„Snadná rada, pane kandidáte,“
vece Ježek, „snadná práce;
řeknu krátce:
buďte kritikus;
k tomu krutě dosti vtipu máte.
Stránky spočítejte,
formát se cenou udejte,
chyby neberte na vážku,
a citujte něco na ukážku;
chvalte skladatele bez rozdílu,
nevšímejte si omýlů,
chválu vzdejte tisku a papíru –
a kritika na mou víru
dokonale bude hotová,
arci nevinná,
ta rokoková:
ta však vyhovuje všemu,
ta se líbí lidu pokojnému;
z té se skladeteli vděk
doví každý Čecháček,
co věděti chce,
v knize hledati co lze. –
Jinák sobě počíná
kritika ta novomodní.
Duchové vidinoplodní
tu slov sypou květolesky,
onde vrhou hromoblesky;
vtipem blýskají,
vtipem třískají;
za přijaté sportule
krásné sypou floskule:
poraněni ale holí
mstí se opepřenou solí. –
Arci málo vděčné
bývá to řemeslo;
jako blesk a posel boží,
vtip je zboží
nebezpečné.
Znáte přísloví a heslo:
„Láska za lásku!
za ústrček výprasku!“
Ovšem aby pomstě té ušel,
obranu vtip vynašel:
kuklí jmena líčeného
chytře sebe zastírá,
a na soka odporného
z husté mhy jen dotírá.
Někdy Čech přechází do Němec
a zakuklenec
pašuje přes hranice
samé lži a klevety,
stříhaje račímí klepety
strojí pranice,
a nedbaje svých
krajanů přirozených
z daleka jim v oči písek hází,
a velblouda sází
na nos cizincům –
jejich známým příznivcům.
I Vy, pane kandidáte,
tu jakou nejširší máte,
kukli na hlavu navlékněte,
pod ní uši přimkněte,
a pak chvalte nebo haňte,
koho koli –
slony, voly –
hanou nebo chvalou raňte; –
od oslíka daná
pochvala neb hana –
obé jest
stejná čest.
Ano já se sázím s Vámi,
kritiky že osličí
budou mezi kritikami
ostřejší, než moje jehličí.“