Svým spárem pytváš sprahlé nitro své,
ze hrudi rveš si svoje srdce vilné,
vždy hlouběj, hlouběj břitký spár se vtíná,
v kouřící krvi spočívá tvá hlava
jak na polštáři teplém. – K nebesům
se upřel ztrhaný tvůj zrak – však div:
ze rtů tvých nezní žádná modlitba!
A to ti sluší, bestie má bílá.