Tu slunce z mračen najednou
Své tváře vine vlídně,
Bouř krotí hbitě vzteklost svou,
A vlny tekou klidně.
Hle! tu se z stříbropěnných vln
Ostrov na ně usmívá,
A větřík, cizích vůní pln,
Libostně k nim zavívá.