Jen ty snad bys pochopila, a snad to i k štěstí stačí,
třebaže se pel mých květů dávno v hluché prázdno sprášil,
a přec, když chci do klína ti hlavu sklonit v tichém pláči,
vždy se vracím, abych se rtů úsměv tobě nezaplašil.