Švekruše Anna, jeho mladá žena,
mě přivítala sličně uzarděna,
tvář políbit si zlehka nechala,
pak z kolébky mi děcko podala.
„Náš Jaroslávek!“ s důvěrou mi praví,
„hle, jak je velký, růžový a zdravý!“ –
Chci vzíti jej, však do pláče se dal,
snad pohled můj jej tolik polekal.
Ba, strašidlem se dítěti zdám asi! –