Naslouchám době, spěchem díla hřmící,
myšlenek nespoutaných pochodu,
výkřiku, který budí hmotu spící,
i bouřím, slibujícím pohodu,
šeptání tužeb v poraněné hrudi,
nadějím, které činem rozkvetou,
a klasům, které přes propast jít pudí
utrhnout božství růži prokletou.