Tuto hvězdu přežalostné záře,
z nesčíslných trpkých slzí tkanou,
které tekly přes vyhnanců tváře
v cizí hroudu pro vlast milovanou;
které tekly v starců vousy šedé,
truchlících na rodné chaty rumě,
zoufajícím dívkám k líci bledé
ve žoldáků spustlých ryčném tlumě;
které tekly v šedých stařen vrásky
pro biblí, již biřic v oheň vrhal,
z mroucích očí matky v děcka vlásky,
ježto mračný mnich jí z loktů trhal;
které pro poslední haléř tekly
v oloupené žebrákovy dlaně;
v jejichž moře ztopil tyran vzteklý
celý národ v trápení a haně?!
Taký slavověnec že si volí
všeslítovný lidstva spasitel?!
K poctě této hrozné glorioly
koleno bych ukláněti měl?!