Život i smrť je válkou bez konce,
oběma v čelo vryto klejmo boje;
zmítání věčné osud všeho je,
co nese temným hávem bytí znoje.
V životě válka, válka po smrti,
pokoje marně zmdlelá duše hledá;
život i smrť, to obé stejný změt,
tichého klidu ani skon ti nedá.
Dalekou nocí bouří vichřice,
duše se nebožtíků vzduchem honí –
nad bledým lícem ženy umrlé
v studné chátě Bořek hlavu kloní.
Zamrzlo srdce v ňadrech bezcitných,
myšlének roj jen bouřně hřmí mu z hlavy,
jež jako chmura zkázou břemenná
ze sebe chrlí bleskův oheň žhavý.
Jediné slzy oko neroní,
zuřivým dravcem zpod obrvy zírá,
a čelo jako skála přímořská
návalným bouře příbojem se svírá.