Již den vstával z lůžka svého
Růžového. Jest tu ještě
Vidět pány železné?
Nikoli! Zmizeli v noci.
Ale vidět na bojišti
U rybníka Škaredého
Na sta mrtvých, raněných.
A kde Břeněk Švihovský?
Tamo leží na hromadě
Poražených. Spí-li ještě,
Unaven jsa lítou bitvou?
Ano, spí on – spánek věčný,
Ranami těžkými pokryt.
Ach, tu klekne Žižka k jeho
Mrtvole, tiskne ji k srdci,
Tiskne ji vždy znova k srdci,
Nenaříká nic, jen stená,
A tvář jeho polévají
Slzy trpké, slzy hojné!
Teď se rychle vzchopiv, káže
Raněné opatřit ve všech
Okolních, pochovat mrtvé
Dle slušnosti, schytat koně
Jezdců prázdné, zbraň potřebnou
Sebrat, a když to se stalo,
Táhne s svými ku předu.