Tak Amor křidlatý zas bídy nasnoval,
Ač mátě myslila, že se jen žertoval,
Chtěv loučet do Starých své šípy ohnivé,
Než ale divadlo již bylo plačlivé,
Vše v Babiloně ji již velmi mrzelo,
Ba krásné bohyni snad již y šupelo:
Neb strachovala se, že Ochrankyně žen o)
To slyšíc, z Olympu snad vyžene ji ven.
A ještě vrtalo víc v hlavě Venuši,
Když zdálí spatřila již letěť svegruši:
Neb když se na svadbě tam v Vlaších kochala,
Jí Irys na slovo vše vypravovala,
Jak její nevěsta y s vnukem přemilým
Šla do Babilona s svým houfem spanilým,
Tam natropila snad bíd s chlapcem křidlatým,
Jenž připásal sy toul y s pásem bohatým. – –