„Druhá choť má podlé svého rodu
Z velikého byla Novgorodu,
Velmožného dcera posadníka,4
Obce Pospolité náčelníka.
Obec tato v hrdém svobodství
Mnohá převyšuje království
Mocí svou a leskem slávy své.
Bojíť se jí mnozí králové;
Avšak bohové jí blaha přejí,
Jejichž chrámy po městě se skvějí.
V chrámích bohů stojí podoby,
Vedlé podob zlaté nádoby,
U nich davy služebníků dbalých
Bohům slouží podlé řádů stálých;
Protož nebe velkým bohatstvím
Ctitelům se odsloužilo svým,
Celá obec nadělením božím
Všelikerým kyne světa zbožím.
Velké jsou tam statky, velké datky,
Jsouť tam plesy, hry a stále svátky,
Hlučné hody, štědré hostiny
Bývají tam co den slavíny,
Kdež je do sytosti všeho dosti
Pro cizí i pro domácí hosti.
Vždytě Novohrad ten tržištěm,
Všeho obchodu jest rejdištěm,
Kde se po všem městě jeví všady
Nejbohatší tovarů všech sklady.
Obec pět set setnin mužů zbrojných
V dobách může vyslat nepokojných
Proti nepříteli do boje,
Aby zmožen šetřil pokoje.
Protož zdávna na severu vládlo
Slavné po všem světě pořekadlo,
Ježto králům bylo na příkor,
Že jest marný všecek vzdor a spor
Proti věčných bohů svatým řádům,
Proti mocným Velkým Novohradům.“