Tu píseň čarovnou kdys ruka mistra hrála.
A housle mluvily a pěly jedním zvukem,
jak borů domácích by šumná hudba vála
a vody valily se lučinami s hukem.
Ó jak těch tónů proud lét’ mocně kolem skrání,
ten roztoužený zpěv jak celou duši jal,
jí prochvěl do hlubin a v citu rozevlání
vzňal blaho závratné a neskončený žal.