Teď šašek ustál v smíchu svém...
Neb pána vzlyk se zatřás‘ síní
a v jeho srdci ubohém
výčitky ze zrády jej viní.
Pán ruce zdvíhá skroušeně,
pán kleká, bije o zem čelem,
pán prosí, srdce vzbouřeně
krev rozeštvala v těle celém,
pán pokořen, den zmaru je...
A nemluví, jen žaluje...