Do pole spěchal jsem. Neb večer kouzlaplný
mně nedá vmísit se ve městě v lidu vlny.
Jsa sám, pak dvojnásob tu milou cítím vůni,
jíž vzdychá květina a zastavím se u ní.
Neb večer doba jest, kdy člověk mlče cítí,
a mluví květ a pták a hvězda, která svítí.
Neb večer doba jest, kdy člověku se vrátí,
co v parném běhu dne on ze svých snění ztratí.