Po tobě dlouho, čarovábný kraji,
jsem v dáli toužil rozteskněn,
tvůj obraz lepý, v luzných zjevů taji
na víčka klad’ mně mihotavý sen;
při každém kroku, v každém oka kmitu
mně plápolala v blankytavém svitu
tvé něhy švarná vidina:
ji obrážela v tisícerém třpytu
zvlněná duše hladina
a dumy sladké kouzla čaromocí
mně tihly z nitra zátiší,
jak skřítků roje v pohádkové noci
zakletých zámků ze skrýší.