Když lid v zápalu zbožném pokleká,
bije se v prsa: „Bůh buď milostivý!“
já vzdorně stojím, – ret se v úsměv skřiví
– a srdce to jak dýka protéká.
Jsem nevěrec, – či kdo té věří báji?
V tom od klekátka cos mi pokyne;
to oči tvé se k nebi upírají. –
Modli se za mne, děvče nevinné!