V prs pramateře země vnořen
ssá mízu životní náš kořen
a štíhlým kmenem tíhnem’ vzhůru
ve zdobě zelenavých řás
v zář sluneční a mračen chmuru,
zkad svit a vláha kanou v nás
ze vzdušné, volné prostory,
kde s větrem vedem hovory.
Když pociťujem radost žití,
šťav plodných plny do všech cev
když větve v pupencích se třpytí
a na nich jásá ptačí zpěv,
tu vděk svůj slastným snítek chvěním
a blahým šeptem jevíme –
leč koho chválíme svým pěním,
kdo všeho původ, nevíme.