Takž byli vesele až k ránu pohromadě.
Pak vyšli. – „To je mi teď divně!“ – „A mně taky!“
„Mně třesou ruce se.“ – „Mně zkalily se zraky.“ –
„Mně huba drkotá v tom náhlém ranním chladě!“ –
„A kdo tím vinen?“ – „Z Kalventa ty škody!
On radil nám sem jít, ať teď zas dále radí!“
A Kalvent s úsměvem si dlouhou bradu hladí:
„Já myslím, abychom šli do hospody!“