Děl v slzách ston hochův hanbu a vzkaz,
chvat odpoutal měchu uzly a stuhy.
Man Ella smích platí posměchem
a zlatem dob dávných dluhy:
Ne zlatého písku, měch pilin je pln,
v nich ustláno měkce Rolfově hlavě,
jíž rubínem po čele rána plá
kštic zlatistých u záplavě.
Král Ragnar jal harfu, pohřební zpěv
pěl hrdě mrtvému synu:
„Tvá kštice – k závisti druhdy děv –
tvé hlavě teď ku záhynu.