Jako děvče od přírody nevidomé
Skáče plesně, kde mu místo povědomé,
Teprv tenkrát, když se odejme mu slepost,
Sezná, že jen žilo v tmavém rovu,
Nemůže dost navelebit světla lepost,
Přiviknuvši změně žije jako z novu,
Valí se mu v mysl nepředcitné tvary,
Omylem se zdají podobizny stary: