Již hodinu, ba déle přemítám,
jak nejlépe Vás osloviti mám.
Nuž, bez nadpisu lístek obdržíte,
laskavě sobě doplňte jej sám, –
a nejmilejší nadpis volit smíte.
Líc Vaši bych si přála viděti,
až list můj bude Vám se chvěti v rukou!
s ním duše moje spolu poletí
a věřte, že by zachvěla se mukou,
jak stínu stín by jenom uzřela
na Vašem čele. – Uhodnete jistě,
co chci Vám říci v kratinkém tom listě.
Oh, vím, že tak bych psáti neměla!
Však myslete, že nemocné jsem děcko
a lékař prý má právo zvědět všecko,
když u něho chce chorý hledat radu.
Nuž, v ruce Vaše rozhodnutí kladu,
ač nemoc má je – vím to – bez naděje –
Já miluju Vás! – Ruka má se chvěje,
už odpusťte, že špatně píšu dnes! –