Pan Aleš s Roháčem hleděli k dvoru,
kdy z něho k nim až zazněl náhle křik
přinášel větrem, jak by v divém sboru
smích sobě tropil z hromů ďáblů šik,
až řev ten odezval se v hloubi boru,
jakby se nebi rouhal pekelník.
Pan Aleš s Roháčem na sebe hledí –
však žádný nemůž dáti odpovědi.