„Evuško!“ zvolal skoro šeptem
rozchvělý Jiří zjevem tím,
horoucí polibek jí vtiskl.
Cítil, jak celá se prochvěla,
kterak jí vyvzdýchlo blaženě srdce.
Cos nikdy necítěného
hučelo, bouřilo jemu nitrem,
bystřina skalným ložiskem,
neznámá slast a blahost nová,
nový už život. Zadržet,
zadržet okamžik ten, dát mu růsti,
množit jej. Tvůrcem, tvůrcem být!