,Ten pohár vyprázdním až na dno tmavé,
ne abych novou dobu zahájil,
leč abych na to žití burné, dravé
zapomněl na vždy, jež jsem s vámi žil!
Má tužba jediná jest věčné zapomnění
na přátelský náš rozvášněný kruh,
v němž radosti ni potěšení není,
v němž místo písní bouře bouří v sluch! –
Já vyhledal si kraje mnohem tišší,
kde nebouří, ni vichr nehučí:
tam srdce všechna blažeností dýší,
neb z povzdechu i píseň vypučí.
Nuž ,s Bohem‘ vám, a buďtež plně šťastni,
nechť život váš se mračnem rozplyne,
nechť zasvitnou vám noví dnové jasní,
nechť rozpor z vašich niter pomine!
Já toužím sám jít onou cestou žití,
jen Láskou chci být na ní provázen,
nechť v cesty mé mi sype kvítí,
a každý bol nechť změní v luzný sen!‘