Ach, jaký koloběh myšlenek!
Ku oknu úzkému s lazurem za ním
se Popel chmurný upjatě díval,
a cítě myšlenek odpor i vztek,
v tom svitu zároveň úlevu lokal.
Usmál se, kterak stokrát zahnána
a zdeptána
jej naděj za ruku chytajíc láká.