„Kriste! Ty, jenž sám jsi klonil hlavu
pod trnitým věncem lidských muk,
z jehož prsou v divém strastí davu
též se vydral zoufalosti zvuk:
obrať ke mně milostivé zraky,
vyslyš, vyslyš žalobný můj ston,
rozplaš v duši pochybností mraky,
utiš v srdci dravých bolů shon!