Lucya, jakoby klamů neznala skrytých,
Jakoby láska a ctnost všem z vřelého srdce
Prejštila med, stín divocha vychytralého
Zvídala šepty, a viděla, jak se již v nocy
Škaredé k lékaři krade, a slyšela řeči.
Vévody máme. Jen Křesťanu milosti žádné.
Jediné mstou můj okřeje duch, a se srdce
V ouzkosti ztiší. Zdlouha ať jed, a y líky
Životy strhnou. Plukům vyšleme vína,
Opilé rozkošníky co zvířata potřem.
Takto y na jeden ráz moc Krystovu, světa
Ozdobu zvrátím. Suran k lékaři pravil.
Lékař rozpustiv proud své skrocené vášně
Na křižovníky co na divé potvory žehral,
Hrozyl y mstou y se potěšil panováním
Rozumu, vtipu a moudrosti stísněné bludem.