Co věštec platen, když mu doba mizí?
Já nechci omlouvati slabost svoji,
však jedno vím, co vyzískal jsem prací:
Jsme všickni vlákna v lemu boží řízy,
to dosti buď, ať zdobí hruď či paž;
ať pěnicí se tvoje hymna ztrácí,
tys přece žil a něčím byl v tom boji,
na jeho nebi přece hvězdou pláš,
byť nejmenší! Však i ta nevymizí,
chtěl’s dobro, velkost, pravdu, těch jsi stráž
i tam, kde čas vše potírá a sklízí.