„Co pravíš? Za těch let, za čtyřiceti,
bez počtu jsem jich do pekla zklátil,
však se ještě nikdo zpátky nenavrátil! –
Slyš červe! jsi mladé heboučké pleti,
byl bys mi dobře, místo tuhé zvěři,
za malou pochoutku dnes na večeři,
ale pustím tě, nechám tebe jíti;
však ještě nikdo, co jich tu šlo koli,
neušel mojí sukovité holi!
Pustím tě, červe! ale to chci míti:
přisahej, že potom věrně mi povíš,
co v pekle uvidíš a čeho se dovíš.“