Onť se vůkol všech procházý,
A šňupkami po nich házý
Cžeské neumělosti.
Tak má mnoho smělosti,
Že po hlavách Cžechů bouří,
Až se mnohým z kudrn kouří.
Take po mém svršku švíhl;
Ale jenom stín můj stíhl,
Když jsem před nim se pozdvíhl
K svému v zpěvích pomodlení
Nevzav od něj dovolení.
Toť jest u mne osmělení!
Však s veršovcem zle zapásyl,
Když tak mistrem se vyhlásyl.