Milovná Katinka s bratřem se vadila,
Viníc ho: že skrz něj zdědilé stratila
Tisýce –, sama pak kvasyla každý den,
Ne ale s ženami – s krásnými hochy jen.
Kdyže již, zlostníče, karbanit přestaneš,
Ržekla, kdy jmění mé mrhati ustaneš,
Na to on řek: hned se přestanu kartovat,
Jak mile frejíře přestaneš milovat.
Tu ona vpadla mu do řeči s žehráním,
Ržkouc: ty se přestaneš hrát jen s svým skonáním.