vás pozdravuje, vítá domů z dáli,
a jarní van co celým světem duje,
zas do své půdy si vás přesazuje,
květ nejkrásnější, do svobodné země
si se slzou vás klade, vzácné sémě,
v němž dřímá jistě nové síly zárod.
Vy mrtví jste, a přece navždy živí.
Nad hrobem vaším častokráte stane
vnuk ještě pozdní s obnaženou hlavou
a v zmatku pozná cestu svoji pravou,
nechť po ní vichr ve tvář bije divý.
O vaší lásce, smrti požehnané
pět budou pěvci ještě příštích věků
své hymny nadšené a epopeje.
V té knize, kam své národ píše děje,
plát budou vaše činy, smělost reků,
a legenda, jež ráda sobě sedne
u krbu v zimě, kolem mláď i stáří,
vás opřádat svou bude svatozáří,
a bude radost zřít, jak pýchou zvedne
se dětí hruď a v očích zahoří jim
týž svatý hněv k všem tyranům a zmíjím.