Duch velký, bouřlivý, snil o nejvyšší metě,
již dáno člověku dosíci jenom v světě.
Však negace a žal vždy v duši zaskuhrá:
že marno všecko je a vše jen pro hrob zrá...
Tak duchem k výšinám se belhal skepsí svou,
lpěl na hmotě smyslnou vášní fysickou
a tak se vybíjel jak bouře jarních dní,
jež povrch rozrývá, než hloubky zúrodní...