„Nuž, tedy jdi,“ řek’ Karel zamyšlen,
zas na Rolanda vzpomínaje si
a Giljom loučil se a zdravil jej
a odcházeje řekl s úsměvem:
„Ne každý kmet tak záhy jako ty,
můj pane, s lože vstává teplého
a doufám pevně, římský apoštol
že tvrdší spánek má, než králi ty,
a že se dlouho ještě nezbudí
a tak se stane, že se dostavím
v čas ještě ke mši, ubiv onu zvěř!“