Já znám lepší, hlubší, sladší:
sedět sám u věštců lásky,
vmysliti se v symposion
velikého Platona.
Nechat buráceti v noci
kol své hlavy vodopády
věčných písní Homérových,
stopovati v Lucrecovi
veliký tep Kybely!
Zříti v přísné oko Danta,
kráčet peklem, letět nebem,
laškovati s Ariostem,
s Shelleyem pak chvilku snít.
S Byronem nad Montblanc vzlétnout,
s jeho Kainem hřímat v prostor,
Miltonovy slyšet z hloubi
v odvet dunět varhany.
S Mickiewiczem hřímat stepí
za trojkami bědných psanců,
s Faustem slézat srázný Brocken,
s Hugem letět v ocean!