S nocí na skráni a bleskem v oku,
hrdá postava, při jejímž kroku
muži chvějí se a výská srdce děv,
v míru rozkošník a v bitvě lev,
vášeň plápolavá v každé žíle,
v každém rysu odvaha i vzdor, –
pyšný cedr v jarobujné síle,
krásy mužné dokonalý vzor.
Svaly vypouklé a tahy směrné,
zbrunatnělá obličeje pleť,
kol do kola vousů mraky černé,
černá se lbi rozlévá se změť
po svalnatých ramenou a týle,
na řad šupin v ňádrech bleskutný –
tmavá protiva tvé krásy bílé,
něžnosti tvé opak mohutný!
Až se před tebou, o tichá snilko,
prvně pokoří ta šíje lví,
jako list to drobné, sněžné tílko
vichrem rozkoše se pozachví.
Mdloba přesladká a mocné plání –
netušíš, co muže objímání! –
Však co to? Co na bleskotu stěny
zrak tvůj vidí divně zanícený
jako v blouznění, jak v pustém sně?
A tvůj spánek hoří zimničně...