Den vzplanul nádherněj’ a oschla rosa, mha jitra zřídla –
tak lehce jsme letěli v prostor, všem cestám na příč, přes květy a stromy,
že nezřeli jsme víc, co bylo kolem, lidé a pole a domy,
k slunci jsme letěli na perutích Mládí, vždy dále bez ustání
až klesli jsme kamsi, tím velikým štěstím zemdleni a celí udýcháni...