Tu paní vzbudila je Hanušova.
I rozloučil se, patře na Helenu,
již viděl bledu, v hoři pohrouženu.
Násilím rozveselil truchlý zrak:
„Buď s bohem, Lenko! šťastné na shledání!“
Pak skloněn k Hanušovi, tiše vece:
Ty pamatuješ na Zbilského přece?“