Tou zlatou stezkou, jíž Tys prvý šel,
za Tebou mnozí sobě pospíšili –
však toho kouzla žádný nenašel,
jímž z lidu pro lid, jako proutkem z báje
vytryskly milé povídky Tvé z kraje...
V té trudné době, kdy jen chaty kryly
jak ptáče v bouři, rodné mluvy zvuky
a v dálce matný chvěl se jitra lem:
Tys prvý k dílu přiložil své ruky
a mluvy rodné milým hlaholem
sil květy zářné v luh ten bez útěchy
a perly sypal pod doškové střechy!