Teď sáhnul po papíru v stolku prudce
a pevně drží jej v třesoucí ruce.
Nu, Puškine náš, snad je dovoleno,
rád bych se díval trochu přes rameno!
Hle, hle, toť věru jsou už zase básně –
a jak to psáno čitelně a krásně!
Tak nikdy, viďte naši pěvci chvalní,
že nepsal pěvec v skutku genialní? –