Žalářníci prosbu vyslyšeli,
od žaláře okno otevřeli.
Gjuro z okna pilně ven se díval,
po Benátkách kolem ohlížel se.
Ze přátel sic nižádného nezřel,
ale v bohu pobratřence svého
Vuka za to Dojčeviće uzřel,
a když uzřel, zavolal hned na něj:
„Pobratřenče Dojčeviće Vuku,
že tě přece v Benátkách je vidět!
Nebo brzy zapomněl jsi na mne,
chlebem brzy pohrdnul a solí!“