Vstal z klínu vil, a s těžkých víček střásá
sen staletý, jenž duši obestýlá;
jak stříbro tam, jež klenbu sluje pásá,
tak jeho kadeř skví se sněhobílá,
skal tuhá kamennost jsou jeho rysy,
a jak dvé krápníků s jich stropu visí,
tak dlouhých knírů sníh mu k pásu splývá,
v nichž zarostlá jak v síti zbraň se skrývá;
však v pádném rameni je zřít kov síly,
a zrak jest mlád jak žárné oko víly.