Má každý snů svých Anuradhapuru.
Tam leží všecko: sladké illuse,
sny mládí, hříčky, pevná předsevzetí
a sliby nedodržené a závratě
a výbuchy všech smělých opojení,
ty lehkonohé, podkasané nymfy,
a břečtan zapomnění vyrůstá
a přes všecko se klene zázračně,
vše opíná, co mrtvé leží tam
v těch hlubinách, v té tříšti bezbarvé,
v těch athletických posách kolossů.
Vše sní to tam a čeká na tebe
let řadu dlouhou – jistě dočká se,
když jindy ne, v poslední chvíli přec,
pak zahrne tě, že sám nezvíš ani,
ký život pravý byl... však pozdě již.