Do temnot žalářů jsi nesl českou pýchu,
z temnoty žaláře jsi nesl český vzdor,
a česká čest kdy všem už byla k smíchu,
ty zahřměl’s ji před hradbu českých hor
sám, ze všech jediný v tom mrtvém tichu!
Kdys v poutech sám, ty’s věděl, co to značí
ne věk je nosit, ale na sta let;
tvůj lid v nich spal, aneb je hryzl v pláči,
pout řinkotem ty vzbudil’s jej a ved’,
– a, odkud přišla, pouta hodil’s zpět!