A kostel pěje... Tonko skáče
zas jednou z loďky na zemi!
Je zmaten, hupká, breptá, pláče –
pak zvážní, zmlkne, oněmí –
A kostel slavnou hymnou hřímá...
Kam s očima jdeš vyhaslýma,
oj, Tonko, kam to, kam to jdeš?
Co mezi nimi všemi chceš?
Jde v hymny bouř jak plamen vratký,
jenž zhasne každý okamžik –
je doma však –! Vzdát nebi dík
přec musí! Zde je! Připlul zpátky!
A náhle stojí v čele všech
všem na dohled i na poslech!