Tam právě rabbi pevně vykládá:
„Kdo v této síni sestupoval kdys
před otci vašimi k pravd zdrojům hlubokým
a zlato vážil z Písma živých vod,
byl moudrý muž; však tuto klopýtal,
jak ten, kdo nesa na rameni čbán,
mní, že ho tíží celá cisterna.
„Lid Sijjonu kdy z hanby vyhnanství
Pán povolá, jak snící budeme.“
Ta léta běd a hanby v okovech
se zdála jemu těžkým, trapným snem;
kdy zasvitnul pak den jim svobody,
jak snícího prý budí k životu.
Však jeho nad výklad já stavím svůj!
Ne těžký život bolesti a běd
– kdo pozná žal, mně teskně dosvědčí –:
ples náhlý života jest krátkým snem.
– On v život plný běd se vehloubal,
až radost mimo zor si nechal jít,
a zasnil život. Zmizel jako v snách – –
Dí pověst: V zemi Hethitů jest město Lus,
kde nikdo neumírá, byť i stár.
Když dnové jeho naplněni jsou,
a stáří neplodné všem na obtíž,
jej vedou před bránu, kde čeká smrt.
Snad rabbi druhdy uchýlil se tam
(že málo byl mu přirozený věk),
sní trudně nad života bědou, sobě snem,
až jednou vyvedou jej před bránu – –“