Kdo jest, jenž jako příšera se vleče
kol děsných obětnic té hrozné rány ?
Kdo k ústům mrtvol schyluje se kleče
a křehotavé na čas plaší vrány,
jež výš se vznášejí jak černé mraky,
by po chvilce zas po boku mu sedly
a tajně svoji křehotavou vedly:
„Nač před tím prchat nám, vždyť náš je taky!“
Sup lačný zvolna nad hlavou mu krouží
a klektem zlolajným blíž druhy volá:
„Sem, druzi, sem, kdo hodokvasit touží,
zde kořist vzácná, mrtvola jen zpola.
Zde ještě v žilách krev, zde život plane,
zde není srdce ještě nahlodané,
zde noha ještě kráčí, pěst se svírá,
sem, kdo chce potravu mít z bohatýra!“ –