V tom přede mnou se mihly tváře rudé
a slyším temný, přepodivný jek,
na ruce cítím horký polibek. –
Žebračka stará vnikla do pokoje,
k úsměvu nutí svadlé rety svoje,
až bílé zuby v nich se blýskají. –
Zub o zub děsně jako ocel zvoní,
jakmile k ňadrám sivou hlavu skloní. –
Jak zlého ducha jsem se lekla jí. –
„Co hledáš tady?“ – ptám se udivená.
S pitvorným smíchem babka divně stená
a v prachu se mně svíjí u nohou.
„Ach, smilování mějte s ubohou!“ –