Nádhera všecka vévodského dvoru
dnes jako slunce vzplála na obzoru:
Alfonso druhý, vládce nad Ferrarou
s dvořany slavnost okázalou slaví.
Jeť vzácné kníže; nejen silou jarou
svým žezlem vládne, on i svatou září,
umění láskou krb své duše živí
a básníkům jak ptencům hnízda staví
při dvoře svém a přízně květem daří.
A v snaze té přes mořské, dálné nivy
jak nebe azurové třídou mléčnou
zří Helladu plát krásou, mladou, věčnou,
velduchů zářných slavnou trojici,
z níž jednoho dnes, Euripida, světí.