Beze hnutí, ač i s city
Odpornými zápas veda,
Němě váhá rekovský zbor,
Nikdo odmlouvati nesmí
V přítomnosti svatých kněžů:
Nejvyšší však mezi těmi
Posledními slovy děsné
Předtuchy ku válečnému
Sáhnuv meči ponoří jej
Hlubokým a rychlým bodem
V ňádrách starce rekovného,
Jenž mu ještě díky šepce –
Brzo vládne zasmušilé
Ticho a i temno vůkol
V kruhu obodritských reků:
Najednou dvé jasných sluncí
Zapadlo jím! – Onno sice
Z jitra navrátí se zase,
Bude zase trpělivě
Hlídati na klam a vinu,
A zas darmo napomínat
Všechno k smíření na zemi:
Toto však se nenavrátí,
Jenž, jak strašná ohňokoule,
Krvavou zář házelo jest
Zde na temnou dráhu v boji
Národovém s křesťany! –