V kraji rázu neodcizeného,
Tam, kde hrdé věže Zvíkovské
Strmíc z výspy proudu zdvojeného
Skrývaly koruny královské;
V kraji kde se vody Uslaviny
Proudí do společné do hlubiny,
Strmí v prostřed těchto svorných vod
Zámek jako koráb zakotvený,
A v tom zámku mnohý český rod
Po dalekých zemích proslavený
Zkvítal, šířil se a – běda! zhynul,
A jen některý znak nezrušený,
Co i v bitvách i na sněmích slynul,
Na věži a pod pavlačí zámku
Dává o vlastnících věst a známku.