Co osud ne, to doved’ zdárný synek,
a věk co ne, to sdrala lidská hluš:
vlas do běla a chmury upomínek
a zrytá tvář, ať prací, slzou juž –
jen kolovrátek na zad s popruhem
mu zůstal dosud věrným soudruhem.
A na půl slep a skoro hluch
on děl jen vždycky: Zaplať Bůh!