„Zaklínám vás, černá mračna,
svlažte zem, jež čeká lačná
v klase žní a polním kvítí,
odneste však krupobití,
odneste svou tíhu lednou,
nechť se křídla hromů zvednou,
rozdělí se v pravo, v levo
mezi hory a jich dřevo!
Zaklínám vás, dravé síly,
abyste se rozstoupily,
od vláhy se oddělily,
živým bratřím neškodily!
Za mnou zpátky chody mnoha,
zaklínám vás jménem boha,
byste přestaly juž hučet,
nevybuchlým hněvem skučet,
aby zrály vinohrady,
zlatým jabkem vzplály sady,
zlatým klasem pole všady,
zaklínám vás, skrz den soudu,
nedupejte zemskou hroudu,
zaklínám vás silou silných,
prací všechněch rukou pilných,
jděte s tím, jenž vás dnes vzbudil,
aby srdce lidská ztrudil,
který v čele vašem duje
a od věků satan sluje,
v přírody se taje vděku
a též spolu ve člověku.“