Uprchla jim v kouzlu vnadném léta,
Přijmouti ho chtěla za chotě;
Pravil: „Nejsem podoben ti v rovnotě;
Ty jsi božka, já pak plod jen světa;
Brzy to mé žití seslábne –
Zač stát budu, až pud ochábne?
Mimo to mě vábí k sobě vlast,
Popřej spatřiti ji – tuto slast!“