Maruška buzená budoucím mateřstvím
nechtějíc snášeti posměch a hanbu
utekla náhle od Šimáčků,
běžela daleko, kde by jí neznali,
až ve vsi Černavách dostala místo;
sedlák ji Dobiáš do služby přijal,
světničku v sušírně dal jí k bývání.
Tam se jí po čase narodil Vašíček.
Pracovala pilně dál
uzavřená, mlčenlivá,
Vašíčka vložila v necičky dřevěné,
Vašíček prosnil v nich mládí,
však nikdy domácím nešla ho okázat,
často jí šetrně domlouvali,
viděla v něm jen Jiřího syna.
Mamince občas poslala peněz
na přilepšenou a psala jí psaní,
že je ve službě, o synu mlčela
a stará Nejlová byla ráda,
že se má dobře, tak říkávala,
že v městě někde u pánů slouží,
po starém zvyku dál živořila.