Zadumal jsem se z duše hloubi celé;
čím ohnivěji v číši víno plálo,
čím kouzelněji v kobě osamělé
dívčino oko podál plápolalo:
tím větší k srdci plížily se dumy; –
i bylo mi, jak chodci zbloudilému
na křižovatce v pustých pěšin síti;
kde zevšad zvěsti hrobové v sluch šumí
a v šeru mhavém, po propasti lemu,
bludička žárem blyskotavým svítí. –