Čas prošel, ženy přišly. Pláč a lkání.
Noc byla smutna. Časně za svítání
ryk trouby zněl, Giudicce v stany vcházel;
kde ženu s mužem našel, doprovázel
svou cestu úsměvem a hlavy kynem.
Tu v jednom stanu kryt opony stínem
sám seděl muž. – Což nemáš ženy, brachu?