Nedaří se Krepiho však práci:
jako bejlí Hanuš muže kácí,
Michalovic Smil jim poltí hlavy,
před oba pak, věrná jejich stráž,
v jedné ruce prapor, topor v druhé,
hrdinně se staví Eliáš;
leč už umdlévá to rámě tuhé,
oko hasne, postať síly ztrácí
jako dub, když blesk jej v hrudi tesá,
až jak dělník po skončené práci
s těžkým vzdechem na svůj prapor klesá,
prsa dvakrát proseknuta v příči,
ale prsty zaťaty jsou v tyči. –