Té hebké uherské noci
pod širou bání,
velikým špendlíkem propíchanou,
abychom se neudusili steskem,
abychom nezůstali tu docela potmě,
já,
jejž státní hřebčinec posunul před frontu na stráž,
anebo honvéd,
jenž v osvětleném okně za mnou usnul nad psaním,
anebo noční chodec, schovaný za lucernu,
která se žhavá potácí po náměstí,
a možná i gróf Hoyos; hezký rytmistr
a chlouba Dorožmy,
který už také spí za mými zády, tuhle!