ty pochopíš, proč píšu ti ten list.
Ne proto snad, tak nejsem malicherná,
že ona žena, které políbils
na schodech ruku, které děkovals,
střed byla díla tvého zářící.
Já cítila, ty musíš volný být
v své další práci, ve svém umění,
jež volnost chce – to bez trpkosti dím,
ty všecky boje mám již za sebou,
má láska k tobě čistá zůstala,
však nesmíš uzřít mne víc... S bohem buď
a zapomeň, jak tys mne míval rád.
To poslední mé slovo... Budiž zdráv!“