Je pláče dcera králova,
tak sladká jak noc májová,
pro syna, pro uhlířova.“
Řekl a usnul, jak dudek spal, svěže.
Plaváček slyšel to, pod kádí leže,
slyšel to všecko v úkradí,
jak zazvonil ten každý vlas,
co všecko radil Dědův hlas.
Div neposkočil pod kádí
tou sladkou návnadí.