I ten hrobník chce být živ;
Klidí dřív, pak teprv sází,
Pracuje i v neděli;
Nejstrašnější hroudy hází
Po nejdražším příteli.
”Rovnost” znějí jeho práva,
Rejčem jeví svoji moc,
Před východem slunce stavá
A dává jen dobrou noc.
Na svých činech seká trávu,
Pro jiné jen lůžka chystá,
A sám nemá časem místa,
Kam by šedou ukryl hlavu.
Přijde-li však ňáký host,
Jemuž celý svět byl malý,
Uchystá mu přec byt stálý,
Který mu je velký dost.
Stálého se zdraví štítí;
Pro neznámé snáší kvítí;
Kopá jámu jinému
A co nechce, by mu jiní
Učinili, to on činí
S potěšením druhému.
By nemusel z nedostatku
Smrti vůbec odtud jíti,
Přeje této kruté paní
Vroucně šťastné, dlouhé žití.
Není div;
Chce být také trochu živ!