Tu mocně pohnut, povstal Aucasin
a zvedal jej, sám k nohám se mu vrh’
a zvolal: „Otče, otče, promiň mi!
Chci do boje a vím, že spasím tě!
Však slitování měj s mou mladostí,
a slib mi, otče, že když vrátím se,
když nezahynu v seči, slib mi to,
že s Nicolettou jednou, naposled
mi promluviti dáš, že připustíš,
bych jediný na čelo polibek
jí vtlačit směl, když na vždy rozloučit
se máme zde, a neuvidět víc!
Ó, slib mi to! Tu naděj ponesu
pak sladkou před sebou co prapor svůj
a s praporem tím bude vítězství!“