To chrám byl Dějin. Uchvácen jsem zíral
na bohů dlouhý řad a jejich kněží davy,
na králů velikosť, purpurem zářících,
jichž trůny chvěly se nad krve děsným mořem,
na život divoký, jejž žili praotci,
na jejich dlouhý boj i slavné vítězství
nad mocí Přírody, jíž vládli na konec,
na pestré osudy, jež velké myšlenky
musily překonat, než pravdou uznány,
na rovnosť blaženou všech lidí nejstarších,
na děsné zápasy o hroudu, víru, vlasť,
na krutou porobu, v níž padli všichni lidé,
na zpupnosť tyranů, již vládli nad nimi,
na hnusné šlapání všech věcí nejsvětějších,
na rozlet mohutný a krátkou svobodu,
jež bídou končí dnes, snad ze všech nejhorší...