Sprav duši svou, než pozdě bude,
sic jinak zle ti může být,
věz, raráš okrádá nás chudé;
krev na zrní je!...“ „Jak?“ vzkřik’ Vít,
„to zakončíme brzo, věru!“
a mouku, již mu raráš snes’,
hned v jitra prvním pološeru –
vůz vrchovatý – nazpět vez’.