„To koupili moc dobře, Frau Verwalterin,
já nožičky jsem vzala dneska telecí,
ty můj rád smažené. Br! je to zima dnes!
No, jako v lednu, ještě měsíc potrvá
nám chladno, myslím.“ – „A co panna dceruška,
hodně-li tančí?“ – „Byla ondy na bále,
moc jí to slušelo!“– „Frau Räthin, jak pak ne?
Vždyť je tak rozmilá!“– „A jejich Lieschen ne?
Mám ji tak ráda! Ach das liebe, brave Kind!
A na bál nepůjde?“ – „Ne, trochu kašle mi,
tak ani nedbám letos.“ „Pranic nezmešká,
vždyť je tak mladičká, ač právě tenhle rok
jsou bály tuze krásné.“ – „Slyším, nějaký
že taky český bál se chystá.“ „Ach, mein Gott!
Snad nemyslejí, probůh, ten bál vlastenců?
No, tam bych dceru ani za nic nevedla,
takové sprosté as to bude, so gemischt,
děvečka asi samá, trocha studentů
a bláznů potrhlých.“ – „Nic nevím, slyšela
má dcera jenom od filosofa,
co bydlí u nás v domě... moc se chystají,
prý v Konviktě to bude, i pan purkrabí
a městský hejtman přijdou...“ „Že by věřili
těm jejich hloupým řečem, Frau Verwalterin!
No, hejtman možná, s hůry nakázali as,
by dával pozor při tom na ty ztřeštěnce,
co obrátit by svět nám chtěli na ruby
a poroučet, jak páni mají v úřadech
a my snad doma mluvit, hi-hi-hi-hi-hi!“
– „Už tuhle Lieschen půjčil mladý student ten
nějakou českou knížku... ale musila
mu to zas vrátit, zčerstva... Na lešpapíru
to byly básně...“ „Dobře udělali tak,
že nedali jí číst to. Eine Frechheit war’s!
Má Schillera přec doma, chce-li básně číst,
nač hloupé veršíky a lauter Vlast und Vlast?!
Kdo k lepším kruhům patří a kdo vskutku má
höhere Bildung, nic přec nebude s tím mít;
můj vždycky říká, že by mělo zavřít se
pár horkých hlav těch a že potom pokoj byl
by navždycky!“ – „Nu, nevím, nevím, přidává
se k nim i šlechta...“ „Klamat nedají se tím,
jen na oko. Však abych o tom bále řekla jim,
co u nás vyprávěl, když česal dceru mou,
pan Kapička... Prý nikdo vpuštěn nebude,
kdo zkoušky nesloží dřív z jejich jazyka,
jen povážejí, prosím, tohle bláznovství?
A v sále uvnitř tam prý budou uprostřed
mít českou gramatiku jako na trůně
a kolem budou tančit jako Židé kdys
před zlatým teletem“ – „To není možná snad! –“
„Už je, už je, má milá, ještě naposled
teď aby učila nás uns’re Marjánka
a jejich Katy...“ – „Inu, divně na světě
se někdy motá to, Frau Räthin, kdož pak ví!“ –
„To taky říkám, ba. Tak, Frau Verwalterin,
jsou hodně zdráva! Toho jejich andílka
že líbám v duchu“ – „Mockrát pěkně děkuji,
Frau Räthin, přijdou někdy zase k nám,
už teď spěchám...“