„Vyčkáme jich!“ řek' si v nitru,
„do rána se vrátit musí.“
Mezi pěním vyšel z chrámu,
uzamk' pevně hlavní fortnu,
zahradní též zavřel branku,
tak že kdo šel, každý musil,
chtěl-li v klášter, projít chrámem,
jehož vrata otevřená
pouštěla zář sterých světel
mezi stíny černé noci.
 Obchůzkou se vrátil v klášter,
prošel chodby, prošel cely,
viděl prázdná lože bratrů,
v chrám se vrátil. První záblesk
jitra mlhou těžce dral se,
nemoh' věřit zrakům Prokop:
na svém místě seděl Beneš,
na svém místě seděl Jimram
pohrouženi v pění žalmů.
Jasně viděl, než se vrátil,
jistě vraty chrámu přišli.
Těkal kolem orlím zrakem,
spočet' všecky – Ivan scházel.