És ifjú vállát bőrtámlának vetve,
a tornyok fölé szállni vitte kedve,
vagy vére, - ami úgyis egyre megy; -
s alatta lángba borult völgy s a hegy.
Mellénye bordóselyem, furcsa jószág;
cigányok hordnak ilyet, furcsa-kószák,
kik azt akarják, hogy a szív felett
úgy lássák, hogy a vérük megeredt...
Még akkor hosszu hajat viselt, kondor
fürtzuhataggal, amely kéklett olykor
a fekete szín kormos fényiben -
(e mély szín már a múlt ködén pihen.)
S nyilas harisnyát s félcipőket lakkból:
így lépett át a pesti rossz csatakból
a hűs vidék ölére, bágyatag...
Nyíl a harisnyán,... a szájon... a szívben
s mérges nyíl szúrta át a vágyakat.