Noc byla podzimní. Na nebi bezoblačném
tkvěl měsíc v světle sinavém,
sbor štíhlých topolů stál v řadu tichém, mračném
v mlhy halen hávu blýskavém,
a břízy u tůně se snětmi prořídlými,
jež smutně k zemi splývaly,
jak chmurné jeptišky s hlavami zakrytými
tam modlitby své šeptaly,
v dál pak se táhla pláň, již kryla tráva malá
a jinovatka šperkem svým
a v mlze průzračné a v modrém světle zdála
se stkvíti rouchem stříbrným.