Opodál mech byl hustý a svěží, –
tam starý javor zvedal se k nebi. –
Pod ním se rokle hluboká šklebí
vyrytá vodou ve příkré strání.
Ta k řece kolmo skoro se sklání, –
krok jeden chybný – – – Myslivec mladý
na svěží mech tam kořisť svou skládá.
Kořist je jeho, – čeho víc žádá? –
Bez ducha ještě dívka je bledá
půvabů plná, čarovné vnady.
Čeho však v bázni lupič kol hledá?
po čem se plaše ohlíží všady? –
„Přelud mne děsí!“ šeptá si tiše.
„Kdo by moh’ v lese stíhat mé stopy?
ohlas mých kroků byl to jen spíše!“ –