Tak, písni naše, cherubíne skvoucí,
jsi stala se v svých krocích všemohoucí:
kdy se rtů splyneš nadšeného Čecha,
krev do žil vře a blíže k srdci spěchá,
hruď na hruď tiskne se, a z očí sálá
k té rodné hroudě láska neskonalá.
Jaroslav s mečem ženeš vítězící,
kdo rouhá se Ti s pohrdáním v líci,
když vyštvat chce Tě od nás s vášní vzpupnou,
hned hrdě šíj nám vztyčíš neústupnou,
že ve ctný zápas, kam se staví divost,
my pošleme jen svoji obětivost,
až ve chrámě Tvém pod orlice znakem
si v náruč klesnem se planoucím zrakem,
zkad píseň srdce naše bratřící
vzlet nový dá a život Orlici.