Šalomoun zsinal, Belkis přistoupila blíže
a zrakem opojeným Hiramovi zjevně celé srdce nesla v dar.
„Miluju, miluju tě!“ dechla vášnivě a odevzdaně,
„tebe, jen tebe, Hirame!“ „Ó, Belkis, Belkis!“ šeptal Hiram,
a ještě říci chtěl, však neřekl: „Jsem tvůj, tvůj osud v prsou svírám,
těch neboj se, již daemonickou moc mi dali. Zříkám se jich.
Zapomínám na ně.
Jen tobě budu žít.“ –