Dísze vidékednek, mért távozol annyira tőlem,
Mért riadoz nyájad remegő léptednek előtte?
Nem vagyok én sem az erdőknek fene farkasa, melynek
Orkörmét a nyögve futó juh nyája kerűlje,
Sem vad erőszakos a nyájnak jó pásztora ellen.
Állj meg; már minden kezd állni körűled: az erdő
A fészkekbe szorúlt madarakkal nyúgszik: az ékes
Rét, liget elhagyatott: barmok nem járnak ölében.