O dumko smutná, dumko má,
pojď, zasedneme spolu –
juž připozdívá dnům se mým,
a srdce touží k stolu...
Kdož ví, ty věrná družko má!
jak po roce nám bude?
Zda přijdeš zas? – Jeť upír čas,
rty vždy má rudé!...