Achill bloudíval podoben lvu kol vysokých hradeb,
pokrytý prachem a krví po obrovském boji a zíral
vzhůru na cimbuří věže, kde bledá a lepá já stála,
bílá, se zlatými vlasy a zlatým zrakem, jenž hořel
unyle, hvězdně pod závojem dlouhým, podobným mlze.
Největší z Achajských šíj’ svou sklonil před hrdou mou krásou,
bohyní byla jsem jeho snivým a pošmurným zrakům! –