Už v prostředku jsou: tu se přímka bortí –
děs na koně pad – házejíce hlavou
frkají hlučně – jezdec přitáh uzdu
a sedí klidně – vždyť se císař dívá!
Dno ztratilo se pod kopyty ořů –
už těžce plovou – proud je vleče dolů –
a víry místy točí bezmocnými
jak pestrou hračkou. Jezdci sedí klidně.
Už hřívy plynou po těch dravých vlnách
jak vlasy rozpuštěné... už jen uši
se kmitají a místy hlavy zvířat
se na mžik vznesou... teď i jezdci noří
se dolů... třásně epaulett se mihnou –
tu vzkřik se vznes a vylet nad ty vlny:
Vive l’Empereur! – byl nadšený a bouřný
jak při parádě. Zmizeli. A hrůza
rty zamkla živým. Vilije jen hučí,
jak plesala by nad náhodným lupem.