Slavík růži o své lásce zpíval, 
Při slunéčku zpíval, při měsíčku;
A již ubožátko blaze sníval
O rozkoši lásky v svém srdíčku.
Ale růže vezdy chladná byla,
Tím slavíčka na smrt poranila;
A když v kraj zavítal svatý Vít,
Slavík umlk, na vždy pryč ulít.