Vypoví, a s hřmotem zmizí.
Kruska pak – o zázraku!
Z pohledu se rychle zklízí
V mdlém a mdlejším nářeku;
Nohy se jí ve drn vryjí,
Roztřepíc se v kořeny;
Ruce, tejl se rozsněťují,
Na zem lehnou zjehleny! –