Zahradou prošel, vstoupil v jasný sál,
kde v kruhu kolem učitele svého
mladíci dleli, visíce mu na rtech
pohledy vážnými, tam usedl si
a zadívaje kalnými se zraky
v tvář Xenokrata, kterou vous a vlasy
šedivým kruhem hustě lemovaly,
dal do smíchu se: – Totě tedy ona
šedivá moudrá sova Athenina,
učené zrcadlo a studna vědy!
Cha, cha, cha! Víš-li, starý pošetilče,
že nejkrásnější děvče z celých Athen
v tvém lůžku bylo po celou noc dnešní?
Cha, cha, cha! A ty, Boreáši starý,
jak dřevo spal jsi! Toť ta tvoje moudrost? – –
a takto dál šel v bezuzdné své řeči.