Tisíce tisíců sešlo se nás v Praze,
sešlo se nás v Čechách i Moravě,
ale oči neslzely.
Duněla země pod pevnými kroky,
planuly oči radostí šťastnou
pod čely vzpřímenými.
Ani zvony nevyzváněly,
ani žalmy nezaznívaly,
ale v tichu strašném prapory vlály,
a zpívala srdce.
Píseň neslyšná a přec hromná,
píseň síly, jíž netřeba řeči,
píseň blahoslavená,
neboť byli jsme zas národ.
Však bránili nám. Skrze bodáky,
hvízdánim kuliček nepřestrašeni,
vlastní krví, která tekla proudy,
šli jsme vpřed s nejsilnější zbraní,
nepřemožitelnou,
jmenuje se právo.