„To tam nad sněžnými horstev štíty
k nebes výším šlehá, pobratime,
hrdý prapor modro-bělo-rudý,
to tam vlaje milá Trobojnice.
Svatý Lazar u ní stráží stojí,
kníže Laza, Srbů hlava zlatá,
Lazar-car a jeho bohatýři:
Miloš-vojvoda, Jug Bogdan-stařec,
s ním, jak devět archandělů jasných,
devět synů, devět Jugovičů:
Božko s Gojkem, Bogdan, Miloš, Branko,
Vojin, Marko, Veselin a Damjan.
Na dvanácti koních stráž ta jede,
každý jezdec břitké třímá kopí,
plápolající jak svíce bílá.
V zlaté zbroji na mohutných prsou,
na dvanácti brůnách světci jedou,
na rameni po rarohu sivém,
po boku jim dvanáct lvů jde lítých.
Nad hlavou jim vlaje Trobojnice,
bílé kol ní krouží holubice.“