Nevím, čí jsem,
jen steré zřím ruce, domácí, cizí,
jež by mě rády roztrhaly
jako hladové šelmy.
Nevím, čí jsem,
ledaže náležím parasitům,
zbujelým ve všech mých třídách a stavech,
mračnům kobylek, kokotici.
V očích mám písek frásí
nervy mám strhány štvanicemi
a, vstanu-li, tož se potácím
na pravo, na levo,
neznaje cesty k sobě.