Zda věděl jitrocel, co šeptá mechu?
Zda věděl hloh, co čilimník mu šeptá?
Zda znala bříza, co povídá habru?
Zda habr věděl, co povídá bukům?
Co borovicím, klenům, vazům, dubům?
Kdo odpoví? – Však v jednu velkou báseň
teď spojily se všecky hlasy lesa
a zněly, pěly, vřely, hřměly spolu
jak milujících šepty sladkozvučné,
ve políbení sladší přešly ševel,
v živůtku rozpjatého tichý šelest,
ve krajek roztržených ostrou notu,
ve sladký výkřik: Má jsi, má jsi pro vždy!