Lehounce dýchal přítel, líbán spánkem
Na prsou jeho, slastí spjatých úže:
Ta milá tvář ubledla chladným vánkem,
Jakoby zkvétala to bílá růže
Blednouc a rdíc se luniným červánkem –
A v duši jeho, dojmem sladkým spité
Dozníval slov z úst růžných tichý zpěv,
Jak s nebes by se skláněl jasný zjev
V náručí jeho v noci polosvité.