Vždy bývá tak: Sedá doma s psíkem
a s pannou si hrá a s pidimužíkem,
jenž ze dřeva hrubě vyřezán,
špinavý, černý, pln sedřených ran,
jak zemitý kořen, jenž ohlodán...
Neb k sousedním dětem odskočí si
a hraje si chvíli. Plavý cop
jí vzduchem se rozlétne, na pás až visí, –
však za chvíli po dětech není stop...
A přece jen domov hlídat musí.
Tož vrací se zas a hlídat zkusí...