Stáh’ caesar tlusté rty své ku pošklebku
a protáh’ údy, zavrávoral spilý,
jen stěží nesa ohromné své tělo
na tenkých nohách. Kopnul do eunucha,
až na mramor pad’ čelem, stopy krve
kde zableskly se. – Do Tartaru s celým
tím krámem bohů asijských i řeckých,
jsem bohem sám, nač třeba mi jich masky?
Já nechci býti olympických bláznem,
já bohy vypovím! Dnes na Selenu,
jsem čekal celou noc jak Endymion,
a nepřišla, pak v ucho Jovišovo
jsem šeptal otázky své – kámen, kámen
se nehnul na podstavci. Vyženu ho!
A všecky s ním! Jdu k villám u Lamie,
jak satrap asijský chci jíti městem,
plát jako slunce, dýchat vůní ambry!