Od města střech až tam, kde oblohy
se klenba modrá k zemi kruhem táhla,
kraj otvíral se, lad a rolí pruhy,
jak pestré v dáli rozložené stuhy
se vlnily, nad nimi zlatí ptáci,
jak modlitby, jež lid za pluhem v práci
ku Pánu šepce, v modrý věnec lesů
obzorem vzpjatý mísily se v plesu.
Zde kostel s vískou s kuřátky jak slípka
se v dáli míhá, v samotě tam chata
neb řeky hlať, jak stříbrostkvoucí šipka
zelení luhů blýská. – Nad vším deštěm zlata
vzduch čistý hrá a veleby tká přízi.