Zasmušil se Ivan jako
slunce, když jdou s bouří mraky,
vzplanuly mu orlí zraky
jako v mračnech černých blesky
jasné, když si našly stezky.
Zahovořil hlasem hromu:
„Koně sem a muži za mnou!“
Země hučí, půda duní
pod ranami koňských kopyt.
Dohonili v letu sílu
Tatařínů přenáramnou,
přiskočili chutě k dílu.
Tancovaly meče kolem,
až se kouří dolem, polem
prachem, dýmem, rudou krví.