Dnes prohlížeje tyto písně své,
tu svého srdce dumnou sonatu,
na čtyři hudce ty jsem vzpomněl zas.
A hořkost v duši a cit obavy
v mír tály hned a úkoj blaživý.
Buď osud těchto písní jakýkoliv,
jak oni hudci já též sobě hrál,
já šťasten byl – co žádati lze víc?
Že kdysi po tmě já jim naslouchal,
též nevěděli, mohu věděti,
kdo poslechne si tuto hudbu mou?
Proč měl by lepší býti osud můj,
proč zrovna horší? Píseň má juž zní.