Zavanul anděl perutěmi
a měkké vzal ji do náruči
a zdá se jí, že moře hučí,
a zdá se jí o cizí zemi
a v té, – však hle, jak v stesku žalném
jí těžká slza tváří kane:
„ó, chraň mi dítě v světě dálném,
ó, chraň mi dítě, mocný Pane!“
A vedle matky děvče mladé
si oči kryje do stínu
a k drvu horké čelo klade
a tiskne ruku matčinu.