Přes mrtvolu vyzáblého kmeta
vkypěli jsme horskou bystřinou;
rytířů tam blýskala se četa
ocelovou hrudí šupinou,
přílbic křídloma a štítů znaky,
mečů ježí, plamennými zraky.
Však jen krátko třpytivá ta hráze
na krvavé stavila nás dráze.
Přes hromadu obrněných trupů
k oltáři jsme již se prodrali,
kde se v pestrou, uděšenou kupu
ženy, dívky, starci sebrali.
Jako vichr ve kvetoucím sadě,
bouřili jsme v půvabů tom skladě,
oj, což svištěl vesele náš kýj
na leb vlnivý a hladkou šíj!