„Já zákon lásky vám nesu,“
Dolcino sladce zved’ hlas,
„jeť Kristus věčná jen láska,
ty ani mi nezkřivíš vlas.
Děl Kristus: ,Stiženi vedrem
kdo jste, ó spějte jen sem!‘
A já dím: ,Co třeba jest komu,
ty chléb, ty ženu si vem!‘
Neb žena je potravou duše,
jak těla je potravou chléb,
kdo tomu zákonu čelí,
je chromý a hluchý a slep.
Vy kněží pro sebe strhli
jste obé v hltounství svém;
jdi, nech mne dál jít mou cestou,
svět váš mi bludem a snem!“