Byli veselí tři bratři,
Sbratření ne sice rodem,
Ale stejným smýšlením.
Byli v bujném mládí květu,
Měli peněz dost a dosti;
Tedy žili po své zvůli,
Hodovali, hýsovali,
Až tím přišli na koráb.
Co teď počít? Se žebráckou
Chodit mošnou? Styděli se;
To vším právem. Pracovati?
K tomu byli příliš líní.
„Do lesa!“ z nich zvolá jeden,
„Do lesa, do zeleného,
Ten nám byt dá, výdělek.“
„„Do lesa, do zeleného!““
Zvolají tu všichni tři;
Do lesa pak spolu šli.