O krásné časy, blahé doby,
Kdy žití zlatý kvete květ,
Kdy život prost vší trpké zloby
Jen v růžích vidí sladký svět!
O krásný čas, kdy v svatém vzletu
Duch roznícen jsa, spěje v dál,
A v světlých síních nových světů
Svůj čistý hledá ideál!
O blažen, komu v svatém míru
Dvojhvězdí spasný září svit,
Ve zhoubném koho vede víru
I bystrý um, i lásky cit.
A jak se myrta v rajském snění
Kol šumícího vine loubí,
Když o slastech a bolů máji
Tam ptačí dumy naříkají,
A stříbro luny háje vroubí:
Ten blaha cit, to blaha snění
Kolébá mládce,
Strastně i sladce
Ve snivém lásky liboznění.
Tu vešken kraj mu nebem jesti,
Jen růže vidí všudy kvést’;
Mu lásky strasť jest celé štěstí,
Mu blahem z bolu sladké věnce plést’.