Meluzína hvízdá, zpívá,
tanči, světe, a svět zívá,
vášně mrou.
Moje nahé, zcvrklé tělo
také tančit zapomnělo,
mraky jdou.
Schovám já se do těch mraků,
blesknu ohněm černých zraků,
do šílení, do přízraků
vášní hrou.
Zatančí svět, já se směju,
v kouty srdce posměch skreju,
posměch sebe, posměch nebe,
posměch člověka.
Vírem v křiku, v bujném ryku
ztopím lidskou filipiku:
cesta daleká!
Zahvizdám, zaskučím, letím
nad tělo, nad duši, královstvím třetím,
v království snů, v království jedině božím,
v království bláznů hlavu složím.
Nohama ve hlavách rozumných řádím,
rozbitých mozků bitky svádím
rozumné, výsměšné, mravokárné:
daleká cesta, volání marné!
Komu oko slzou svítí,
v šedi pláště se mi chytí,
se mnou letí v říši třetí,
sobě oltáře své světí,
svou si hvízdá píseň temnou;
děti konce, leťte se mnou,
děti smrti, rozum drtí,
hříčkou cit je, za mnou jděte,
nebojte se, nezemřete,
naše heslo, naše znamení
mozku je drobné kamení.