Ústka zpola otevřená
v lahodném se snění chvěla, –
prostřed granátových poupat
sníh se třpytil Elborusu;
oči lehce přistíněny
nejhebčí řas zlatých třásní,
dumou jemně zamlženy
hleděly jak z moře hvězdy;
a kol tváří s růže dechem,
kolem oušek poloskrytých
na ramena úbělová
a přec teplem sálající,
přelahodně vyklenutá
volně padal, bujně kypěl
zlatorusý vlasů déšť.