Ni mráček nechmuří nebeskou báň,
Tak čistou, lazurnou, jak dívčí oko:
S ní na rozkvětlou kolem čarnou pláň
S jasného trůnu, který převysoko,
Rozlévá slunko žár na důl i stráň:
Jest ticho; ne však jako za večera,
Kdy větérek s vlnkami v závod pluje,
Jemně si v listí hrá, z lehounka duje
A jeho píseň, za prvního šera