Závidím ti, jak jsi s málem spokojený.
Snad bych jinačí byl, nemít dětí, ženy,
ale když je vidím někdy hladověti,
tu proklínám život, Boha, ženu, děti,
celý svět bych rozbil od hoře a vzteku,
se světa chtěl utéct – ale neuteku,
s břemenem své bídy dál se plazím v prachu:
Život není krása, život trest je, brachu!