Jak záchvěv minul posledního slova,
i tento zjev se vrátil v tajno zpět.
A postava se duchům jeví nová, –
hle, na balvanu sedá slepý kmet.
Ať oči jeho stíní černá páska,
o lásce mluví každá v líci vráska,
o té, již otec k rodu svému chová.
Mohutný slepec, nahnuv šedou hlavu,
a opíraje paže o bulavu,
dí hlúbně vážným hlasem pevná slova: