Sen lásky v nejzářnějším plápolu
jak oheň na posvátném vrcholu,
kde nejdražší se pálí oběti,
o jaké člověk se kdy s božstvy dělil,
ten sladký sen chtěl básník vypěti
a v bytost Sulamity své jej vtělil.
Hle, pozdvihl až k nadpřirozenosti,
výš nade vše, co všednost lidská hostí,
jak zázrak lásky, lásku milenčinu –
jen ji, tu jedinou – až nad matčinu! –