Rytíř, jenž v svém smilném pokoji spal,
Libým huslí zvukem, kterýž v dveřích jeho
Sladce zavzněl, ze sna hlubokého
Probuzen byv –, vytřel sobě oči –, pak vstal.
Do zlatohlavových šatů slouzy
Oblékli ho –, lisou jeho hlavu
Ozdobili pudru nasypavše na ní,
Mastí černou dlouhé jeho fúzy
Natřeli a v tomto stavu
Rytíř svým se hostem, vstříc jim vyšed, klaní.
Vlídní hosté hluboce se skloňují
Před nim, zdvořile mu vinšují
Ržkouce: že se nad vší míru těší,
Radostného svátku jména svého
Ve zdraví že dočkal, života mu veselého
Přejíc, aby jeho zemská léta,
Jako tichý potok mezy květinami,
Plynula, by požil dlouho světa
S radostnými živobytí hodinami,
Po časném pak obcování
Aby s cherubíny měl své radování.