Dobré mravy již se dávno byli
Odtud odebrali z bytu bezbožnosti.
Tito rozkošnícy Venuši a Bacha ctili,
Neznajíce studu svaté nevinnosti,
Náhodou když ctnostný musyl tudy jíti,
Nechtělli se pohoršiti,
Stydlivé své oči musyl zamhouřiti,
Převrácenost jejich noc sy ze dne
Dělávala, přes noc jedli, pili, hrali,
Do svitání tancovali,
Zpilí, jako břevna, spali do poledne,
Krásné mimo jdoucý dívky vábívali
K tancy, nechtícý jít sýlou schytávali,
Po tancy pak s schytralostí
Vodili je do temnosti
Pokojů svých, mistrně připravených k tomu –,
Do propasti toho domu,
Do níž čistá Panna nechtíc padla,
Byvši bídně zhanobená,
V tábor Venušin jít přinucená,
Jako ulomená vichrem růže svadla.