A vše se vysvětlilo v ráz,
když nalezen byl hrozný plaz
i rány strážce věrného.
Hrad celý plakal pro něho
a pohřbili jej v údolí,
kol nasázeli topoly
a k rovu tomu chodili,
o nebožtíku mluvili,
co živi byli. Od těch dob
měl velkou slávu onen hrob
a sláva rostla dál a dál.
Už místo, kde hrad pyšný stál,
se v rozvaliny změnilo,
už břízek pár je stínilo,
už nikdo neměl v paměti,
jak říkalo se hraběti
a kterak zval se onen hrad –
a kdy za oběť zmaru pad –
však matky z blízka, z podálí
ku hrobu tomu spěchaly,
na kámen kladly děti tam,
a klekajíce k modlitbám
k psu světci vroucně ruce pnou,
by děťátkům byl ochranou,
těm chorým aby zdraví dal
a zdravá v zdraví zachoval...