Vy ptáte se, kdy člověk žije?
V malé jen vteřině času,
paprslek světla jen pije,
a juž má sníh na svém vlasu.
Před ním je temno i za ním,
čas kladivy buši mu k skráním
a každá chvilka dí: Raním!
Hodiny vlákna jsou šerá,
z nichž věčnost spřádá si šat,
slast jeho – bolu je dcera,
vzpomínka – jeho je kat.