Za hodinu ve márnici tmavé
otec Pafnuc jako mrcha ležel,
nikdo jemu nezatlačil oči,
nikdo neumyl tvář poplivanou,
jen jeho pes pod okénkem skučel
než jej holí zahnal jeden z mnichů.
V podvečeru přišel zpitý hrobař
a mrtvolu naložil na káru,
zakopal ji mezi samovrahy
na hřbitova nejzadnějším koutě.