v dny bolestné, kdy plížil se i hlad
jak v zimě vlk – však zrak můj ohněm planul,
duch divnou silou pod hvězdami stanul,
té nádheře se divě lepých vnad,
kdy hudbu slyšel kolem sebe vlát,
sfér hudbu tajemnou, však nemoh’ znát,
co mluví hudba ta – slov cizích říš,
ač poznával a v srdci tušil již,
že těmi nebesy a hvězdami cos dýše,
co skrytě v srdci klíčí, ozývá se tiše: