Na břehu Ostravice leh’ jsem kdysi
do vonné trávy, letní slunce hřálo,
kouř fabrik místeckých se plazil v dálce,
jak hadí spřež by vylézala na lov
ze svojich slují. Kalný oblak mizí.
Nad Frýdkem chví se velká, černá skvrna,
hned větší, menší zas, jak chobotnice
olbřímí by tam ploula za kořistí.
A v dálkách Bezkyd temena svá zvedal
vstříc slunci parnému. A vísek trocha,
v nich lid můj žije, rány ujařmený.