Jako dříve kněz, jenž bral se
před levitou mimo mrtvé,
a jako levita po něm,
tak i tento třetí chodec
zastavil se nad padlými,
zadumal se a pak klekl
k Joelovi, jehož prsa
dosud žitím zdvihala se.
Ucho Samaritán kupci
sklonil k prsům poraněným,
zdvihl plátno, kterým přikryl
levita jej před polednem,
ale dále nepospíšil
jako jeho předchůdcové.
Kdežto oněm horkou slzu
soucit v oči valem vlákal,
Samaritán ušklíbl se,
a dvé jisker ostrých, žhavých,
z očí jeho zasršelo...