Rozkypěly hněvem odbojníků tlumy,
rozvášněné paže tasí mečů hrot.
Radim probouzí se z těžké, trudné dumy,
vráskovitou dlaní stírá lící pot,
stana kyne rukou, zrakem velitele
tlumí zápal žhavý, krotí vášní vznět,
na mohutné čelo chmurný mrak se stele
a slov kázeň hlásá pánovitý ret:
„Ustaňte! Má noc svá svatosvatá práva,
pod ochranou nebes dříme její klid;
nad spícími bůh sám černým mlatem mává,
nad jich skrání drží zlatohvězdný štít.
Věkožizných bohů na své hříšné hlavy
nevolejte pomstu v pohrom hrozný čas;
radu dá nám zory ranní zákmit smavý –
jděte spat a nechte hodů šumný kvas!“