trup, jenž se zval zde admiralem kdysi,
trup bez pravice, bez té pyšné hlavy –
a to je vše, co zbylo z tvojí slávy,
nu, prohráls hru svou, pane admirale,
královna věž ti vzala, vzala krále –
pse kacířský, tys neznal Catarinu!
Mně odloudit chtěls syna a mě synu,
a zaklít mne kams na hrad osamělý
a kužel s vřetenem dát do mé cely,
bych přízi předla? Spředla jsem ti, pane,
já zatím něco z příze nevídané
a provaz drží... Však to byla práce
v té radě včera... Charles hájil zrádce..
Prý přítelem ti, prý ti křivdit nedá,
prý jako otce mu tvá hlava šedá –
až řekla jsem mu rozhodně a zkrátka:
Vol: kacíř tam a tady tvoje matka –
už zbraň zdvih proti Majestátu tvému
a zdvihne, jak se nepodřídíš jemu – –
zde já jsem, jejíž život, sen a chtění
jsou zasvěceny tvému povznesení,
vždyťs krví mojí, mojí zřítelnicí – –
tu teprv vykřik, plana v bledé líci:
I Colignyho! Všecky Hugenoty!
Jen rychle, rychle! Ať je od té roty
už svatý pokoj!... Pane admirale,