Van vzduchu ostrý jitro zvěstuje.
Ó jaká noc to byla poučná
a plná divů! Jako slunce rozum
z ní vychází. Ti židé vespolek,
ať Sion, Garizim jich štítem jest,
jsou nepřátelé Říma napořád!
A blázen já se v Římě domýšlel,
že klidný svět pod mojím žezlem spí,
že možno žíti klidně jako mudrc?
Já mince razil s pyšným nápisem
kde „Tellus stabilita“ hlásat měla
můj velký blud, mou lichou domněnku!
Ne Sion více ani Garizim,
zde celý národ stojí proti mně
a dlouho, vidím, již se připravuje
v boj zoufalý, snad jeho poslední!
Teď stisknout třeba člověka v své hrudi,
dost ozval se, ba víc, než potřebí...
Annia Rufa ihned pošlu sem,
na kovadlinu patří kladivo!
Sám Rómy osud věkožízný sem
mi poslal toho rabbi. Vidím teď
a jasně vidím... O čem, hochu, sníš?