„Děvčátko znal jsem – jako jsi ty,
takový kvíteček nerozvitý,
s modrýma očima, plavými vlásky,
se srdcem rozchvěným tušením lásky.
V tajemství života také tak
všetečně chtěla již hlednout,
záclonu maličko zvednout.
Románů čtením si kazila zrak.
Snů měla mámivých pod skrání,
dech jara, hvězdy a růže.
A potom přišlo to, – Zklamání.
Myslíš, že jiného přijít cos může?