Ne, ne, jinak v duši své to cítil,
koho chabým slovem tím by vznítil?
Vzmach – a rázem pod silnými škrty
mizí verš, i druhý, třetí, čtvrtý,
pak i kolmo přes vše čáry běží,
jak by slova chytila se v past,
jak by spiatá uslzená Vlast
dívala se smutně okna mřeží.