V tom náhle z kouta úkrytu
kmet sivý jde mi vstříc
a zachmuřený obličej
v dlaň tiskne víc a víc.
„Kdo jsi?“ se táži... Vyrůstá.
„Jsem strážcem zde,“ dí v ráz,
„nic neměním, jen člověka –
tys člověk a já – Čas!“