V jejich čele jako anděl strážný
Děva plná vnady kráčela,
Ona pohled půvabný a vážný
Z daleka již na mne skláněla.
Poznal jsem ji; – hrdé její čelo,
Její oči jasně planoucí,
Vlasy po plecech jí kanoucí,
Celé majestátu plné tělo
Velebný jak druhdy výraz mělo,
I ta ústa, která tisíckráte
Zlíbal jsem, když v blaženější chvíli
Moje srdce, svatým citem zňaté,
Jako orel z chlumů nadtatranských
Ku vyššímu vznášelo se cíli,
A mně po rovinách naddněstřanských
Růže lásky v rajském sadě květly,
Než je, běda! náhle vichry zhnětly.