Ta, které patří budoucnost.
Dnes tluku já na krásy nebe.
Chceš ptát se, kde jsou moje díla?
Ty nevíš, jak jsem dlouho snila,
ty nevíš, že já vstávám z hrobu,
že světlo teprv zřít se učím,
jak mladá snět že jarem pučím.
Ó těžko střásti takou mdlobu,
v niž osudu hrou vržena
jsem úpěla jak ztracena!