Žibřid tři měl syny porušené cele,
Vilím nejmladší, hned od dětinství směle,
Po nemravných stezkách otce zlostného,
V službě Venušině sšedivělého
Kráčel. Deset roků měl, když sousedovy
Dcery, služebnice Žibřidovy,
Hrozně sobě na něj stěžovaly,
Ržkouc: že Vilím věčně shání,
Že prý svévolný jest, ač se každá brání,
Ledacos že předce páchat nepřestává,
Hned je štípe, hned jim frčky dává,
A y jiného cos –, řekly, dělá,
Že prý malý Vilím pomora jest celá.
Vždy to rodičové s smíchem přeslyšeli,
Březovým když prutem chlapce švihat měli.