Skřek zazněl znova, ještě hroznější,
a zase skřek a zase, zas a zas,
tou hrůzou celý dům byl naplněn,
a Pia poznavši v těch výkřicích
přes nepřirozené jich zbarvení
hlas chůvy své, se vrhla šíleně
na dvéře, které kruté jako vše
v tom domě zakletém, se chmuřily,
však povoliti nijak nechtěly
těm bílým, slabým rukám, bušícím
na temnou, němou jejich nehybnosť.