Jdeš, tiše vznášíš se jak odpuštění,
jak smír a něha, plný tuch a vůně,
že sama Persefona v chmurném snění
se zbudí na svém stínůplném trůně,
cos šepce choti,
hněv jeho krotí,
a usne klidnější mu na kosmatém lůně,
až spozděný ji poučí svit denní:
Nad tvoji illusi nic dražšího že není!