Jistě že tam pranice se strhla:
Thorr hromotluk pere se tam s obry,
a jim všem se z dálky směje Hödur,
slepý bůh tmy. A obřisko Geirrödh,
lstivý, drzý, před jeskyní leží,
zrzavou on hlavu vložil na klín
zlatovlasým dcerám, ouží bradu,
hýbá nosem, jak mu češou vlasy,
mrká, štíří se a tluče nohou:
„Kdybych já tak potkal Svjatogora,
utopím ho, lotra, jako kotě.“
Nezamukly dcery, mřely strachy,
sám on obr řeči své se šklebil.