K modlitbě to chvíle, – tklivé okamžení!
Všickni rozžehli již posvěcené svíce,
všickni bratrské druh druhu políbení
tisknou v líc, „Mír boží!“ slavně volajíce;
s tuchou volnosti, v muk zašlých vzpomenutí
v slastně velebném si dlí teď obejmutí –
„Jen mé jaté dítě v otroctví se shýbá,
Božanu pes Turčín teď snad vilně líbá!“...