A bylo po všem již. Teď každá minuta
je strašna Jarmile, v níž k tanci přikuta;
než ona laskava a něžna byla vždycky,
a v její bledosti byl půvab poetický.
Když přešla čtverylka i kvapík s besedou
a k soupé všechno šlo, že ony ujedou,
ta zvěst už dolétla též k Antošovi Čížku;
i pomoh’ oběma hned damám do kožíšků.
A ruky stisknutí, v němž Jarmilin byl dík,
byl jemu nejkrasší dnes ze všech okamžik.
On k známým kollegům, již bez dam jedli v sále,
si zašel spokojen a netančil už dále.
A za to Pavel div se nesmál roztržit.
On nedbav Jarmily a ztrativ všechen klid,
když s Helénou vlít’ v sál, pocítil takou sílu
jak mladý jarní hrom a unášel svou vílu
s takovou lehkostí a ohněm mladistvým,
že Hélu rozesmál až prudkým rytmem svým.