Ten stvol tak štíhlý, svěží, zelený,
není to stepilý a křehký, a přec náhlý, vzrůst,
jenž dívku šestnáctiletou si dolů naklání,
že stojí se svislými, křehoučkými svými rameny
tak něžně bezradně a špulí červeň úst
své světlé hlavy, jak ta květina zde korunní své listy,
stíníc tak pod ramínky svými sladký vděk
svých malých, oblých prsíček,
co krátce jemně tak a přerušovaně,
tak zticha,
tak lehce dýchá –