Když v Pohoří vešel, byl silný a jist.
Ať přijdou jen, co ti draho, krásti.
Chléb cizí tu za práci budeš jíst,
však nikdo nemůže tě zmásti.
Tož neohrožený s východem vstal,
sestoupil v šachtu po hrudách,
po hrotech skal,
lez‘ příšernou tmou, kde rudě vláh‘
pramének, tiše jenž po kapkách
si laškoval,
a kahan jak svítil, tisknul, bil, rval
tu boky skal.