Prosinec přišel. Mrazy kruté
v les zadýchaly. – Jako přižehnuté
do temna zrudly mladé dubiny.
A suché listí smutně lesem šumí.
Sníh rozletěl se, zavál pěšiny,
jen myslivec je pod ním hledat umí.
Les hluchý je a ztrnulý a němý.
Snět zasněžená kloní se až k zemi
a všechno kolem leskne se a svítí.
Jak chaloupka tam z bájky podivná
v zavátých lesích stojí myslivna,
ze stříbra zdá se vystavěna býti!
Mráz jinovatkou okna zakrývá,
však dechem svým ji někdo rozhřívá,
sklem prohřátým se v dálku zadívá.