I zbit byl Amalech a zhuben ostřím meče.
Jen starce Agaga, jenž král byl lidu toho,
jsem toužil zachovat pro šedou hlavu jeho
a mnohý brav a skot pro vzácnou krásu jeho,
neb vzpomněl jsem si let, kdy, otcův pastýř prostý,
jsem s takým stádem žil a rád je mít se učil.
Když táh jsem k domovu, hle, prorok rozhněvaný
mi cestu zastoupil: Proč neposlechls boha?
Tak maličký jsi byl a učiněn jsi králem
a hlavou národa – proč neposlechls boha,
jenž kázal mojím rtem vše zahubiti mečem?
I řek jsem: Zhubil jsem; však zachoval jsem skot,
kdyby snad žádal bůh kdes oběti si na mně,
však šli jsme pochodem, a Jahve nepromluvil.
Tu vzkřikl Samuel: Aj tráva růsti bude
dřív z tvojí čelisti, než uslyšíš hlas Jahve!
I děl jsem proroku: Však Agag král je tady
i všechen ještě skot, čiň podle vůle svojí!
A řekl Samuel: Tys zavrh Hospodina
a králem nebudeš, neb zavrh on i tebe.
A již chtěl odejít, tu za plášť jsem jej chopil:
Cti, prosím, před lidem a před vojskem mě aspoň!
I stanul Samuel a krále přivést kázal,
jenž Amalechem vlád a jenž už šťasten mínil,
že jistě odešla od něho hořkost smrti,
a v kusy rozsekal jej před mým celým vojskem
a hněvně odešel. A víc jsem neviděl ho... –