Tu divou honbu počal on tož vášní strašným ruchem
A prchal před svým srdcem, před svým otráveným duchem!
V svém srdci maje žhavý meč a mrazivý dech v duši,
Že úpal v mráz se mění hned a mráz se v plamen vzruší;
A nesčíslné vojsko jen tam řádí velkých trýzní,
Jež hyne ukojíváním a napájí se žízní!...
A celá říše odporův a celý svět zlých přání
Tou srdce hroznou hlubinou se nezkrotně prohání,
A rozbouřenou vlnou jak na vichrem hnaném moři
Se citův síla kolotá – až jejich chrám se zboří!...