Čtenáři můj, pozoroval’s
někdy život v mraveništi?
Filistrovský hmyz ten žije
pravidelně, maloměstsky.
Všichni znají se a každý
určitou má práci denní,
vyjde z rána, potká druha,
tykadly se omakají,
jakby vyprávěli sobě
sny z té noci uplynulé,
drobný klep a novotinu,
pak jde každý dál svou cestou
a hned setká se zas s jiným,
zas postojí, porozpráví
a dál spěchá. Znají as už
každý pohyb těl svých, každý
nejjemnější odstín nitra,
všecko ze svých minulostí –
a přec sladký zvyk je nutí
letmo spolu pohovořit
zas a zas jen o témž, o témž
jako včera, tak dnes, zítra.
Při tom konají svou práci
jaksi mimo, jako něco
vedlejšího; přijde večer,
navrátí se v mraveniště
a zas po všech chodbách, síňkách
seskupeni dva, tři, čtyři
stojí až do tmavé noci
v malicherném rozhovoru.