Z modra nebes šlehl blesk. Tvé oči
zřel jsem, pane. Můj zrak hříšný zhas.
Oči tvé jsem zřel a zřít je budu,
sám až s pozemských mne vzneseš hrud.
Neboť dotkl se tvůj blesk mých údů.
Nezemře, kdo bleskem ožehnut.
Oči tvé i dílo tvého blesku
šlehají v mých zraků věčnou šeř.
Cedry dva jsi v bouřném srazil blesku.
Na blízku však šeptal nízký keř.
A ten keř, tvým ohněm dotčen, plane,
svítí, hoří, neshoří, však plá,
a mé oči vyhaslé jej, pane,
v údolí a v horstva nesou tvá.
A tvůj keř, jenž temno ze sna budí,
o trestu i lásce hovoří.
A tvůj keř já nesu ve své hrudi.
Bílým žárem žhne a neshoří.