Tak žiju stále v duchu u ní,
a v duchu u mne ona zas,
a mním, když zora v síň mi sluní,
že Lidka zvedla hedbáv řas,
však k hřbitovní-li zírám věži,
tu slz a lkání nejsem prost...
Vším, co v mé duši písní leží,
rád vznesl bych Tě u věčnosť.