Kráčím dlouhým ozářeným polem,
s obou stran se měkce vlní klas,
ach, jaký to sladký velký hlas
tichou hudbou rozlévá se kolem!
Ne, on nejde z mělkých pole brázd,
z klasů, které kosa počne klást,
jako z hloubky, srdce samé země
slyším, jak to zní a šumí ke mně
celou plání širou jako step:
Chleba! chléb, ó, chléb!