A teprve, když slunce v západ kleslo,
a úmrak vrhal na vše černý stín,
pak Lubor bral se ve svůj skromný domov,
ne aby ve sny kles’, leč dál by bděl,
by ony dojmy, které prach skyt’ denní,
v posvátné písně zaměnilo noční snění...