Na točitých sloupech, jež se řadí
po dvou k sobě, lomené je skladí,
vzdutý jeho vlys se v květech noří;
nad svatyní oltářovou letí
andílkové v záře lesklém moři,
ve buclatých ručkách květné sněti
nebo palmy, aby v slávě skvělé
složili je před trůn spasitele,
který s oblak, jež se kolem choulí,
se trojhranem zlatým kolem hlavy,
k zemi kloní obličej svůj smavý,
v rukou žezla skvost a zeměkouli,
na níž dvojramenný kříž se zvedá,
tak že oko, jato zlata plesem,
nepokojně bloudíc zdob těch směsem,
po únavě odpočinku hledá.