Toť jsou přátelé, kteří se k radostem jen vodí,
protože okolo bolestí po špičkách jen chodí,
nepotkavše se v krajině poznání! Ó není
život věrným zrcadlem, v němž se shlížet mohou,
kdo se v pravdě milují! V pravdě zanícení,
křičte, jak v posledních záchvěvech v sobě pouze zříte
úžas nad světem Tušení, strmou bránu k věčnu,
a to jen ve vzácné hodině,
v nejdražší, v které vám vyzářil pro vždy život celý,
a jak že malým vám připadá pak to zrcadlo
ze hvězd, z květů, z životů, neb jste uviděli
v sobě svoje poznání, a již v sobě pouze
spáse se blížíte v touze!