V té nekonečné, těžké závrati,
jíž ohluší tě kolotavý svět,
v té opojné a sladké závrati
jež k srdci země rve tvou duši zpět,
v té bolestné a plodné závrati,
v níž tvůrčí žízní slyšíš srdce pět’,
v té chvíli, kdy v tvou bytost zšeřelou
stín boží zasáhne a do hlubin tě vzruší, –
v té nekonečné, těžké závrati,
kdy z nitra sopečného lávou vyvřelou
tvůj zdivočelý život hněvně kruší
jas nadějí, – se náhle navrátí
zas’ k tobě dávný velký okamžik
a usmíří tvou duši!