Za snící skrání rozkošná dvě ouška
až dopola vždy vlasů tmavých rouška
jí ukrývá svou rozpoutanou vlnou
a zdobí její šíji vnady plnou!
Znám oči její, – jsou jak eben černé,
z nich vášeň hned plá v síle bezeměrné,
jak na plesu jen ocitne se v kole;
vždy nožky její s rovnou elegancí
se kmitají, ať v chůzi – nebo v tanci,
jemuž jsme v jedné učili se škole!
Když potkám ji – vždy v rukou nese knihu,
má štíhlý vzrůst, a čistý profil jihu,
ret svěží, a jak karafiát rudý –
ó, žel, že pro mě na úsměv tak chudý!