Sire, dojat láskyplnou pozorností,
jíž poctívá mě Veličenstvo Vaše,
a opravdovou zbožností, již jeví
Francie, církve nejmilejší dcera,
kdys ztracená a zase nalezená –
neváhám říci, že z dnů dosavadních,
jež dopřál Hospodin mým spatřit očím,
jsou tyto nejkrásnější. A tím více,
že rádců obavy a různé hlasy
mě zdržet chtěly v zdech svatého města,
o losu mluvíce mi avignonském,
o kaplanství u francouzského vládce –
a vyznám též, že výstrahplné rady
dost znepokojily mé choré tělo,
však duch byl silen: šel jsem a jsem blažen,
že rad jsem poslech vnuknutých mi Pánem.