Osaměl Ježíš... Soumrak noci náhlý
se na zem sprahlou matným stínem sklonil,
skřek ptactva zmlkl a dech rosy vlahý
bohatou krůpěj v uschlou trávu ronil.
I duši Mistra chmura teskná jala
a zvlhlá smutkem rozesněná víčka,
v noc tichou ústa jeho zašeptala:
„Los těžký na mne složils, Otče drahý,
Tvá náruč měkká vlídnou láskou hýčká
živočich každý, každá tváře němá
nalézá lůžko sladkou něhou stlané,
jen Člověka Syn skráně zbědované,
svou hlavu těžkou kam skloniti nemá...