Má sousedka teď okno otevřela
a zvlhlým zrakem zírá v krajinu,
kde koule slunce tone zkrvavělá
v záplavě žhoucí karmínu.
Líc zažloutlou má, čelo samá vráska,
a čepec s varhánkami bílými,
jest jako opozděná sedmikráska
až k mlhám chladné podzimi.
Je stará panna. Věrna z duše celé
prý mrtvé lásce z mladistvých je let...
To dávno as... to byly časy skvělé
a nezkažen as ještě svět...
Uhaslo slunce. Mlha hustá, šedá
se nese jako závoj nad nivou...
Má sousedka teď k pianu si sedá
a hraje píseň tesklivou...