Až sem ku nejvyššímu tesu plochých skal,
jež trčí v blankyt jako hradu cimbuří,
jsa bolestné se v muce svojí dovlékl.
Já čekal dlouho, zdali nebe nakloní
se k muce mé, já darmo čekal do noci,
v hloub, k výši zmdlévajícím těkal okem svým –
leč Heraklův šíp hlodá stejně jako dřív.