Ne pláčem tobě rosily se oči,
v nich bez vláhy jen temný mrak se chmuřil
a na dně duše trávila tě hořkost,
když (tulák, tulák!) z Anglie se vrátiv
a v rodné nechav tebe Florencii,
jsem do Španěl se plavil za jměním a slávou,
– bych bídně ztroskotal, kde pevná země!
Byť chvátal mě už inquisice plamen,
mě pálí více bezslzný tvůj pohled,
má tulákova Doloroso tichá!