Duch jsem i já, jenž nechce cizí podle píšťaly tančit:
Co v duši mé se hraní, nechť vhod komu jest to či nevhod,
z nitra vynáším tak, jak v něm samo formu si našlo.
Stůj proto příběh i ten, jak v nitru mi prostě vyklíčil
v tom kraji Brd ladných, protkán tu a tam připomínkou
z let zašlých, odlesky podob, obrazů minulosti –
stůj zde ve formě, jaká k němu bezděk přimkla se volně,
ať třeba nevhodným nazvou jeho verš staromódní.