Když Tě, růže moje! jíti zhlednu, 
A Tvé oko na mně spočívá,
Ruměnec mé líce barvívá;
Zrak-li odevrátíš, zase blednu,
Vůli, mysl, touhu znám jen jednu,
Obraz Tvůj ve snách mne blažívá;
Avšak spánek ke tmě bloudívá
V době pozdní, když se chýlí ke dnu.
Ráno, když své zraky k nebi zvednu,
Místo slunka, jež vycházívá,
V oblacích Tvůj obraz milý zhlednu.
A když pak ku stolku k psaní sednu,
Maně ruku Milek vodívá,
Stále píšu známku pouze jednu.