„Umírám sladce! umírám však pro ní!“
Se ohlas nitrem mojím tiše nese
A hlava má se smutně k prsoum kloní:
Vždyť čarným dolem, v pustém kolem lese
Dlí vzdech i slast! příroda slzy roní:
„Života zhynou všichni snové krásní!“
Tak zříceniny jakby šepotaly:
„Zde čarné oči, ústa k lásce zvaly –
Usvadly v hryzu smrti holých dásní!“