Hrdina Růženu křísyl; vždyť spáchala vraždu
Dívka, by živila muže, vždyť zradila Boha,
Otce y čest, by svému se líbila choti.
Krása a láska y tvrdého zýskaly muže,
Vděčnost, že Křesťany z pout snad vytrhla věčných,
Sníženost vznešené panny co hromové bili
Na srdce outlé, a cyt v něm zbouřily živý.
Růžena povstala z mdloby, a mrtvého otce
Spatříc škubala sebou, zhlížela vůkol,
Usměchy pyšného panstva a potupu svou y
Škaredu v pohledu cyzým vyryté zočíc
Vzbudila hrdosti cyt, stud obrazyl v tvář se.
Hanba a sníženost roj střel do srdce hnaly,
V srdcy se rozšlehla zlost, krev vřelá co olej
V plamenném těle, a hlava se tísnila bouří.
Bohyně krásy a div prv celého světa,
Rozkoše dceraby smích svým plodila pádem?
Myšlénka vplynula v skutek, co vichřice skočíc
Prohnala bok, a smrtí skončila zmatky.
Vévoda zkostl, král zpitoměl, Křesťané tuhli,
Všecken se zarazyl lid, a tváři své skrýval.