Ó žel, tak záhy krása opadala,
trs, bujný dřív, všech pozbyl něh a vnad;
dnes ještě linduška v něm klidně spala
a zítra za skrýš zvolí si jej had...
Toť jaro tvé! A slzíc růže děla:
„Jsem šťastnou přec, já vesnu svou už měla.“