U okna jinoch bdě sedí
A smutně v tmavou noc hledí,
I z hloubky zemské k nebesům pozírá,
Kde v chmuře hvězda za hvězdou umírá. –
Povzdechne jinoch nocí temnou:
„Opuštěný zde prodlívám;
Však touha vábí mne jínam;
Ach, kdož tam půjde se mnou?“
I skví se v husté noční mlze
Na tváři jeho jasná slze;
On v hoři spěchá k lůžku tichému
A v náruč klesne spánku těžkému.