Než jak by zadul vichr nepříznivý
na mořskou pláň, tak muže toho zjevem
byl vzrušen dokola ten příboj živý,
výš’, výš se čeřil, hlasněj’ šuměl hněvem,
blesk záště z očí šleh’, nad tlupy šeré
se vznesly pohrůžlivě pěsti steré,
řev zloby, potupy řeč onu dusí:
„Pryč s chámem! Věnec rozsápejme v kusy!“