V tom jednal jsem jen přirozeně,
co země, o níž rozmlouváš;
vždyť ráj po krátké časů změně
jest jediný jen domov náš,
tam spěje touha moje všecka,
tam sny i děsné zápasy.
Co život – prázdné ohlasy,
sen, jejž zapomní pamět dětská;
zde krátké jenom zastavení,
než k další pouti nasadí
si hvězdná křídla duše v snění.
Co zkusila zde utrpení,
vše pozděj ráj, vše nahradí.
A k němu jde můj všecken cit.