Sen umdleně se tichým krajem plíží;
ovíjí bory vlhkou, tmavou sítí,
a okénkem se táhne v malou chýži,
kde mihotavé louče ještě svítí. –
A v krčmě tlumí dud i houslí kviky,
zahrkne v hodinách, a tíží tanečníky,
a ze vrátek je vodí po dvou ven;
pak úvozem kdy lesním řada kráčí,
tu noční rosou horké líce máčí, –
dí ústy hocha družce: „Milý sen!...“