V tom sem kněžice ta vnadná vchází;
Panoš plesá, srdce se mu mocně hází,
K prsům vyvolenou vroucně tiskne;
Radost oboum z očí svítí,
Ve objetí blaženými se zde cítí.
Budislava zkormoucená sotva piskne.
V tom se zase odvírají dveře,
Panoš Čáslav se sem beře.