Že dříve než odletí –
Ani nevím které – století,
V naší pěkné vlasti, v zemi české,
Zajde všecko slavné, všecko hezké,
A radost se v žalost promění. –
Dobřes prorokoval, slepý děde!
Matka naše na herce si jede,
K žluči nám a jiným k posměchu;
Nebe vzalo nám i útěchu –
A kde lvů se dřív ozýval řev,
Kde jen pro pravdu, na způsob vod
V plném nadýmání valila se krev:
Tam se nyní zaječí a liščí pyšní rod;
Ba i samy řeky, Labe, naše Vltava,
Orlice okřídlená a prudká Sázava,
A co víc jich druhdy valilo se oužlabinou,
Hnijí skoro teď, a zdá se – páchnou umrlčinou!
A tak v pěkné vlasti, v zemi české,
Zašlo všecko slavné, všecko hezké;
A že Žižkův dub též slavný byl –
Osud nám ho závistivý zryl.