Zde probouzím se do předjitřní tmy.
Kolem dokola ni jediného okna ozářeného.
Nad lesnatým chlumem – tak nízko – skoro u samých větví,
hřeje se, válí se měsíc v huňatém rouně mračen.
S druhého břehu pár nevyspalých svítilen civí a mhourá.
Zde probouzím se do předjitřní tmy,
smysly, snem ještě ztajemnělými, naslouchám řece nitra
a přelévám ji v svou mužnou, zahořklou a drsnou strofu.