Pláče člověk brzo po porodu,
Pláčem jeví outlinkou svobodu,
Jeví první již s venkovstvem boj.
Pláče člověk z slepého rozmaru,
Proto pláč jen hluk jest beze tvaru,
Neurčitý hučí citův roj.
Však kdy z temna jistý cit vypluje,
Pláč se z hluku v jistý zvuk usnuje,
První ducha to svobodný kroj.