Ó v jak slastném snesl Bohdan hnutí
Jitku v loktech jako na peruti!
Jak ji ukazoval v zahrádce
štěpné růže, které k památce
dne byl vsadil, kdy se vrátil od ní,
nesa sobě její lásky slib!
Tu zas lavičku, již v stínu lip
zrobil pro ni nad hladinou vodní;
ukazoval, kterak pučí hlohy,
kterak šeřík plný květů bude,
i jak tulipánů záhonek
špičky lupenů již povyhání,
a jak z černé půdy krvorudé
již se derou puky pivoněk;
těšit se, jak vzejde z nenadání
květin druh a barev odstín mnohý
v zahrádce té tiché, mile stinné,
jež se k zadní straně domu vine.