Když tichý měsíc
vypluje z mraků a v stany svítí
na osmahlé tváře bojovníků,
když slyšíš jich tvrdá srdce bíti
spokojným tempem, víš, v divokém ryku,
v bouřlivém boji až polnice zazní
k útoku na cizí zákopy –
ta srdce se nesevřou, nestisknou bázní,
ty oči se nezkalí úzkostí smrti,
ty svaly nezměknou, ty duše neklesnou:
půjdou a vrahy své zdrtí!