Jak trudné dumy tehdáž cestou domů
mne provázely! Jaké citů vření!
Jak moh’ bych synem býti muži tomu!
Však šílenstvím to pouhé pomyšlení:
Vždyť otce toho, hrdopyšnou matku
by povržlivým smíchem rozesmálo,
že smím jen sníti o takovém sňatku.
Jak těžký boj a naděje jak málo!
Tak příboj temných myšlenek mě sklíčil.
Však brzy skleslý duch se znovu vztýčil:
Přec doufat musím! Život můj tu v sázce.
I v těžších bojích přálo štěstí lásce.