Miluji zemi,
z níž vzešel jsem.
Jaro, jež zpívá peřejemi,
skálu, jež horkým kolesem
žhnoucího slunce zdeptána, sní
o květech, jež jednou vyvstanou z ní...
Horký a slavný letní den,
jak znám jej tam u nás v polabském kraji,
i podzim štědrý, jenž opředen
babím je létem, kdy hrozny zrají.
A pole lán a hvozdu stín,
studánky lesní taj,
mrak horský, jenž padá do hlubin,
lučinu tichou, tesknou báj
modravých chlumův a doubravin.