Šťastným cýtil se král; boj pominul v zemi,
S dítkami otec se shledav, uvodiv řády
Pilný zblažoval lid, kříž u hrobu Páně
Stkvěl se co slunce, a štěstí zvěstoval světu.
Spatřuje Kvído, že Bůh se v těsnosti ujav
Nuzných rozvinul svou jak na nebi jasnost
V svatyni Páně, y sám všech trampot se sprostiv
Obdivil radosti cyt, a vystrojil plesy.
Všecko se smálo, a hrálo, a hudba a zpěvy
Zavzněly v hradě, a veselé pohybování
Živilo radosti tok, že zrostala v proudy.
Šťastný dítkami král zvuk radosti slyše
Očima jiskřil co po panně mládenec švarný,
Sháněje do kola květ své vybrané krásy
Slovy y očima zběh vší radosti ztrojil,
Jakoby Bůh sám sstupuje s nebe, a věrné
Ctitele zblažuje syl v lid krásu a rozkoš.