Takto zvolal. Po druhé teď
Ty dvě podoby jej berou,
Vedou po stupních ho dolů,
An se mile usmívají,
Růžovými svými prsty
Okazují dolů na zem,
Kterouž slunce zlatostkvoucí
Počíná dnem odívati.
A při každém kroku dolů
Světlo roste, vid se jasní,
Hle! a z tmavé pustotiny
Stávají se pestré kraje,
Lesinami okrášlené
A horami zvelebené,
A po krajích po těch pestrých
Modravé se vinou řeky,
Roztomilá sídla lidská
Rozseta jsou všude vůkol,
A had šeredný, kdo had ten?
Stříbrovlné je to – moře.