Když Rudolf král, buď požehnán! – šel k otcům – jaký pláč a žel,
na mandragory ubohé hofmistr dávno zapomněl;
tu starý mnich, jenž v středu svic u katafalku v modlitbách
dlel, náhle slyšel v půlnoci kvil tajemný – jej schvátil strach.