– Od svaté hory Fidži-yamy
jde v údol teplý větru van,
květ broskve rdí se zahradami
a v dál se modrá ocean.
V kavárně živo, luzné gejši
tam tančí k písním sester svých
a sijí blesky nejčernější
z přivřených očí mandlových.
A je tam kdesi jedna chýže
a sad a hnědá plodná zem...
Teď zaseta je asi rýže
a zrnka pestrých chrysanthem. –