Co vůně ve vzduchu, kdy z rána slunce vstává
a květin poupata svým žehem otvírá!
Co rosných démantů se nivou rozblýskává,
kam zrak tvůj okouzlen se v snění upírá!
Je vábno zahledět se v zelený rám polí,
kde žito vymetá své první klasy ven,
je rozkoš, zatoulat se k lukám do údolí,
kde sečou trávu již, kde bílí táhnou voli
již prvý sena vůz, jenž po vrch nakupen...
A v horku rostoucím jak poledne se blíží –
hlas hudby podivné se vzmáhá po zemi,
hned piští diskantem, hned v basů hloub se sníží,
však stále, sterými se třese písněmi:
to frčí kobylka, to cvrček s meze pěje,
to čmelák bručivý se v pampelišce chvěje,
a s bzukem v jeteli se honí roje včel – –
ach, celý orkestr se krajem rozzvučel!