V té době trudné, když nám smrti chlad
v hrob žití květy metal po vůkolí,
vyspěly děti v muže – apoštoly,
z těch našich nuzných, zbědovaných chat. –
„Probuď se, matko!“ krajem zaupěli,
„vždyť v žilách našich proudí tvoje krev,
jen vrazi tebe v hrobě míti chtěli; –
vstaň, matko slavná, ať tvých libozvuků
hlaholem srdce v jarém buší tluku
a sluncem světu plá tvé krásy zjev!“ –