Po tak jen neplodném Letu, zároveň nudném i krutém,
s vedry, v nichž překotným zráním, bolestným praskáním v klasech
osení sklánělo hlavy a listy předčasně uschly,
prudce vždy vystřídanými krisemi přívalů, bouří,
jež tolik zpožděných květů a předčasných zničily plodů,
už jenom z dálky jak zřím a slyším vábit mě Jaro,
blouznivou Života Illusi, tvůj to, ó Sansaro-Maya,
přeludně měnivý, barevný závoj a křídlo a sen:
Bytí jen larvy – barvy a stuhy a duhy,
zvuky a hluky a srdce tluky a muky,
dočasné, smrtelné vonící květy,
měnivé, marnivé laciné cety,
žíznivé rety a jejich bludné, blouznivé věty,
blouznivé blažící lásky mučící lež a žádost i žel...