I aby toho muže sepral kat, –
jaká to může býti útěcha,
přidat si Skrejšovského k nim a Bozděcha!
Nu tohle to je hezká nadělená
a časův našich pěkné znamení:
za chleb, jejž od nich má vlast opuštěná,
za chleb ten dáno jim je kamení.
Však – – nemýlímli se – – můj muž se vrací,
a tu bych měla už se odklídit,
než, nač ho také v tom chtít ošidit,
ve vzdávání slávy rozdělme si práci:
Můj muž ať zřejmě slaví „výtečníky,“
ačkoliv dlouhé měřítko on brává,
já pak jim jmenem žen všech nesu díky,
volajíc ze srdce jim slavně slavné: „Sláva!“