Zdali plujeme touto nocí,
všemi podobnými, jež předcházely,
všemi podobnými, jež přijdou ještě,
všemi dny, jež podobají se této noci,
všemi smutky, bědami, neřestmi,
světem, který zešílel,
žitím, které zhořklo až ke dnu,
jak tak visíme mezi životem a smrtí –
zdali plujeme, abychom dopluli,
já a ty a třetí, čtvrtý, pátý,
kteří ani ve chvíli nejbídnější
nepřestáváme mysliti,
na vlast mysliti, kterou budujeme,
na svět, kterého dobýváme pro ni a pro sebe –
zdali plujeme, abychom dopluli
do přístavu, v němž zavlají všechny pozemské prapory
domů –
anebo zda plujeme, abychom nedopluli,
nevrátili se k nejvlastnějšímu,
nespatřili ničeho z toho, co roste,
musí vyrůsti z krve a muk –
zdali obraz šílenství, obraz úzkostí
poneseme do mrazů věčnosti.