Mnohá dívka, jížto rozum ušel,
Klobouk má i slečnou jest;
Lépe by jí ale, na mou čest!
Pod bačkorou slušel.
Chce-li se však takováto vdáti,
Jde to s těžkem – proč, mí zlatí?
Pro klobouček není v stavu
Pod čepeček dostat hlavu.
Jiná, nemohouc si zjednat klobouček,
Zakoupí si aspoň čepeček;
Pak si vlepí
Mezi ouško hned a bradičku
Malovanou mašličku,
Že by se jí podivil i slepý.
Čepeček však musí přitom býti
Samé blondy, samé kvítí;
Takže, uvidíš-li vystrojenou,
Myslíš věru, že je pod zelenou.
Uštipáček hned pak říci může:
Hle, jak na trní tu kvetou růže! –
Pod klobouček ale, moji zlatí!
Nemusí se ani čepec bráti,
To se bere – věřte nebo ne –
Jenom okružíčko z šakoné.