Pěstoun nesebral se v mysli dlouho,
Praví k sobě: „Roztomilý slouho
Všechněch slečen, milostkvělých děv,
Jak ti pohled dívky zpružnil krev!
Připravit tě mohl o slovútnost!
Odkud se mi vzala v síle nemohútnost?
Statnost se mi vrací, jsem zas v stavu
Vytasit meč, najíti svou hlavu.“