Krev mrazila ho v žilách, oheň pak
mu mozek sžíral, křeč jej schvátila
a žití jeho z těla prchalo.
Zrak jeho hasl. Brandan přistoupil,
a slzy útrpnosti chvěly se
mu na řasách, a hlasem sladkým tak,
že jeho zvuk jak balšám v duši vnik’,
všem bratrům, především pak hříšníku,
děl: „Bratře Zene, milostiv je Bůh!
On časnou smrtí pouze trestá tě!
Hřích tvůj je smyt – tvým vřelým pokáním.
Co opat tvůj, co kněz, co bratr tvůj,
já jménem božím odpouštím ti hřích!“