Žár vzplanul rudý. – Opřen o sudlici
pohlížel chmurně vůdce Taboritů,
jak plamen vzhůru v jasném šlehá svitu,
jak dýmu kotouč dusivý se plíží
rezavým květem sakristie mříží,
jež ohýbány v zoufanlivé muce.
Jasněji plamen temnou kobou svitnul
a z mříže bílé zepjaly se ruce,
za nimi ohně ve plápolu kmitnul
obličej ženy čarovábný snivý,
zářící lící úbělových jasem,
lemován dlouhým zlatohnědým vlasem.