To bylo tenkrát, dávno, když bouřilo mládí
jak vítězně zpívající splav,
den každý jak jelen křepce pádí,
jsi svobodný tulák ze stepních trav!
Necítíš času, když přes jedle horský vzduch proudí
a zbloudíš-li někdy, tak sladko se bloudí.
A přec je tu na blízku cesta, ten vršek přec znám,
až daleko zašel jsem kamsi slepou pěšinou v háji,
teď třeba se obhlédnout, cesty-li stromy prosvítají
a kudy k potoku, ke dvorci, myslivně, k dědinám.