Květy bujná louka zas
pod nohy jim třese;
nad hlavou ni van, ni hlas.
Jenom motýl nese
opojen se vůní mednou
dusnou loukou nedohlednou,
klesá v závrati
do vadnoucích stonků.
Tápají i bratři mdlobou;
večer již – Co krokům obou
dále nedá klesati?
Blíž Ave zvonů, zvonků!