O Radhošť dva velmoži se dělí,
jim tam patří řetěz horstva celý,
rozložený v dálku nedohlednou. – –
Na potulkách zastal jsem tam jednou
starušku, jež s dětmi od své dcery,
vyšla sobě na vrch na hafery.
(Jsou tam velké, že až podiv budí;
dobře o nich vědí lidé chudí.)
Spatřivši mne pozdravení dala,
„Nekoupíte haferů?“ – se ptala –
„Mohli byste! Nějak se vám udá!
Vy jste pán, já chamradina chudá!“
Okamžitě úmluva se stala.
Staruška mně kornout nasypala.
„Budete jich za krejcar míť dosti?“
„„Ještě za pět! Pozvu na ně hosti! –
Kolik pak let, staruško, již máte?
Už dost mnoho. Co?““
„Dá-li Pán Bůh ještě pětadvacet
budu míti sto!“