Ha, honby ryk se blíží!
viz houštím chrtí oko
jak pochodeň se mihá!
Juž klesám k zemi – Větře,
jenž často chladils horké moje čelo,
ó vezmi na svá křídla
mé poselství a dále nes je světu!
Kdo poznati chce krásu,
ať zbožně čeká, až jak zázrak nebes
v klín sama jemu skane
v snu lunojasné noci,
jak tknuté září slunce
do vonné trávy sklání o poledni
se granatové jabko.
Leč běda, rukou smělou
kdo strhnouti chce závoj, jenž ji halí!
Leč běda, kdo ji získati chce vinou!
Tak v mukách, smělý lovec,
mře Akteon, co zatím při měsíci
v snech blahé lásky pastýř hoch se kochá,
Endymion...