Těchnic slábne, ochabuje Lev,
na muskety městské ze všech stran
není zbraně. Marně roste hněv,
kalich sílu ztrácí z četných ran,
lid už zoufá. Tu, hle, od severu
Hanuš kvapí v podvečerním šeru
s dvakrát silnějším než včera sborem.
Ve zpěvu lid kráčí pod praporem,
nejblíž Hanuš bílém na komoni,
řásně korouhve mu čelo sloní,
a juž na lidu se vrhá škůdce,
tiše, klidně, jako socha z ledu,
ze zad on a Jiří Těchnic z předu,
a lid volá: „ Zdráv buď Hanuš vůdce!“ –