Harcolt, mindig győzve;
Végig a szerencse lett hű követője.
A diadalbabért kéveszám aratta,
S ha magát a vének gyülésén mutatta,
A legzordonabb arc kiderült, sugárza.
Ős erény, bölcs törvény volt hódító lánca,
Húsz szigetet, s Fiont, Arnhut, Folstert, Monát
Megvevén, ezekkel nagyobbítá honát.
Hűbéri kövekből állitott dicső trónt.
Legyőzött szászt, piktet, vandalt, amennyi volt,
Le a celtát, poroszt és vonagló szlávot,
Erdőkben üvöltő sok vad lakosságot.
Babonás iszonyt és runákat kiirta;
A nagy Caesarról csak “mi ketten” úgy szóla.
Szerte áradt a fény sarki forgójáról,
Pusztultak a szörnyek ő nagy haragjától.
Húsz álló éven át, ameddig uralgott,
Hatalmas ijász és felséges lovas volt.
Lábával tiporta a kiveszett hydrát;
Életét egyszerre rettegték s áldották.
Nemzete sokáig büszkén emlegette:
Azon egy telen át hogy megsemmisíte
Három skót sárkányt s két királyt Skaniában.
Hős volt, óriás volt, s lángész egymagában.