Než sotva rána úsvit všecky
mlh závoje kol rozdělil,
slabounký, známý hlásek dětský
ze zadu krovu slyšán byl –
a nebesa! jím zachycena
nám kolébka se směje vstříc!
Co osudu nám krutá změna?!
Zas máme vše, vždyť zachráněna
ta zlatá očka, smavá líc!