Jak prostičký, leč přemilý tu lid!
Jak pohostinný, přímý bez úskoku;
na vlídném líci důvěrný dlí klid
a důmyslná hloubka v jasném oku!
Své srdce dělí v lásce s chudším bratem
a věrně ukrývá jej v srdci zlatém.
Co ondy měl, čím před světem se chlubil,
vše divokrutý vzal mu nájezdník,
on jeho děti, jeho statky zhubil
a v nejtajnější horské skrýše vnik’;
on jeho švarný osvojil si šat
a popletené navěsil naň cetky,
z vin jeho spěchal divě bursovat,
pak rozpínal své opeřené letky
a rval a kloval vše, co v odpor bylo,
až staré blaho krev zde vycedilo!