Až jednou, Bože, sklesne hlava má,
až oči zlomené se vyboulí,
až otevrou se ústa zsinalá
a duše má se před tvým soudem uchoulí:
Pak, Pane, pohleď na modré mé rty,
že skropeny jsou krví Tvého Syna:
Když on stál o mne, nepohoď mě Ty
a ovci zbloudilou vem též do Svého klína!