Sotva svitly červánky, mužík zas už seděl,
klátil se jak strašidlo, přádla sobě hleděl.
Večer shodil vřeteno:
Nu tak panno Heleno! Půl konopí spředeno!
Padla mi už na jméno?
Co mu nyní, co má říc’? – Zachechtal se, zmizel. –
„Marja Panno, rač mě stříc’? odvrať žal a svízel!“