Tou řečí v duši jat byl Vratislav,
vstal, objal Vilburku, ji k srdci vinul,
a pohnut jeho dvořanů byl dav
a odpustil – a dobrým králem slynul.
A znova kněžnu slíbal s těmi slovy:
Jdi, všecko prominul jsem Konrádovi
i synu svému, oba o tom zprav,
že na milost je vzat můj Břetislav,
jenž mého strážce Zdirada v žal všem
dal lstivě zavražditi úkladem!
Ať pomsta po druhé v něm nezavíří!
Jsem smířen s ním, jen ať se s Bohem smíří!