Neb zvon má v jásot propuknouti,
když vítá dítko milené
na zemské jeho první pouti,
již koná, do snů schýlené.
Mu v lůně budoucnosti dosud
spí slastný jako strastný osud.
Matčino něžné pečování
mu vyzlacené jitro chrání. –
Čas prchá v honbě šílené.