Dobrodušný dědoušek rád se rozpovídal:
Za let mladých pásával, stáda v lese hlídal,
potom kácel, stahoval klády s horských strží,
při čem život vezdejší na vlásku se drží –
„Perná práce, skrovný plat! – všechno však se spraví,
když dá Pánbůh přístřeší, zemáky a zdraví,
a ty – houby, za které něco též se získá
na sůl a ten tabáček, po němž se mi stýská!“ –
Páni byli dojati staříčkovou řečí:
Bída, skromnost! – co z těch dvou u něho jest větší!? –
Dostal dárek, děkoval chuďas na odchodu:
„Toho jsem se nenadál! Děláte si škodu!
Pánbůh zaplať! naděl vám zdraví trvalého,
požehnej vám, potěš vás, zbavuj všeho zlého,
dej vám cestu šťastlivou, kudy noha kráčí –
nechť vás Pánbůh na horách obroditi ráčí!“