A jako vždycky s ní když v klidu přemítal,
on masku cynika, svůdného ďábla bral,
vždy zhnusen fadessou a tichošlapstvím zlým,
tím staroměšťanským životem otřelým,
žalostným uměním, knih pustou prázdnotou,
bezcharakterní, příslovečnou žebrotou...
A tak že miloval, vždy vycházel jí vstříc:
že v to vše nevěřil, on věřiti chtěl víc...