a zoufá si, ať hýří a se zpíjí...
té rány nepřebouří, nepřekoná!
Ať proklíná svůj rod, svůj los, svou krev,
ať nosí v prsou vlastních pekla řev
a pocítí, oč zloupil Robinsona!
Ať ztratí jediné, co miloval!
Toť odveta! Ať snáší stejný žal!
Ať zří svou dceru, k níž jen lásku cítí
jak vyvrženku v brlohu tom žíti,
ji, světu v posměch, za tím kletým prahem,
jak prokletému rajským žehná blahem!