Však nejvíce mi ze všech protivným
je starý doktor s tupým klidem svým.
Pozorně vždy mně prsa proklepává,
na to i ono lhostejně se ptává,
i říká: „Vida! hleďte: lepší se to!
Jen dáli pánbůh příhodné nám léto,
procházky časté uzdraví vás již – –“
A já si myslím: Ne, mne nezmýlíš!
„Eh, lžete!“ pravím, „vždyť to cítím sám,
jak nemoc v prsou dál a dále hlodá
a víc a více síly pozbývám!“
On hlavou kývne: „Ale – vše se podá!
chorobné části možno zkamenět –“