– Jedno slovo, za tu slzu, jež na tvoje ruce kane,
jedno slovo, shody, lásky, vždyť jsem jak ty člověk bídný,
odpuštění! – Nuže dobrá, tulák odpovídá klidný,
odkládá hůl i svou mapu, nuže tak vy litujete,
veřejně vy přede všemi za syna mne uznat chcete,
veřejně i před biskupem, jenom touto za podmínkou:
chci se pro vždy rozloučiti s mládí svého upomínkou,
s životem tím, v kterém hořkost byla nápoj mi a jídlo
od toho dne, co mé oko děsnou onu pravdu shlídlo.
Budiž tedy, uznáte mne, dáte mi též svoje jméno,
všecko bude vyrovnáno, všecko bude zapomněno,
vy můj otec a já syn váš před bohem a přede všemi!