A sám tu kvardián stojí a přemítá,
kuličky v růženci počítá.
A jemu u nohou zapadlá ve trávě
ztracená homolka bělá se lákavě.
Sehnul se v myšlenkách pro ni,
drží ji na dlani. Jak sladce voní!
Jako by mluvila: „Okus mne, bláhový!
Nikdo tě nevidí, nikdo to nepoví!“
Zbled’ hrůzou kvardián a kříže dělá,
krůpěje potu mu vytryskly s čela.
„Jistě to svádí mne Lucifer sám,
ne, toho hříchu já neudělám!
Proto tak rudý a kulatý
je fráter Bonifác proklatý!“