Kdo však oheň rozdělával
Nejvíc, byl Jan ze Želiva.
Ten v zakladateli řádu
Dračího, totiž v Zikmundě,
Onoho z svatého písma
Spatřil draka se sedmi
Hlavami a se sedmi
Korunami (množstvím zemí
Zikmund vládl), jenžto přišel,
Aby dětsko velebné
Matky Boží, totiž pravdu
Novozrozenou, vyhubil.
I naříkal, pln hořkosti,
Na církev na římskou, jež prý,
Nejsouc matkou již, anobrž
Macechou, jed svůj vylévá
V proudech, jako nejlítější
Saň, a kříž, to znamení
Pokoje a lásky, nyní
Zdvíhá ku záští a vraždě.
Leč nepřestal na řečích;
Na popuzování jeho
Ve středu pašijového
Téhodne se obec zbylá
S duchovními husitskými
A se členy vysokých škol
Shromáždila na radnici
Staroměstské, a tu jal se
Zase mluvit: „Týden ten nám
Připomíná Spasitele.
Známo Vám, jak trápili ho
A ho lítě sužovali,
Až ke kříži přibili ho,
A pak vrhli ve hrob, na hrob
Kámen uvalili, a ten
Kámen zapečetili,
Aby umučený nikdy,
Nikdy již se nemoh’ zmoci.
Avšak přes to přese všecko
Spasitel přec třetího dne
Z mrtvých vstal. Ptám se Vás všechněch,
Chcete i Vy z mrtvých vstáti?“