„A přec vezdy člověk –“ sok v pospěchu bystře namítnul,
s lesklou svou bakulí pozvednuv k obloze rámě –
„od té hroudy naší hled vznášel k výši nebeské
a zde neuspokojen svět spřádal tamto si lepší,
nadzemských do rukou osudů svých žezlo ukládal,
tam jen rozřešení zemských očekávaje neshod.“