Když v pohodě tvojí
však první den jarní nehnutě stojí
jak veliké přislíbení,
a květy se bělí v rovině bez dechu
bez zvláštní touhy a snění,
tu dávné úrody, dávné činy
jsou nadějí překonány
v den úrody nebývalý a jiný, –
tak svítíš, ó Mládí,
tak přislibuješ,
tak voníš, tak žhnou tvé vany.