To jest Mikulášův dům.
Za ním k dálným obzorům
nekonečná zahrada
jako ráj se rozkládá.
Kdo pak to jen asi ví,
kolik je tam jabloní!
Ale jaké? Všelijaké!
Kdopak taky jenom zná
jejich jména předivná:
alexandry, astrachány,
vinné, parmeny a džbány,
kožené a rozmarýnky,
chocholky a malvazinky,
štěrchadla a pruháče,
renety a hranáče,
zelenáče, míšenské,
hedvábky a panenské,
papírky a voskové,
skelné, bílé, růžové,
zlatohlávky, jahodové,
kardinále, malinové –
rajské plody divných chutí,
každé k nakousnutí!
A těch hrušní pyšný řad!
Kdo to může jmenovat!
Pergamotky, parádnice,
císařky a máselnice,
gdoule, šídla, bambule,
kanafasky, křehule,
markétky a medovičky,
fíkové a červenky,
salcburky a makovičky,
liberky a krásenky –
každá zrovna obsypaná!
Ano, to je podívaná!
Uprostřed pak mezi všemi
hrušněmi a jabloněmi
hustá, dlouhá alej běží,
ale její vonný stín
protkán tolika je světly,
jako hvězdami když zkvětlý
září nebes baldachýn!
Uhodnete asi stěží,
ačkoli to znáte!
Odkud Mikuláš by bral
ořechy své zlaté?