Ustal v zase – ztichla flétna –
Avšak hle! Ty harfy struny
chvějí se jak v stříbru luny:
Z lůna jich zní píseň vzletná,
píseň, milá Stanislavě –
a dnes výroční den právě.
Žasne mladý muž, ba žasne,
neb se z melodie krásné
nové tóny harfy rodí,
jaké chorovody vodí
anděl v nebe lásky jasné.
Neviditelné jak hmoty
vyluzují nové tóny
nové písně – jako zvony –
zovoucí na poklid svatý –
poklid svatý v jiné sféry,
vyšší vždy – až kouzlem jatý.
slyší zvučet déšť jak zlatý,
tóny mocné tisícery:
Není to již harfy píseň,
jest to příval vln a tíseň,
z které není vyváznutí,
jako příboj moře víří –
nad ním již se klenou – šíří –
Náhle ráz! Jak mečem tnutí –
jek a výkřik jedním rázem. –