Vám-li radostno z Vašich květů a jar,
mně líto, že chodím je kosit,
a koho vám líto jest na lůžku mar,
vám je ráda pomáhám do jam nosit,
a věřte, nevěřte, nejvíce líto mi,
že Vám těžko, těžko se zmírá,
že trudně umlknou poslední vzdechy úst,
ať život nad vámi křivdou hýrá.
A marno vás těšit! Býl těžko se pleje,
květ zrá-li již u věčný, nesmrtný zdar, –
ta věčnosti hymna těžko se pěje,
když requiem vzlyká časnosti zmar.