A náhle vyvstal přízrak ponurý;
z těch trosek paláců a z podrostu,
co kol nich vzbujel času účinkem,
tisíce trupů hrozných, krvavých
už vstává zvolna, jeden po druhém,
zem krvavá je, těla krvavá
a oči... oči... jaksi divně žhnou.
Co chtí ty zraky? Co z nich šlehá to,
jak blesk by zaplál v tmavém oblaku –
je žal to? Pomsta? Hrůza? Nenávist?
A pěstě... pěstě... Proč jsou vztýčeny?
Či hrozí? Komu? Králi dánskému?