Však, děti, snad to přece křivdou jen,
opustit zem’ zděděnou po otcích,
již hájili až do těch hrdel svých,
a cizím dát ji námezdníkům v plen;
ta půda z oteckého popele
i měkčí hrob nám jednou vystele
a krásný sen se tomu musí zdát’,
kdo s otcův slávou v jeden hrob jde spat. –