Od květu na květ ovšem luhem těká včela
a vánek milenec je keřů všech a stromů;
je duše lidská míň, jež pravdu s krásou chtěla?
My hořkost však si pouze s jedem nesem domů.
A umění jak moře kol se vlní, roste
a kratší, stále kratší je to žití lidské,
než poznáš vše, kdos řekne: Pojď juž, lačný hoste!
Sen zbyl nám nesplněný, touhy gigantické,
však s těchou půjdem, byť i cíl náš nebyl pravý,
že prostřednost a všednost vic nás nezaplaví.