Mně marno zřít do mládí jasné tůně,
kam snů všech vidina se propadla,
mně marno ssát let zašlých mrtvé vůně
a křísit květinu, jež uvadla...
Mám veršem teskným vše to říci snad?
Lkát po žen chimerách, v něž jsem se vpíjel,
na loži horečném kdy jsem se svíjel,
byl srdci svému vlastní kat?