„Zbabělý lide, světla nehodný,
ukážu ti, jak umírá se v boji.
Ke mně pojď, kdo ne vodu v žilách máš –
padnem-li, padnem volni v plné zbroji.
Ku předu tryskem cválám s praporem,
na život, na smrt boj – tak volám vám...
od meče mého srší jisker  tem...
bože můj, bože, což jsem sám a sám?...
Na skále krev má... zbabělý ten lid
samého nechal v seči mne a díle...
bože můj... ve prach klesám... divý cit...
upadám, nedosáhnuv svého cíle...
K porobě věčné odsuzuju vás,
národům za podnoží vaše plémě;
nezahřmí nikdy víc vám s nebe hlas,
budete plazícím se hmyzem země.
Budete rozmetáni, jako hnusný prach,
otroctví klejmo vypálí vám v čelo vrah!“