Hlukot se blíží, hrdiny Emanuel
Řetězy svírá, s posměchem k hradu je vede.
Bořita Čech prch porobě nectné co střela
K Vratislavovi letí, otcyby přispěl.
Turcy vstoupili v hrad, smrt při boku s nimi,
Velitel kyne, a trůn svým bleskotem mámí
Dravý pluk; soud začal se nad Čechy strašný.
Křesťané chlapové spiatí k trůnu se vlekou.
Emanuel co král k nim s vysosti mluvě
Tupí mužnosti kmen, y se rouhaje Krystu
Vyvolává v boj jak člověka Boha.
Velitel pyšný na smrt posvětiv hrdin
Zástupu kázal, by radovánky sy chystal.
K rozkoši chvátá zbor, a vévodu slaví.
Izuf hlídaje zlata se směje, že zlatem
Bude se těšiti svým, jak zvětřenec srdce
Pěnami těší, vrtkéli nápady vtělí.
Můrán touží po svém životě, jako
Lakomec po zlatě toužívá, byť y mořem
Hnáti se měl neb prodrati jedem a meči
K pěknému zlatu; než na hradě růžové panny
Nevida vřelec se leká, po hradě sem tam
Zhlížeje volá, ptá se, a slibuje zlato,
Slibuje svobodu slouhům, pannuli najdou.
Na hradě neživne stín, les nekryje dívky,
V sklepy se pouští, slídí v jeskyni stuhlé,
Do vody patří, po hrobu v zahradě pátrá,
Naděje blesk s hor, z dolin a ze zahrad duše
Zmatené neposylní; lásky se hvězda
Očím zdivočujícým z hlubiny mrtvé
Neukáže, a nesvede k rozkoši dráče.
Zoufání, vztek zvětřuje smysly a k činům
Vyhubujícý náhlí pomatenosti.
Hrůzami mrtví lid, meč do boku míře
Skončí žádosti boj, smrt, láskali srdce
Nezblahoslaví, vášní hrdinu zvěční.
Z příkrých zhlížeje hor mžik v puklině zočí;
Bystří zrak, chrt skalami chvátaje vidí
Milenku svou, kmet vztahuje ruku a mečem
Dívčicy prohnati chce; muž zvracuje ránu,
Spíná starce, a do světa s pokladem letí.
Vykypěv vztekloty var zlé vyčistil srdce
Plamenné lásce, a vnadami májové krásy
Naplnil hlavu co růžemi zahradu jaro.
S usměchem patří Můrán na boje srdce
Outlého, na bledé tváři a do zemi vryté
Slzami zkalené oči. Tu plésaje trne,
Láska že mocná hrdou dívčicy zmůže.
K otcy se otáčí, a zde v pohledu kalném
Spatřuje vztek, jenž lítí v zježeném srdcy,
Spatřuje jistou smrt, co milence chystá;
Starceli sprostí pout, hrob vyhrabe panně,
Skryjeli buřiče sklep, tma tesknosti dceři
Zasype čelo; co hráz se mu neustupná
Mudrán na cestě staví. Mužnosti zvrátiv
Skálu se bouří naděje sladivé dotře.
Tváří rozdrcujícý odpory zpupné
Hřímá: Stařec je vrah a příznivec Krystův,
S Křesťany veďte ho na smrt. Chlapové táhnou
Stařečka v hrad. Jak samice, v ouzkuli zočí
Ptačata, skáče, a milých chrániti hledí:
Takto y dívčice letíc o pomoc volá
Zemi y nebe, a s očima zdivočenýma
Po hradě zhlíží, spatřuje trůn, kde se zlatem
Velitel leskne; co orlice střeluje k nohoum
Mocného muže, a lomíc rukama svou mu
Zjevuje tíž a otcovo nebezpečenství.
Ouzkost jasní tvář, a všecka se krása
Vtěluje v ní, jenž střelami ohnivými
Do srdce vráží. Nemoha Emanuel
Strpěti střel dí k dívčicy s pohledem vlídným:
Neděs se vrahů, v pokoji bydleti budeš.