Než poslední paprsek shasl,
z pěn královna stoupala,
blesk očí něhou se třásl
a peřej ji houpala
jak labuť. Jásavým plesem
ji vítal a spěchali
do chaty dřímavým lesem,
kde hvězdy se kmitaly
jak oči vlků, jichž vytí
v šer vnikalo doubravy,
a milenci blahem zpiti
skřek neslyší skuhravý
těch havranů hrůzověstných,
jichž Perkuna provází
vždy tlupa, na bleskověstných
když se mracích prochází.