Předtucho básníka, u tvých nohou jsou prostřené hody.
Necítíš? Srdce jak prudce zná někdy a nově bít?
Buď mi věrná, ó prsti mé duše černá,
mnoho setby ti svěřit ještě mám!
Všecko co žije a vesmíru vzduch co pije,
mělo by bohatě vzklíčit tam...