Stín něčeho, co létlo pod nebem,
v tom padl sem.
Ve žhavém vzduchu cosi zasvištělo
jak kosa v poli, tak to asi znělo.
Smrt letem sovy s věže snášela se,
po krvi lidské zatoužila zase.
V širokém kruhu kolem přeletí,
zamávla kosou. V těsném objetí
mnich padl mrtev, a pohanka malá
odešla v nebe s ním.
Na jeho prsou v šatě klášterním
s důvěrou dětskou hlavu uschovala. – –