Pět dnů jsem seděl v cele nad Dunajem,
pak dráb mě vezl do Opavy k právu,
zde sedím dlouho, naslouchám, zda větřík,
co od Těšína občas zafoukne sem,
o vás mi poví, že jste dosud pevni
na tom, co spolu usnesli jsme kdysi.
A je mi smutno, o tu pravdu chvím se,
co v při je naší utisknuta tvrdě,
a o to právo, co je nad Laryše,
nad Vlčky, Táfy, ba i nad císaře.