Dav bouří již: „Noc nad polem se stmívá, –
Zdaž jest to Bůh, kdo v temnotách se skrývá?
Proč hlasu tvého neslyší? Či bloudí
v tom poli jako nejbludnější z lidí?
A to že Bůh, jenž naše bludy soudí,
a to že Bůh, jenž do srdcí nám vidí
a sčítá písek moře, hvězdy nebe?
Tvůj Kristus, Jene, lhal a klame tebe!“