Přituliv se měkce, dětsky,
„Nebere to trochu světsky?“
Angelico ptal se. „Toto!“
zamračil se jasný Giotto.
„Děti zobrazí přec dětsky,“
řek’ a pohlíd’ na Francesca,
toho světce z Assisi,
jemuž svět byl necizí,
jenž i povržené chátře,
ptákům, stromům říkal „bratře!“
A Francesco přikýv’ druhu,
jak by na mrak hodil duhu.