Sám plul nad hladinou němý
V dáli upřen tmělým hledem,
Kde sklon nebe v šeru bledém
V jedno taje s vlnou, zemí –
Zemí milou – rodnou chatkou,
Již dnes opustil tak záhy,
Jak kdo prchá přede vrahy,
Kdy je život dobou sladkou,
Dobou mládí – plánů plnou,
Jež se rojí v duši snivé,
Jak kdy večer zlatohřívé
Vlny větrem žene – vlnou
Vlna hyne a zas znovu
Pne se, až se tříští skálou
K zahynutí nenadálou,
Zatouží-li ku ostrovu.