Labuť vploula do rybníka,
šplounala a stichla,
na šeříku probuzena
květná větev vzdychla,
jasmín dýchal vonné písně
běloskvoucím retem –
Bělin cit se přes park nesl
v domek za dítětem,
a co slavík děl a zpíval
ve listnatém krovu,
změnilo se v jejím srdci
v touhu po domovu;
ach, že není vlaštovicí,
ta jen křídla vzduje,
ale ona upoutána
smutně hořekuje.