Na Tvůrcově srdci oživla zas,
zda možno to, ve větší ještě krásu.
Víc nesvitne slza jí z hedvábných řas,
a ze zlata oblouk má kolem vlasu.
Kdo více blaha by mohl jí dát?
(Ó nezáviď, panno milostná, ráji:
tam o tobě vědí, tam tebe znají,
a čekají ve svůj blažený řad.)