Jako květnatými lučinami 
potok v údolí se vine ladném,
na svých březích poset pomněnkami,
jež se obrazíce v toku chladném
lahodou svou zdobí kraje břehů:
tak miň žití Tvoje v klidném běhu!
Radost nechť si v srdci Tvém stan zvolí,
květy protkáno buď Tvoje žití;
miňtež útrapy Tě, strasti, boly,
blaha zoře kéž Ti stále svítí;
mně pak, matičko má laskavá,
zůstaň, jako posud, přízeň Tvá!