Co ještě říci, když jen mluví hořkost v duši,
v té, v které posud byla pouze láska doma?
Svůj bol v hruď zavřit, ať ji zcela na prach zkruší,
a v lásce nelze-li, pak vůbec nehnout rtoma.
Co ještě říci, když vše klidně zašlapáno,
co bylo cílem snů a tuch a osou žití?
Když nevěří se v nic, když „ne“ jest každé „ano!“„ano!“
Co pak? Dál milovat a všecko odpustiti!