Já přijel z pohřbu... V dáli
jsem v smutku nechal otce
i bratry, sestry svoje,
k nimž pospíchal jsem plný nepokoje,
jenž v prsa dravě vbod’ se, – –
a vzpomínám, jak všichni v pláči stáli
jsme nad rakví, v níž ležel jeden z nás,
ten drahý mrtvý, který dříve zhas’,
než první růže se naň pousmály,
než lásky poznal, jediné, jež v kletém
tom životě nás těší,
než jeho jaro rozpučelo květem.