Než papež Jan, jak žehná nežehnaje,
zří nedůvěřiv do cizího kraje.
Ni kraj ho neláká, ni klečící ten lid.
Tam, tam ho do Říma krev prudká nese,
tím zvukem v něm se tepot tepny třese,
že slyší ji jen „Řím – Řím!“ ropotit,
a srdce buší mu jak moře rytmem tím;
v něm vlna za vlnou lká: „Řím! – Řím! – Řím!“