Vzplál oběma jim obdiv s pýchou v ňadrech;
on kvítky přijal, ručku dvorně líbá
a poklonou se vážnou ve svých hadrech
jí za vzájemný úklon v úctě shýbá.
A slávou zpiti, chudými ač dílci
je skoupě obdařil roh Amalthein,
se v davu všedním rozešli dva snílci –
dva drobky hlíny na podešvech dějin.