Zda nejsou ty to, v chvilce ptám se příští,
jež ladný obraz daly na jevišti,
k nimž večer při stu lamp a zlatých světel
náš zanícený pohled často letěl;
zda nejsou ty to, na nichž ještě včera
se pásly oči, kterým ústa sterá,
když opony se vzhůru vznesl nach,
své vzdechla dlouhé, překvapené: Ach! – –