Madonna vévodkyně dozajista
slyšela o všem, ale celé město
přísahat mohlo, že přec neslyšela.
Nebylo změny v hrdých jejích lících,
nic nehnulo se v kovových těch očích,
když jela ulicí v svém pyšném voze,
jenž růžovým svým sametem se zdál být
jak stvořen za podušku krásy její,
za podušku, kam nikdy neopřela
ramena bílá, natož ovšem hlavu;
jakoby císařovnou Němců byla,
seděla zpříma, nad vše povýšená,
kdo spatřil ji, moh jedině se divit,
že koruna se neleskne z těch vlasů.