Na prsou jemu dítko spočívalo,
aj dítko milostné, jak růže květ,
jež s obdivem zřel pozděj celý svět,
když žebrajíc jím bludně putovalo.
Nadarmo k ňadru otcovu tu lnulo,
nadarmo lkalo, že by skalou hnulo,
sirotkem bylo české umění!...