Jaký pohled na ty trůnu rady,
sluhy církve, tlupy válečníků,
ani kolem dlouhých stolů šiku
sbírají se v šumné, skvoucí řady!
Stýká se tu protiv na tisíc:
Onde ve vyzáblou mnišskou líc
hluboko své divé znaky vtiská
fanatismus, jenž jí z oka blýská;
ale vedle rudým kyprým rtem
v tučné tváři jiný bosák lysý
mlčky libuje si hříšnou zem,
dokud nad ní révy hrozen visí.
Obličej tu dvořenína hladký
mžourá bystrým okem zchytrale,
na rty tenké úsměv nutě sladký,
an mu vojín tváře zvětralé,
v jejíž drsné hrboly a hrany
mnohé činy krvavé jsou psány,
vypravuje, zpurný hladě knír,
kam jej zanesl kdy boje vír.
S Němcem rozvážným Vlach onde hravý,
tuto Španěl s Valónem se baví.
V divnou strakatinu pronárodů
od nedávna panstvo české zkvetá –
vždyť se sletli k bohatému hodu
orlové sem ze všech konců světa.
Ležíť kraj zde mrtvý, pošlapaný,
uštvané jak zvěře zbitá kůže,
s níž si mečem popluží a lány
po libosti smělec řezat může.