Jak divý Jo-Han Šo-Ran přiběhl
a chorál smuteční jí zapěl pak
a všecko proklínal ve zpěvu tom,
u louku, nebe, peklo, kocoura
a sebe, osud – a při kletbě té
kol Hymalajské hory pukaly
a divý vír je házel k nebesům
a v požár vzňal se mramorový chrám
a anděl vyletěl z něj šedivý,
to anděl smrti – Jo-Han Šo-Ranu
svou lednou rukou sáhl na srdce
a Šo-Ran kles’ – – – A v trávy smaragdu,
v tom bájném kraji Šo-Ran s Káčou svou
v klid spočinuli věků na věky.