Mnoho nocí tísní se na cestách svatebčanů, 
a mnoho nocí cválá eskortou kočárům
vyhnaných milostnic.
Mnoho nocí, družka neznajíc družky, dřepem kol studní,
a, lokty na brlení, v hloubi, kde prskají
fosforové jiskry, upřeně po svých vlastech
pátrají nemluvíce.
Mnoho nocí. –
Mnoho nocí slizkých jak užovky
vybředlé z bahenní lázně, a po rukou spících
do svých hnízd jež lezou.
A mnoho nocí, kdy elektrické vlasy
světce z hřešících činí.
Mnoho nocí, tvrdý jež diktují osud
městům, kde armády světel zaspaly šturm,
a mnoho nocí, které, zblednuvše, kvapem couvají
před maní vztyčeným prstem spícího děcka.
Mnoho, mnoho nocí na cestách svatebčanů,
a kol bryček vyhnanců též.
Mnoho nocí. –
Mnoho jich táboří na sešlapaných
leženích kapitánů,
a nesčetně plápolá jich popelícím pasem
na revolucích sluncí.
Mnoho nocí krčí se v zákoutích září.
Mnoho nocí v jedné jediné
noci hluboké. –