A teď jsi má! jaká to rozkoš,
Ze chotí svou tě zváti smím;
A jak mi teskno, smutno bývá,
Když místo nás a čas dělívá,
A já u stolku sám sedím,
Kdyby tě Bůh volil mi vzíti,
Nechtěl i já bych déle žíti;
V moc jeho dal bych duši svou,
A šel drahá tam – za tebou.