Jak půlnoční stín Mordred ven se plíží
a pážata zas číše vrchem plní
a zlaté slunce na svět šťastný shlíží
a oči všech tak pronikavě slní,
že maně k zemi hlavy jich se níží
i cítí, Vesna jim se v ňadrech vlní...
Když hlavu vznesli – přelud v mlhu splýval,
však nad sněhem juž první skřivan zpíval.