Na křesle vyvýšeném v plném slunci
kardinal rudý dává požehnání
ovečkám zbožným. Nádherný je barvou.
A poutníčkové klekají si řadou,
jak jim to kostelníci nařizují,
před církve knížetem a kloní hlavy
až k dlažbě podlahy. On vznáší ruku
– a ruku tu mu vede statný klerik –
a dlouhou tyčí ťuká na temena
hlav skloněných, a tyč se zvedá, klesá
v tak odměřeném taktu, jak by byla
řízena strojem. Když je odťukáno,
poutníčků řetěz blaženě se zdvihne
a klekne druhý – jak se také dává
i Sua Eminenza vystřídati,
když znavena je, kardinalem jiným.