Vše dal jste v sázku: pohodlí i zdraví
a celé republice ukazoval
své čisté ruce i tu šibenici
kde nevisel jste; spousty řečí pouštěl
jste na vyprahlé duše republiky
i vtipů rakety jste vypaloval –
a všecko marně. Nechce jíti s vámi
a za vámi ten divný Čechoslovák.
Je mi vás líto. Jinak než těm druhým.
Šli spolu jsme a rozešli se kdysi,
a já bil do vás, když jste v plné síle
stál na vrcholku dní života svého.
Až v žaláři zas, kde nám bajonety
rakouské soldatesky byly svědky,
jsme znovu podali si pevné ruce.
A šli jsme spolu chvíli, jak jdou lidé,
když po dnech přízně, po dnech nenávisti
jim zbylo trochu blahovolné úcty.
A já jsem viděl ten váš osud bědný:
být jedničkou před řadou prázdných nicek
krýt čistou rukou špínu cizích dlaní,
být modlou uctívanou beze víry,
být heslem zhrdaným, být bez obsahu
a přežít sebe – z osudů všech lidských
los nejtrpčí a úděl nejbědnější.