My lesem šli. Jak dýchaly kol stráně,
vše v jarní míze plálo a se lesklo,
i v chmurných skalin zamyšlené skráně
cos jako úsměvem a štěstím blesklo.
V tom v porostlině, poslyš, cosi stesklo!
To kukačky je snivá melodie;
ó počítej, jak houká v les a nyje,
to prý jest číslo žití tvého roků.
I sáhneš k srdci – to tak divně bije,
krok zastavíš a slzu zmačkneš v oku.