Ne už brouček, ale veliký brouk
padl bílé lilii té v kalich,
padl tam a ostnatými drápky
zurážel pel se stěn jejích bílých,
tyčinky jí rozlámal a strhal –
a tak vadl, vadl kvítek čistý,
ještě víc se hlava naklonila
těžkým hořem, nekonečnou mukou,
až hřích cizí, jenž dal život jemu,
tíhou zdrtil mládce Aloisia.