Milé dítě, zdravé rozjímání
Pudí mě, bych vyjevila tobě
V poslední snad žití svého době
Osudů svých děsné kolotání. –
Jesti tomu téměř dvadcet roků,
Co jsem chotí milovanou byla,
Po manžela statečného boku
Na hradě tam zavltavském žila.
Manžel můj, vzor českého rytíře,
V rozbroji o kalich vášnivém,
Věren zůstal na dědictví svém
Staroslavné, svaté víře.
V jedné noci, v hrůzyplné době
Taboritů voj k nám přirazil,
Na hrad obořiv se, v kruté zlobě
Zlezl zdě a Vojnov vydobyl.
Hrozná noc – o děsné zpomínání!
Oheň – ryk a krve prolévání –
Manžel poraněný v hrozném boji,
Pustil duši v náruči ach mojí –
A já v mdloby mrákotu jsem klesla.
Když odtáhli z hradu zbořeného
Krvaví ti vrazi, tu mě nesla
Věrná družka z hrůzy této ven.
Já tu procitnu a volám svého
Manžela – své dítě – děsný sen
Trval – trvá .... paměti mé světlo
Potop se již ve stín hrobu černý!
Syna mého, jemuž čtvrté květlo
Jaro, unes’ panoš, Vít náš věrný,
Manžel přemilé mé Jarmily.
Hledaly jsme našich milých stopy –
Stopy krvavé se zjevily;
Muž tam mrtvý – v boku jeho kopí –
Bylť to Vít – kde však můj drahý Jan,
Jedině ví na nebesích Pán!
Vítova choť v děsném ulekání
Ku porodu tenkrát pracovala –
Nad věrnou se slitovalo nebe,
Neboť života pouť dokonala,
Porodivši, Ludmilo má – tebe!“ –
Ludmila tu lilie co bledá
Sepne ruce srdcem nad zbouřeným,
Oko k nebi pnouci, tamo hledá
Útěchu. Tu hlasem povznešeným,
Chvějícím se mluví žena dále:
„Matka tvoje v tajné hradu skrýše
Drahé klenoty mi vydobyla,
Za něž tento hrádek, luka, chýše
Pro tebe jsem, dívko, vyměnila;
Nebo ty jsi srdci mému,
Želem krutým ztrápenému
Anjelem milostným těchy byla.“
Ludmila teď hořce plakající
Na kolena kleká před ženou –
Tato klade ruku žehnající
Na tu hlavu zbožnou, milenou.
Nyní opět slova ženy zněla:
„K tobě volám, Pane na výsosti,
Z hloubí duše volám do nebes,
Aby na peruti archanjela
Klid se blahý, odlesk tvé milosti,
Na předrahou tuto duši snes’!
V duchu žehnám nyní syna svého,
Strašným osudem mi ztraceného;
Požehnání mateřské zde skládám –
Vše své hoře, bolesti a strasti
V této života posvátné době
Obětuji, věčný Pane, tobě,
O blahost jen syna svého žádám!....