že nerozumím dobře slovům tvojim,
však věřím v pravdu jejich, neboť žiješ
veřejných věcí v proudu, pozoruje
i čin i lidi. Já dle povahy své,
jež ráda tráví v přemítavém klidu,
jdu sadem rád a pozoruji práci
svých otroků. I k dětem rád se dívám,
jak v tlupách zápasí, tož hrajíce si
na krále barbarské a římské vojsko,
svádějí boje, triumfy pak slaví –
hle, tak se dějiny mým jeví zrakům
v hře nedospělých – rád i v pole vyjdu
a pozoruji dary Cereřiny,
vůz Apollina na modravé pláni
a barvy věcí vzdálených i blízkých,
jak mění se a hrají během denním.
Tak přijde jednou poslední den žití,
a já žil také, třeba takto jenom. –