I já jsem poslouchal, co’s pěl a věstil,
můj snílku něžný, v jitra mlžnou šeř,
až v ňadrech tajemně mi zašelestil
a rozvíjel se rudých růží keř;
a všemi rty těch purpurových růží
mé srdce dýchalo ti vroucí dík:
Buď požehnán, kdo k ubohým se druží
poutníkům žití, písně kouzelník.