Třetí slza, kterou příroda zapláče,
K životu novému mrtvého zve spáče;
Luny lesk mu starou jarou sílu vrátí,
A co upír musí životem se bráti.
Putuj, putuj, nešťastný upíre,
Sobě sám tou největší pohádkou;
Láska, touha dívek buď ti krmí sladkou,
Sladkou – ale kletbou strašnou otrávenou;
Neustávej, lačný svědomí ty štíre,
Zažírej se v duši hříchem unavenou!
Sladkým jenom odpočinkem byla tobě
Velká tvoje muka v tiché tmavé kobě;
Sešle nyní na tě spravedlivá ruka
Za spáchané hříchy trojnásobná muka.
A jen krví tebou zplozeného syna
Vymazána bude velká tvoje vina!