A Leo spravit chtěl, co Voltaire kdysi
tak těžce zkrušil – snad dle řádů Kosmu
má v činech člověka být rovnováha
a žití druhé spraví, čím ji prvé
kdys porušilo – Leo opravoval
Petrovu skálu, odloupnuté kusy
přibíjel perem k studenému trupu
s tím satirickým tichým smíchem v očích,
jimž Voltaire smál se, když ji bořívával.
Za verše necudné, jež v řeči Gallů
psal jedenkráte, básnil ody nyní
církevním stilem, pannu Orleanskou
s Madonnou změnil – leč ty skoupé Musy
laur odepřely jemu teď, jak tenkrát.