Tři dni již prší. Nelze vyjít nikam.
Zoufale kouřím, v nudě odemykám
zásuvku za zásuvkou ve svém stolku
a v papírech se hrabu; bez okolku
sta listů pálím. A pak zahledím se
ven z okna, jak se deštný šlář tam sune,
a dívám se, jak vrabec krčí k římse
se protějšího domu. Světlo slunné,
ó, teprve teď vím, jak mám tě rád!
A ještě hůře jak je nyní venku,
kdes na vsi nebo v městě třeba malém,
kde po silnici nelze probříst kalem,
kde nuda skočí každou na myšlenku
a sotva vstal jsi, zas už chce se spát!