Dne naivní začala hra. Dík bohu, den slunný byl,
řemeslníky, pastuchy, děcka, lenochy z vil
já vídám a prostým jak řádem se vše to řídí.
Tu v tichu se stává mi,
z tohoto kouta zrak že vidí
i za duši parku, kde sedím, za stromy s travami,
dny nerozbolestněných, snědých lidí,
jimž volnost dálek třeští hlavami.