I opustila dívka stráň, tu zestrakatělou,
A pohlednouc ještě na skálu, šla dále od skály
Až na místo, kde vrby ty vyduté stály;
Do té prostřední vrby dívka vestoupila,
A zde dlouhá léta vlákno a košile robila:
Robila je z byliny, anaž květla bílo,
A ono se jí to dařilo, to upřímné dílo.
Lesní kořínky ona jí, a skalní vodu pije,
A tak osum let v té vrbě vyduté žije;
A nepočítáť ona čas, a léta třikráte troje,
Než, počítáť jenom otce, a bratry svoje!