Však nebyla zde k upomínkám chvíle. –
Aj advokát již ke mně klusem kvapil
a moje páže bez omluvy lapil
a v tance vír mne zpola mocí nes’. –
Ó, čemu u nás přezdívají „ples“!
Kotouče prachu nad hlavou nám víří,
vše strká se a rejdí zběsile,
ten letí sem a druhý nazpět míří
a třetímu v bok vráží nemile.
Rej nesmyslný, – bláznů závod pravý –
však naše dámy jenom tak se baví. – –
Pot horký splýval proudem po mé skrání
a rytíř můj – ten neznal slitování. –
Konečně přece ustál – bohu dík!
v odlehlý pokoj uvedl mě dvorně. –
U plných sklenic seděli tam svorně
pan purkmistr i suchý lékárník
a otec můj (já otce s sebou vzala).
Zde bavili se moudrým hovorem. –