Mamelucy v zmatku již do sebe zbraně
Bodajíce se hubí. Jediné noc pád
Přetrhla jistý; v houšti se rozprchli všickni.
Čechové skočili v tábor, zde viděli divy.
Tady se vinuly ženy co červové k nohoum,
Starcy s hořekováním vítali Čechy,
Dítky se třesoucý jak bělavé růže
Budily srdce y skalná k milosrdenství.
Na jiné straně se zas zvuk radosti ozval.
Čechové zhlíželi tam, a Křesťany v poutech
Zočili pozdvihujícý do nebe rukou,
Mužové ztrnuli hrůzou na milé bratří,
Na panny spanilé hledíc. Řetězy spiatí
Klesali starcy, s dítkami ženy se třásly,
Dívčice kryjíc tváři své tajily hanby.
Čechové křísyli mdlé, a ráželi kruhy,
Chvátali s plesáním, aby dobyli skladů.
Vévoda rozdělil kořist. Radosti rostly
Statného vojska co stínové, slunceli k horám
Kroky své blíží. Hody se drželi slavné.
U prostřed plesů strážní panicy vedli.
S pohledem smutným vstoupila vévodo, k tobě,
Srdečně mluvíc: Hospodin, vítězy! tebe
Nad lidi zvýšil, že smrt neb porobu jak Bůh
Zděluje kleslým, nevinu tejrati můžeš.
Nepni se člověče štěstím! s vysosti blesku
V hlubinu necti y tvůj duch klesnouti moha
Býti se člověkem pozná. Milosrdenství
Od tebe, člověče! žádám. Vévodo! rozkaž
Smrt; ctnost poroby ujdouc hanby se uhne.