Táh’ břímě své skrz tmavé vlhké lesy,
kde v dáli Vltavy se bělal pás,
skrz háje šel, kde v šeru vídal běsy,
kol pramenů, kde slýchal najad hlas.
Spěl s kořistí svou, jež i mrtva děsí,
o závod s větrem, jenž mu vzdouval vlas,
by dosáhl co nejrychleji cíle
a uzřel Vyšehradu hradby milé.