Studenti dva byli kamarádi
dřív, než měli jedno děvče rádi;
tím však vyschnul jejich lásky zdroj,
proto vyzvali se na souboj.
Povědomo je mi do jista,
byl to filolog a jurista.
Aby vítěz ušel trestu
a nepřišel do arestu,
stál již povoz u silnice,
v němž měl odjeť za hranice.
Souboj odbýval se kdesi
na pasece mezi lesy.
Filolog měl první ránu:
právník klesl. „Už je v Pánu:“
zvolal vítěz, vida krve toky
a hned k vozu obrátil své kroky.
Sotva zmizel, právník křepce vstal,
neboť do pistol jen prachu dal,
míšek s krví vložil pod vestu,
aby, padna, vyhrál nevěstu.
Sebéře se a pln radosti
nad svou juridickou chytrostí
po pěšinkách pádí k dívce svojí,
by jí podal zprávu o souboji.
Vrazí do domu a letí po schodech,
až mu kvapem zatají se dech,
otevře a – hrom v to měl by prát:
tu již sedí – vítěz kamarád.