Mužové slavní! dlouholi váhati budem
Povolujíce, by Křesťané s posměchem naše
Loupili statky, a zbíjeli s ženami děti?
Ach! jak proroku mocný! synové tvoji
Zklesli, že pro Boha nechtí skočiti v boj, že
Srazyti poroby pout lid nectně se zdrahá.
Bože! kde jsem? Vždyť pohanu ctitelé tvoji
Oběti nesouc čest a stud a y štěstí
K nohoum skládajíce se v neřesti topí.
Zmužme se, bratří! pro Boha životy vsaďme!
Praviv sedl; tvář hořela rozhorlency,
S očí vyšlehl blesk jak z Vezuvu výlev,
Každý třásl se mu oud, jak třese se strom, když
Vichrové bouří. Nemoha divosti zmocy
Vytrhl meč, a do kola švihaje větrem,
Sháněje krůpěje sýly řeč vypravil k zboru:
Životli vám, neb vaší rodině milý,
Chceteli stráviti věk své mladosti květné
V rozkoši sladnoucý, smrt na křižovníky
Z nenadání valte, a z nebezpečenství
Vyrvete sebe. Vždyť smrt, neb porobu věčnou
Proroka slavného synům Křesťané nesou.
Křesťany znám; nic na světě svatého, nic jim
Vážného není; s posměchem přísahy rušíc
Tupí mocného Boha, a Krystu se příčí.
Zrádcové bídní za zlato otce a děti,
Za zlato přátely své a y samého Boha
Zaprodavše jen bubliny svatosti kouzlí,
Aby y pěnami lásky y pravoty bleskem
Sprostý zklamali lid. Těm ouskoku plodům
Svůjbyste svěřili rod, své vydali statky?
Pro Boha držte se žen! teď svobody hvězda
Krásně se zaskvěla nám, teď naděje růže
Vykvetla naším; chopme se mužové zbraně!
Vlasti y žen a y pokladu dobudem lehce.
Zuřivec řekl, a rukama zatleskajíce
Poctili rozdivočency vévodu hřmotem:
Zbíjeme mládka, a slabého zavřeme krále,
S nimi y zmizý moc vší Krystovi sýly.
Takto y svobodu svým a y rozkoše sobě
Na věky upevníme. Tu řinkali meči
Slavíc hlukotem příští svobody jasné,
Jakoby složili v hrob již Křesťany zbité.
Po divém hlukotu svodný promluvil Mehmed: