Takto volal a štkal, prudce
v nekonečné, sladké muce
líbal její malé ruce,
zoufalý jí k nohám pad’.
– Nuže, prchněm, děla zase,
naděje svit v jejím hlase
chvěl se, – prchněm, v krátkém čase
bude jitro okny plát.
Ještě čas je, volná cesta!
„Pachito, ať bůh mne trestá,
konec písně, půjdu spat!