Moudrá rada letošního máje
dostavěla nové, velké stáje
šesti párům šedých oslů
pro dopravu městských poslů.
Že se stavba vydařila skvěle,
uznávalo rádo město celé,
neboť budova ta se svou věží
jevila sloh nový, krásný, svěží,
jmenovitě uznávali fasádu
za tu čásť, jež velkou dělá parádu.
Avšak z prostřed divících se stájím tlup
náhle nalezen jest na té celé stavbě chlup,
a tu jakýs mudrc z lidu křiknul,
že prý stavitel ty stáje sfiknul,
postaviv tak malá do nich vrata,
že je oslům všecka možnost vzata,
volně procházeti jimi.
Obecenstva svůdci zlými
provolán tu poprask v obci celé;
lid tu nejdřív haní stavitele,
potom počne tupit celou radu,
předstírá jí podvod, klam a zradu,
hašteří se zde a tam se bije,
zkrátka – strhla se tu rebelije,
která mohla míti konec špatný,
kdyby nebyl primátor náš starý
v moudrosti své přímo bezpříkladné
ukonejšil chtíče zpoury zradné.
Primator náš, ještě bouří jatý,
vešel v stáje závadnými vraty,
a než uběh okamžik jen krátký,
vykročil z nich zpříma zase zpátky,
maje roztažené obě ruce,
a tu po svém zvyku volal prudce:
„Že zde osel nemůž’ projít? to je lež!“
Lid to uznal, ba i svůdce jeho též;
a tak vtipem, jenž se zdařil,
primátor náš zpouru zmařil.