Koníčky ne na štítě
v modrém poli z bílé spěže
ale k práci střelhbitě
při pluhu a u otěže.
Mezi lidem, lidu část
vzorem práce počal vlást,
poslušenství, robů ctnost,
změnil v mužů povinnost.
Místo „musím“ bylo „chci to“,
místo víry rozum soudí;
chodě oráč po svém hroudí
neplatí juž rajské mýto,
a co krásou v srdce vchází,
křídla duši připíná,
ve kvetoucím našel mlází,
jímž se pestří rovina,
v šumu větrů, v slunce svitu.
Přírodu spjal k svému citu,
v němž vše mrtvé spolužije
dechem boží poesie.