A tu slyš, však neuslyšíš,
třeba oddech v prsou ztišíš,
neuvidíš, dívaje se,
tajemný zkad zvuk se nese,
jenž jak ptačí švítor tiká,
jakby ze studánky prýští,
tlumí se a hasna zniká,
aby zněl zas chvilkou příští
rozperlený prudčeji
jak stříbrnou ručejí:
Celinčin to kolovrátek
zpívá tak, ten čarovný,
na veliký lásky svátek
hlasem staré královny,
lidským hlasem, slovem lidským
líbezným a melodickým.
Ale nikdo nerozumí,
cívečka co letíc šumí,
jenom dva a oba tají,
co se z písně dovídají:
jenom král a Celinka
u plného předýnka.