Bůh věčný zasel nás a všichni bratří jsme;
hlas náš, hlas stínů, pološer a barev západu,
hlas moří, pralesů, hlas bouří, úpění,
jež rozechvívá vzduch od milionů bytostí,
je chvění jedné písně. Tóny nejvyšší
a nejnižší z ní lidská duše neslyší.
Je možná nenávist, proč? Není jeden proud.
jenž unáší nás? Nehoří životy naše
jak tisíce světel elektrických, k nimž vede
se jediná síla?