Jdu a jdu, Duch Pohrdání,
šerým Městem v podvečeru.
Do bran slunce ještě hází
paprsky své poslední.
Nevím, jaká tajná ruka,
nevím, co mně vzdor ten vnuká.
Všelidské to bolesti.
Zdali hlad či smutná píseň
zimy, v komínech jež zpívá,
nebo slova, z nichž se dívá
lhostejnost mých učitelů,
skrytá v hrůze řemesla?