A konec hezký znáte už,
jak zažili jsme velké štěstí,
jak táta váš si ved jak muž –
ha, zatínáš, viď, Tondo, pěsti! –
a svobody jak pod křídloma,
když rozlétla se naší zemí,
se navrátil nám s legiemi.
No, neplač, Mařko! Vždyť je doma!
A tu jde zrovna. Oknem hrozí,
že lenošíme. S kolen, chaso!
A poženete napást kozy!