Mor připlížil se, ano, velký Ivane – tvůj statný pomocník!
Ó víš, jak dravě
kosil tvůj lid? Zem sílu plodit ztratila,
a Moskva opět hořela, a ještě kouřila,
když vtrhli nepřátelé...“ Mrtvý umlknul a ústa rozšklebil.
Cár oči rozevřel, jak chtěl by do dna hrůzy zřít.
A šašek opět promluvil: „Na světě marně hledáš klid.
Vím, na co myslíš,“ snížil hlas, „žes vlastní rukou zabil syna.
Děsíš se? Svíjíš? Věz, jen smrt je bezpečný tvůj cíl...
Řveš hrůzou? Tekla tvoje vlastní krev a tvoje vina
třásla se ve hvězdách a v strašných tmách,
tisíce tisícův ubity, a poslední – tvůj syn, tys jeho vrah,
vrah všech a synův, který s tebou ubíjel a hýřil,
do srdcí poděšených s rozkoší a smíchem ocelí a ohněm mířil.