Odletěly písně z bytu Svatoňova – –
Mladý muž teď často hlavu hořem svěsí,
zvlášť když na domov teď smutný vzpomene si,
milená kde truchlí matička – již vdova.
Zlatá matička! Jak trpí nyní asi
toho ztrativši, jenž po všecky jí časy
oporou a hvězdou v temnotách a v lítém
boji s osudem byl nejpevnějším štítem!
Příšerným teď jizby ony děsí tichem,
žertovné v nichž často znělo dříve slovo,
srdečným jež leckdy ozvaly se smíchem.
Hle, ta lenoška – toť místo tatíčkovo!
Na celý z ní pokoj pohled se mu skýtal,
noviny v ní svoje oblíbené čítal
po denním si večer hově zaměstnání;
matičce se často zdá, že malá chvíle
minula, co povstal z lenošky své milé,
ale marně čeká, kdy se vrátí na ni;
a když po snu pravda nastoupí zas holá,
její zrak slz proudům novým neodolá.
Kéž jsou prázdniny! Snad podaří se dětem
aspoň na chvíli bol krutý zažehnati,
který zachvívá teď stále drahým retem,
úsměvu snad kouzlo v oko se zas vrátí –