Dík, že ta tam už léta jsou ta,
– ba, k smíchu je nám věk ten celý –
kdy v stálém boji
jen o řeč svoji
si naši předci kuli pouta
a pro ni – bloudi – krváceli.
Oč stojíme my nyní výše!
My nedbáme ni hranic říše
a k srdci přivinem i lidožrouta,
jen hrá-li dobře kopanou.