Rozkoše prameny v proud se rozlily valný,
Když v byt lásky y svůj rod usadil Selim.
Jaký povstal tu ples, jak vznešené vášně
Rozvinovaly se v průtoku radovánek!
Mocný radosti cyt, shon na světě všeho
Štěstí, přátelství a y srdečné lásky,
Vděčnosti tvář zde v jednu se srazyly rozkoš.
Milina, Selim, Lucya, Celestýnus,
Dítky co andělé krásní hrdinu svého
S obdivováním spatřili v neviny bytu.
Příteli můj! má utěcho! živote štěstí
Mého, ó Vratislave! kdo z rozbroje vichru
Přenesl tě v tichosti stan? O Bože! co slyším?
Anděli strážce mé neviny! hrdino Božský!
Jak se ti splatím? Před všemi letěla Lila,
Milého vinula k srdcy, a vyznala lásku.
Všecko se sypalo k ním, a líbalo vroucým
Pocelováním původa sladkého štěstí.
Prudkosti sběh z ust zbraňoval vyletu slovům.
Oči jen mluvily cyt, a vášněmi srdce
Zvířené tlouklo, a ruce se třásly, a tváři
Bělavé hlásaly všem, jak plamene let jim
Vnitřnosti zžírá. Co bez sebe hleděli k nebi,
Usměchy sladké a dobrého srdce y ducha
Krásného v pohledu záře co milosti jiskry
Jediné jevily světu, že na zemi bydlí,
Duchové vplynuli v ráj vší krásy a slávy.