Tak krásný den, jenž jednou vskutku byl,
se stane vidinou, ta v nocích ohluchlých
se vynoří a září chvějivě
v hloubi lhostejných a těžkých temnot,
fata morgana nevzešlého štěstí,
třepotavě jasový to stín, jenž byl
útržkem jakéhosi žití druhého,
které mohlo být a býti nemohlo,
líbezný přelud dávné marnosti.