Sonatu štěstí jsem ráno dal orkestru duše své hráti,
však jásání harfy mé v příboji tónů, ach, nebylo znáti.
Prstům jsem zděšeným přejet dal v zoufalé úzkosti přes ni.
Zachvěly struny se ztajenou touhou, leč mlčí má harfa a nezní.