Ach, proč tak se mnou nakládá jen přísně,
vždyť dobře ví, že jenom její chválu
bych zvěstovat moh’, ples a radost cítím,
jen k vůli ní že skládám svoje písně
a čím víc láskou že muk snáším v žalu,
tím ohnivěji v lásky boj se řítím.
Ó paní nad mým žitím
a nad mou smrtí! Nikdy neuzříš,
že lásky tvé se vzdám,
ty žijícího v smrt uvrhneš spíš –
ach rcete, k čemu, k čemu oči mám?