Polibek zlatý Slunce, Boha Žití,
jejž vtisknul zemi v jarním zasnoubení,
to celé mysterium milostného dění,
hymnus i povzdech, slast i trýzeň bytí,
tvořivý touhy vznět i trpnost odevzdání,
slzící světla plání, smavé rozelkání,
to vše v těch cudně štíhlých, jemných tvarech svítí,
to vše v těch hebkých, světlých barvách chvěje se a nítí,
to vše v té jemné, nestihlé vůni voní,
tajemství svoje z bytosti své roní.