A parou jitra cesta dloužila se
až za obzor a kolem stromy zvolna
se v šibenice měnily a květné
kol svahy byly rozkopané hroby,
z nichž lebka sivá zvedala se v krvi
neb ruka železná a třímající
i v křeči smrti svatý kalich otcův.
A stádo havranů se neslo mrakem
a létlo podél křížové té cesty
ke Strahovu a podél pustých lomů
dál, ještě dál, kde jako přelud děsný
v červánku krvi stála – Bílá Hora.