Však dost již o tom! Slyšelas již dost!“
Tu náhle zamlčel se Robinson
a tichou tmou jen z dálky hučel hvozd;
přec konečně se blížil bouře shon
a silněji z hor duněl rachot hromu.
„Jdi, Vilmo, bouřka táhne, – jdi už domů!
Však nezapomeň slib svůj mně daný!
A zrušíš-li jej, zruším já i svůj,
svou přísahu, již slyšel Svrchovaný, –
víš, na spásu tvé matky! – Pamatuj!“
Jek vichru přehlušil mu další řeč,
a blesk jak žhavý, napřažený meč
sjel mezi něj a Vilmu s černé chmury;
zjev její bíle mlhavý se ztratil
jak větrem odvanutý. Znova s hůry