Sotva krásná záře hory pozlativši
Nejkrašší den světu slavně ohlásyla,
Velebná když Juno a) z sna se probudivši,
Božským oděvem se míle ozdobila;
Z bytu nebeského vynesši ven nohu,
Královna všech krajin, velikých též Bohů
K převysoké Etně prudce zaletěla,
Důležitého cos’ pořídit tam měla.
Tu syn její milý, kunštýř znamenitý
Vulkán, kulhavý syc, umělec však hbitý,
Pověstnou má vyhni, mistrná dělá díla,
Božského v nich vtipu zjevuje se sýla.
Přišedši tam našla ve výborné dílně
Syna kujícýho střely Otcy pilně.
Bohové ti buďte na pomocy synu!
Ržekla; on se sděsyl, mněv, že pro příčinu
Hněvu Peronova Olymp opustila:
Nebo duše jeho mnoho podstoupila
Strachu včera, když mu těžce vyhrožoval,
Když sy množství šípů dělat rozkazoval.