Na posled sekera se kata vznesla –
on viděl sebe, vlastní svoji hlavu
na špalku popravním – sekera klesla –
a výkřik zazněl v shromážděném davu –
on: „Vando!“ vzkřikna povstane ze křesla –
tu zmizí vše, i přízrak krvavý.
A on se cítí opět v hluché noci
samotným, opuštěným, bez pomoci –
jakoby čekal svojí popravy.