Jak by se závoj horských mlh a par
zdvih’ pojednou a v oslněné oči
svit’ chodci velehory bleskný tvar,
s démanty ledu sněžném na vrkoči:
Tak oblaky, jež měla za oděv,
v kotouče prchavé se rozplynuly
a Pravdy náhle odestřený zjev
všem vůkol oslepil zrak ustrnulý.
Zrak ten se skrýval za mžikavou řasu
před mocným šlehem nezvyklého jasu
a když pak pozvolna se obodřiv
tvar lepý rozeznal v té prudké záři,
tu překvapení mocnější než dřív,
všem zjevilo se na ztupělé tváři.