„Ó země, jak je tiché spání tvé! –
Však roucho proč tak temné, strašlivé?
Aj, kdyby všecky hvězdy s nebe
K tobě se blíž přivinuly,
A záře jejich vůkol tebe
Co zlaté proudy se rozplynuly,
Jakby se zopravdily sny
Tvé krásné! jakby jednou září
Osvícená si strhla opony,
Stanouc se kvítkem vznešeným,
Skvoucím se na všemírovém oltáři!
Zdaliž se bavíš snem utěšeným? –
Prodřímej tedy tmavou noc,
Až k činu tě pobídne jasná moc.
A pokud nocí libě spíš,
Větýrkem šeptej mi, co sníš.“