Hvizd vlaků vrací ozvěna
z vysokých, srázných těchto lesů.
Má bolest jím je zvířena,
Již, pašerák, v kraj hranic nesu.
Kus žití, který opouštím,
se v mojí mysli vybavuje...
– A zadumaný v dálku zřím,
ve vzduchu kouř kde po vlaku je.