Ach, slyším pláč – jak otec kdy umírá,
Po veškerých se vlastech nese ston,
Tak bolný, zoufalý, že prsa svírá,
Jak hranu svobodě kdy zvoní zvon.
Ha vzplanul blesk – a tma jest opět čírá?
Ach, otče, otče! on že umřel – on!
To výkřik strašný, výkřik zoufalosti,
Že stydne v žilách krev, proráží kosti –
Toť Přibyslava, otce Žižky skon.