Je mi vás líto. Vidím duši vaši
a vím, že nechápe ten odklon doby
a všemu v světě vinu bude dávat
jen sobě ne. Snad sní už v hrdém vzdoru
o nových výpravách a nových bojích –
prý v politice jako na jevišti
je žízeň po úspěchu kouzlem strašným.
A já bych rád tak viděl, byste kreslil
kruh kolem sebe, vyhnal z něho všecko,
co lepilo se dosud k rukoum vašim,
a zbyl tam sám v hrdosti nepřístupné.
Vždyť byly ve vás sklony poetické,
i knihy miloval jste, vážnou hudbu,
hru oblaků nad korunami stromů –
to vše dnes ještě stačiti by mohlo
pro večer žití. Býti poraženým –
pohanou není. Nést pak přímo hlavu
a nevstupovat, kde vám ublíženo –
je čestným požadavkem hrdých duchů.
Ach, dovedete poznat signál časů
a dovedete vstoupit v pravou chvíli
do vlaku správného, jenž odveze vás
z míst, kde je práce vaše ukončena?