A slepec povstav z měkké traviny,
jímavou řečí hřímá v skaliny,
i káže Krista, jeho kříž i muka;
krucifix zdvihá vráskovitá ruka,
shrbené tělo, nádhery vší prosté,
teď velebou a zanícením roste,
a ze slepého oka dutiny
se slzy roní v starce šediny.
Posvátným „Amen“ stařec končí slepý,
a div divoucí! V ohlas velkolepý
každičký z žuly vytesaný kámen
do vzdušin volá měkké, vroucí „Amen!“