Proč oheň svatý jiným zžehnul rety?
Já totéž chtěl, já pouze přišel pozdě.
Ó kletbo času, v jhu tvém každý malý!
Jak Daniel já nosil v duši světy,
jak Jeremiáš též jsem z hlubin lkal,
jak Ezechiel obří vzpjal jsem svaly.
Však orel nebyl jsem, pták smutný v hvozdě,
třpyt křídel mých, pel hlasu vyvětral;
mé věštby suchých slov jsou matné věty,
mé celé umění – můj velký žal,
tvůj, národe můj, nářek tisícletý!