V salvatorském chrámě lidu dav
lodi velkolepé délkou, šíří
jako vlnící se řeka hlav
šumně proudí, rozlévá se, víří,
pustou tísní sloupy obkličuje,
v každý záhyb ochozů se tlačí,
hlava nad hlavu se vytyčuje,
v před se napíná, kam hrdlo stačí,
ba i sloupů mocné podstavce
všetečnější nesou zvědavce.