Ó noci podzimní s tím snivým očí jasem,
dum plná vystupuješ nad hor rysy,
jak kněžna opásána zlatým pasem,
a měsíc po bok kynžálem ti visí.
Ó noci jeseně, svá hvězdná rozlož křídla
na bratrů z dálky přišlých drobná sídla
a zlíbej jejich dřímající hlavy,
a snít jim dej o nivách u Vltavy,
a jestliže je při tom v srdci bodne,
dej sen jim o návratu v luhy rodné,
jak zpět se nesou ku svých otců prahu
přes hlavy křivditelů svých a vrahů
v říš čarovnou, jež v zemském sáhá svoru
od skrání Elborusa ku Javoru,
a plna květů jest u zpěvných zvěstí
i síly, blaha, nadšení a štěstí,
jímž září nad ostatní dálným světem –
a vyplň sen ten někdy jejich dětem!