Na pařeništi lidského hnusu hověl si paria.
Co’s přivleklo se do jeho duše, rozchechtalo se pak.
Ucítil modro podzimních nebes v neznámé závrati,
rozhléd’ se kolem a nechápavě díval se do oblak.
V srdci mu žhavě se zapálilo... vzdálený, hořký cit...
z vlhkého vzduchu, v němž chvěly se a modraly páry zla,
když ztratil mládí, neznámá vůně pronikla smutně sem.
Po první lásce toužila marně teď duše zoufalá.