Ruch, nepokoj, pohyb, pak odplutí. A já denně snil
tu před touto lodí. Neb denně mé srdce musila lákat
svým cizozemským kouzlem a její bok se vryl
v mé děcké srdce, i plavba ta tisíce tisíců mil.
Až přes oceán jsem Kolumba veleti slyšel. Teď za daleký
zřel shlížet jej obzor. Teď z Kanárských ostrovů zkřeky
já slyšel přepestrých ptáků, křivozobek i opic,
břeh rejem indiánů až do zlatova hněd’
a zelených vegetac země v modré dálky se topíc
mne zvala a zvala a já jsem se denně musil chvět a chvět...