Drak Fofnir kdys hlídal pokladů taj;
jej Sigurd svou rukou mohutnou skolil,
by valkyru svatbil Brynhildu,
s níž Hindarfjöll sídlem volil;
byl v plamenech skryt jich tajemný hrad,
kdo do čtyř let já – květ lásky jich – kvetla,
až vichřice napadla blaha sad,
kmen zlomila, květy smetla:
sklán Sigurd a v divém zármutku hruď
choť mečem proklála sobě.
Je hranice jedné skryla suť,
já lkala tu na sirobě.