Juž potichu se v úval večer vkrad,
a les juž zcela v jeho zmizel hávu,
leč já se ještě dívám na západ
a ve svých snech zřím dosud jeho slávu...
Nad horou dávno oblak plápol zhas
– leč v srdci mém zní dosud tajný hlas
a v bouři dojmů klid mých křídel ruší.
A v snění hlava k prsoum klesla níž...
Nad lesní šeru vyšly hvězdy již –
jak rosa na květ, padá ticho v duši.