Stál Olgerd zničen, s duší raněnou,
do očí jiskry hněvu draly se,
však mlčky šel, jak v těžké mrákotě,
sám nevěděl, kam kroky nesly jej;
až za Prahou, když vítr podzimní
přes strní kvilně vál, a temný les
mu smutně šuměl vstříc, si vědom byl,
kam zavedla ho bludná jeho pouť.