A on utkvěl v děvu své ničící zraky –
Uhranul tu růži – – oko neodvrací –
A ty oči její nepohnutě hledí –
A duchové její – ty ani nevědí,
Že to pouhá pravda, co se kol ní děje,
Že se na ni sen milostných duchů směje,
Že se její pokoj na vždy kácí;
Duši její kryjou klamné, zrádné mraky. –