A kde zatím naši bojovníci?
Zlejčínských kam se as poděl tlum?
Kde se v bouři kryli, těžko říci.
Kdy však utich’ živlů strašný šum,
ze svých skrýší smutně vylézají
zbědovaní, přítel, nepřítel.
Sotva jeden druhého že znají,
příšerám se vodním podobají,
všechněm kape voda ze šosů.
Obaleni bahna nánosem,
krčí se a zuby drkotají.
Gardu národní tak velitel
truchle vidí, neschopnou již k boji,
dřív než počal, nepřítel kdy stojí
za vodou tam tváří jemu v tvář.
Hasnoucího slunka slední zář
jako v posměch zlatí soků zbraně.
Ó, jak rád by teď se vrhnul na ně,
a přec musí dlít zde nečinně,
řeka vzdmutá bouříc v roklině
neúprosně obě vojska dělí.
Snad by tak se domů vrátit měli,
bez vrahů a také bez zprávy?
Ne. Zde zůstanou, až pozdraví
tábor nového dne záblesk skvělý.
Pak nechť skončen úkol výpravy.