Do koruny na nejvyšší snět
vyšplhají k samému až vršku,
s vysoko ztad hledí na ten svět
v postříbřených květů tichou pršku.
Nafouklým a tučným div se teď,
jak se ony samy sobě diví.
Strom přec pro ně jest, nuž ať je živí.
Také tak to, brachu, zaonačit hleď,
trusem svedeš velkolepé divy.