Mně zjevilo se velké mystérium,
já rozluštil jsem děsnou hádanku sfingy,
jež sluje žena!
Teď na tvém srdci když tvoje kadeře
mne oblily jak proudy nové potopy,
jak stíny opony, za níž se míhá
tvé čelo – stříbrná lampa!
Teď chci mluvit o štěstí!
Tys dala mi píti pohár svých retů,
a já jsem vychýlil
ohnivé to víno, až vlny tvé lásky
se vzpjaly nade mnou v zapomnění sladkém,
a jen tvá ňadra bílá kmitala tvým vlasem
jak černými jezera víry
dva květy leknínu.
Tvá hlava – oltář mé lásky,
tvé srdce – ráj mého blaha,
z něho čtyři tekou řeky:
síly a nadšení, lásky a radosti;
nad nimi stojí duch můj,
v nich zhlíží se,
meč ohnivý poesie v ruce
a nad čelem diadém lásky...