Tak jeli jsme od noci do svítání,
rty polibky a duše štěstím němy;
den růžemi ověnčil bránu ranní,
noc hvězdnými ji tkala lilijemi.
Mé srdce, vězeň, spalo u tvých nohou,
má duše, motýl, létla pod oblohou
jsouc nešena tvé lásky perutěmi!