Ó slovo nehodné tak krásných úst!
Já myslil, že jste proto přišla sem,
že činu svého litovala jste,
já bláhový juž doufat začínal,
že hrdé vaše srdce pohnuto,
že oči vaše snad se naplní
tím snivým leskem, slzou třpytivou,
jak tenkrát v lese sladce šumícím,
vás ale, vidím, přived’ bídný zisk!
Mráz jímá duši mou a němota
zas těžce na mne padá železná.