Leč dvacet jar se neošálí...
Jsou chvíle, pěnička kdy sní,
(zříc modrým zrakem v modrou dáli,
v kraj rozložitý, podzimní)
jak z toho klidu zde a světla
za mlhavým snem něčeho
tak ráda by hned navždy letla
v dál modrou světa širého.