Tak šepce ten, jenž zamračen tam stojí
Ve šeré stíny skal jsa zahalen,
Ba jeho stín se s jejich v jedno pojí
A šepot jeho – mísen v větrů sten,
Jímž vlnky jezera se nepokojí,
Co vzdech zaznívá stínů zemřelých,
Jež nad hroby se štěstí svého vznáší,
Je vání větrů v pustou noc unáší,
Pohrává v skalách mechem omšelých.