I zachechtá se sok můj pohnut hněvem
a černé hledí s tváře své odkrývá...
Ó bože, bože, trnu nad tím zjevem,
v té tváři tolik zla a zloby splývá,
jak ve propasti, která dole zívá. –
„Nuž pověz, kdo jsi, tajný noční hosti?“
tak sprahlý ret můj prosbou se zachvívá,
a na to on: „Proč hloubáš v budoucnosti?
tys propad životem – jsem démon skutečnosti!“