V tom ozvalo se oddálené hřmění
a z nenadání vichřice tu byla,
a návalem svým na les udeřila:
Les rozvířený hučel, sténal, skřípěl
a vichr po něm fičel, syčel, sípěl
a rostl v orkán – lomcoval a lítal
a haluzemi jako vodou zmítal
a v honbu šílenou se rozburácel:
rval, trhal, tříštil, lámal, srážel, kácel.
V pláň šedou přešel temných mraků nával
a bičem deštným bil a ošlehával
tvář, tělo sosen, jež se chvějí v pláči,
když děsná bouře po temenech kráčí.
Les tonul v ohni: shora blesk a hřmění
a spodkem utápěl se v zaplavení.
Lvi řvoucí táhli bouři v mračném voze –
a zápas živlů řádil na obloze,
jak kdyby bylo v rozzuření vzteklém
se spolčovalo samo nebe s peklem;
že shora, zdola spoustou hrůzorodou
hned zničí zemi plamenem i vodou.