„Dítě drahé, zkuste, prosím,“
ozvalo se za ní jemně.
Stará paní rozkládala
po stole a po pohovce
s opatrnou pozorností,
jakou máme k relikviím,
prapodivné dávné kroje.
Vůně Ievandule vála
ze záhybů těchto šatů,
léta čtyřicátá chvěla
se v těch barvách, pentlích, střihách,
zašlé plesy, zašlá krása,
zašlí lidé, zašlý život...