Chceš spít se vzpomínkou, má duše, žal svůj v ní utopit a tiše zapomnít
na bouři divokou, jež zhroutila oltář, nám unesla světici s potupným, sveřepým smíchem?
Poznáš jen bídu ve vzpomínky pastelu bledém a uprchlé vůně dávno mrtvého štěstí, –
tu zmlklou píseň jásavou už nedovedeš zazpívat, má duše –