A tak se náhle rozsmála
a smála se a smála, smála,
a tak se na mě dívala,
až duše zpitě omdlívala,
v dort kousla, kus mi dala zbylý,
já zřel v něm zoubků jejích sled,
dort upad na zem v této chvíli,
a já jí bouřně v náruč vlet...
Vycházím z domu. Teskno mi,
v mé duši trapná můra sídlí,
chvilinky jedné vědomí,
co oči moje v žáru shlídly;
dvě drobné zmije v zraku bledém
výsměšně na mě zírají,
dva krásní rtové studí ledem,
kam polibky mé padají...