leč prosby tvé už pranic nevzpomohou,
a jisto jest, že záhy přijdeš k nim,
bys vdýchal v šílenství jich čmoud a dým;
jdouť čerti pro tebe, už mít tě chtějí,
bys změkl při škvaření na oleji,
aj, těšíš se už asi, vrahu, nuže,
kde senát tvůj a zda as peklo zmůže?
Kde senát ten, jenž kryl tvůj blud a lež?
Aj, zalezli ti roztoulaní psové,
proč nemluví dnes luzy pochopové?
Ba senát mlčel, bál se promluvit,
a mlčel šlechtic, mlčel všechen lid
a nedbal, že mu lidská práva brali
i podvolil se papeži i králi,
již starou vládu všecku na se strhli,
a ohlávky na lidu mezky vrhli.
A mnicha nutili, by odvolal,
a řekl lidu: „Bloudil jsem a lhal.“
Jen pánům sloužit musíš, sloužit máš,
ti chrání tě, jsou síla tvá a stráž,
a v úctě chovej Ježíšovo slovo,
zpět císaři dej, co je císařovo,
a pokoř se a navrať jim svůj dluh,
tak radili, čiň věrně, co chce Bůh.