Prosím, jak to přijde, že mě tolik hněte
myslit na náš rozchod, zde neb kdekoli,
nejradš mám přec mamá na celičkém světě
a mě věru pranic při tom nebolí,
když – v jak slunce záři
na okenní římse
ještě pobavím se
s ptactva proletáři –
zlíbá mě a já pak jechám do školy.