Hoj ty péro, co ty ruku vedeš,
Z bílé duše své myšlenky předeš,
Pouhá jen staffaže básník jest?
Inu co mám ubohé počnouti,
Pán nemůže ve mě nic vdechnouti,
Psát pak musím, musím něco snest.
Aj tuť štěbotu se víc nedivte,
Básníkovu slávu již nekřivte,
Péro hledá příbuzenstva čest.