A mnohý ještě pěvec k těm se druží,
Svou veselou či truchlou píseň pěje;
A když naslouchám, srdce se mi chvěje,
A slastí bouří, vzdýmá se a úží...
Tu celý plachý svět juž zapomenu,
Když v zpěvech ten sbor slavný ke mně věje,
A s nevýslovnou rozkoší v tu zvěnu
Svou rozkochanou duši topím vřele!
Ten tehdejší svět a všecku jeho změnu
Opouštím velrád v vznícenosti smělé:
Mé bolné srdce v onom ušlechtilém
Oživne spolku novým, slavným cílem,
A za ztráty na zemi utrpělé
Odměnu najde v onom kruhu milém...