Spěl k dravci. Ten již větřil nepřítele.
Řval zlostně, funěl, k předu vrh se směle,
by tlapou zdrtil odvážlivce rázem.
Hned vztýčil se, hned čtvermo klesl na zem,
z divokých očí blýskla zášť a zloba.
Tak stanuli teď proti sobě oba –
zrak ve zrak, tváří v tvář si hněvně zřeli,
blesk za bleskem z nich letěl. Zkrvavělý
král říše lesní náhle v prach se skácel.
Leč Ilja s něho zraků neodvracel,
chyt za drsnou jej hřívu mocnou paží,
a tam, kde prales žár svůj do vln sráží,
vztáh silné rámě, železný kruh chopil,
a v chřípě dravcovo jej náhle stopil
a protáhl! – Šel medvěd zkrotlý za ním.