Pak ticho jak by rostlo vším,
když sedneš za stůl dubový;
hned tepem mnohem bouřnějším
daleký svět ti odpoví.
A jsi-li básník, musíš znát
nevyjádřených světů tíseň,
nejprudších větrů stran všech vát
v svých varhan musíš hlasnou píseň,
že to, co duši opije,
snad z ruky boží milosti,
v tvých slovech nově ožije
a čeká u hran věčnosti.