„Vím, že zasteskne se kolikráte
vám po prchlých bílých dětských snech,
úzkostí se náhlou stají dech,
ale život zvítězil již! Všude
hlas jeho vám ve sluch šumět bude.
Víc se nevymknete!“ – Jízlivý
úsměšek mu rty v tom nakřiví.
„Podejte mi rámě, nebojte se,
svěřte se mi, já vás povedu, –
jak ta bílá ručka se vám třese!
stud se zračí v plachém pohledu – –
Hrůzu budím ve vás? Hleďte, ani
kapky krve není na mé dlani.“ –