Jednou šel jsem smuten po ulici,
najednou mne řada kalesek
vytrhla, v nichž ověnčených,
okytěných mnoho komtessek.
A hle, v jedné: černé vlasy, oči –
a jí švárný ženich do boku,
on se smál, jí tváře v potoku –
ona, ona! – svět se se mnou točí!
Tu si moje duše pozasteskla
To jsou tedy svaté sliby tvé!
Pohledl jsem k šavli řinkavé
a zlá myšlenka mou hlavou bleskla.