Ó pohleď jen v jeho hlubinu,
co v něm je tónů a odstínů,
jak vítr klasy nachýlí
z bledého zlata, jež se mění
na tmavé v každém okamžení,
ať stojí klasy nebo leží,
jak oblaků stín přes ně běží,
k vlčího máku rubínu,
co světel tu a přechodů!
Tu měkkost viz a lahodu
ve chrpě, vice, v svlačci bledém,
na jitroceli stříbrošedém,
kde slétají se motýli,
by rosné perly vypili.