Itt-a bal-végezet sokallva boldogságát
El-tépte Amortól kötött szent társaságát -
Abelárd, s Helois magános életben
Itt-gyászol ah! eggymást felejtve rejtekben -
Szívében fojtja-el gyúladozó szerelmét
Ezerszer átkozván negédes győzedelmét -
Ah írj inkább Kegyes! kössünk eggy új frigyet:
Te Heloisodat sirassd, ő tégedet.
Költsön-panaszaink Eccho majd vissza-hányja:
Eccho a szerelem bús nyomorékit szánja.
Enyhét a könnyekből hogy a szív ne vegye,
Az üldöző sorsnak nints annyi ereje.
S ki tiltja Heloist fakadni vér-könnyekre?
Az égnek van, mondod, tsak jussa illyenekre:
Irgalmatlan mentség! oda van mindenem,
Miólta el-hagyott imádott Kedvesem.