Ilyeténkép egyre messzebb
Félemlítő híre terjedt
Árviola szépségének,
Veszedelmes szép szemének.
Volt azonban és pediglen
Csak a tőszomszéd határban
Egy kicsinyke csordapásztor,
Egy apátlan árva gyermek,
Ki ugyan magát vallotta
Bandinak, de kit mindenki
Csak úgy szólitott: te füttyös!
Mivel olyan nagyon szépen
Különösen fütyörészett,
Hogy magához csalna véle
Minden nyájat és előtte
Mindennemü lábas jószág,
Úgy javult, akár a gőböl;
Ennek, hogy nem volt, ki ójja,
Ki eszölje: nem is félté
Senki a veszedelemtől
A sinlődve serdült árvát.
Ez oly elszánt vakmerő volt,
Hogy benéze Árviola
Tűzszemébe bizton-bátran,
S rajta nem fogott a bűbáj.
No de már gyerekkorában
Oly erős volt, hogy magánál
Kétszer akkorától sem félt... stb. stb.