A cítím, co v mých prsou plane,
kam touží v každém úderu –
hřích nesmím chtít, tož aspoň, pane,
jen květ těch snivých večerů!
Vždyť srdce mé jak pták je v dlani,
jak píseň v hrdle sevřeném,
an kolem mne svět v zoře ranní
je květů pln a usmívání
a voní každým lupenem.