Začnem tedy – u límce? či u šosu?
Začnem s naším Kamenickým u nosu.
Nos je – slyšte dobře! – ubohý je nos,
Chodíť bos.
Prstům dáme prsteny,
Krkům drahé kameny,
Uším kroužky zlacené,
Očím brejle stříbrné,
Ustům mlsek do syta,
Z lesů, zahrad, ze žita;
A jen ubožátko nos
Chodí bos.
Příroda jen štědrá na něj myslila,
Když své dary dělila.
Všickni křičí: „Všemu dejte ještě víc,
Jenom nosu nic a nic!“
Div že se jim jazyk nepoláme.
Což pak ho jen proto máme,
Bychom brejle na něm nosili,
A tím zrak si kazili?
Což pak není částkou těla,
Jenžby také dárku dostat měla?
Kdo pak by chtěl posléz nosem býti,
Kdyby měli na světě,
Tabáček kde vykvete,
Samí nešňupáci žíti? –