Mlčí tvé stepi, lány i pralesy,
nízko kdes na zemi ponížen, sláb
plazí se nešťastný lid.
Lid,
jenž krutě byl potrestán za to,
že o bohu velkém a spravedlivém,
o zemi svaté,
o lidech svatých,
o lásce nekonečné,
když dusil se v dýmu vlastního domu,
když krev jeho bratří skrz prsty mu tekla,
když srdce v něm zemřelo i hasly oči –
snil, snil, snil!