– Cit, jenom cit? A rozum, pane, rozum?
– Ten připojil se, brachu, k posledu.
– Pak za deset let uzříme se zase,
už na novou teď zvu tě besedu!
Podivní lidé! Citem když se zmučí,
zas s rozumem se k němu vracejí –
– Co, čerte, ty víš, kterak člověk roste,
a o věčné co ty víš naději?