„Ne,“ zas Hanuš, „ne jich, ale lidí!
Šetřím Čechy, šetřím celou zemi,
po níž bída kalným okem mhourá,
vztek a zloba chrámy, chaty bourá
a pláč proudí všemi ručejemi!
Lidskosť chcete? Ona drž vám zbraně,
chcete právo? Šetřte rodných práv,
svaty buďte žen a dětí skráně,
ctěte svatý řád a svatý mrav;
láskou získejte svým sborům sil,
ne však činy prostými vší kázně;
vím, že mnohý k vám se připojil
z lačné hrabivosti, plaché bázně,
jestli však boj nešťastný nás schvátí,
zpátky prchne zas a stokrát splatí
vše, co nyní vy jste vykonali...“