Tak mé oko v návratu svém plesá,
Že zas vidí květné luhy otčiny;
Než i žalem slzí, že nebesa
Odňala nám mnohé hlavy rodiny.
Mohyly zřím četných pravdy, dobra hajitelů,
Proslavených národu Českého světitelů;
Těla zmřela – než duch věčný! v dílech žijeť on,
A povděčný národ zdí jim slávy pantheon!