Megfogadta Miklós, elkelt az ebéd is,
Beszéltek, beszéltek: több volt hátra mégis;
Jött azonban Toldi fegyveres szolgája
Hogy nem áll a Pirkó, a földet kapálja.
„Paripám nyergelve, lábam a kengyelbe’ -
Isten veled atyám, és szivem szerelme!...”
„Áldjon meg az Isten, kedves fiam téged:
De várd meg legalább a déli ebédet.”