Na nebi v moři oblaků
koupal se hvězdic kníže bledý,
a s tváří světle unylou
upíral o zem smutné hledy.
Myšlénky v růměncích chtěl čísť,
zbádať, co v ňadrech vonných skrývá,
proniknouť v spánku země cit,
zda-li to slasť, či bolest divá.
Ukryt jest v květech děvy sen,
marně se kníže na ni dívá;
stříbrnou harfu v ruku vzav,
milence v spánek píseň zpívá.