„U věčném se chvění zemi objímáme,
V nás slunce se ztápí, z nás opět vychází;
Do hlubin země mocně my sáháme,
A čilost větrů všudy nás provází.
My z ňáder skalných klenoty sháníme,
Nás vítá labuť i niva zelená;
My všemi krajinami tokem se valíme
Opanujíce doly: nám mocnost zdělena!“