Kdo pochopí ten výsměch Osudu,
že právě teď, kdy bylo třeba mrazů,
by mohla vojska, zevšad tísněná
hordami Rusů, přejít po ledě
zamrzlé řeky, přišla obleva
a rozbouřené vlny hučely
ker plny plujících? Co světem svět,
neviděl nikdo větší tlačenice
povozů, koní, vojska, kanonů,
jak na březích té řeky prokleté.
Čtyřicet sapérů tam stálo nahých
ve vodě po pás, budujících mosty,
co do prsou jim narážely kry;
neznámí hrdinové vznešení,
na které čekající armáda
se zatajeným dechem hleděla.