A tiše, bez reptání skláníš hlavu
na ňadra svého vládce, dětinná,
jak poupě tonoucí ve dravém splavu,
jak zašlapaná záhy květina.
Nač třeba druhé půlky jabka nyní?
Mrak Erebu tě zahrnul a stíní,
nit žití v ráz ti Parka přetíná.