Jak sladko jestiť v choré srdce těchu 
Převroucí vlívať milenými zvuky,
A zmírniť jak balsámem bolné muky
Tou vřelou slastí vzájemného vzdechu!
Kdo vzkouzliť může opět v milém spěchu
Těch zlatých snův uprchlých bujné puky,
Zas rozprouditi v radosť srdce tluky,
A nadějím vzdáť doživného dechu:
Ten zvábí v pusté nitro jaro květné
Soustrázným slovem k opětnému žití,
Ten v rozkoš božskou naše city ztápí;
Ten sám okřívá v slasti nepočetné,
Sám blahosť danou ve záchvatu cítí –
A šlechtí vřelé slzy dík svou kápí.