To Roháč hledal Alše; chtěl mu cosi říci,
však neměl k tomu srdce; chvíli hleděl –
co myslil si však, přece nepověděl,
brž odvrátiv se utřel slzu v líci –
on, který bez bázně se smrti smával,
zde nemoh’ potlačiti citů nával.
Neb viděl nebezpečí. Ba on tuší,
že svazek ten se záhy na vždy zruší.
I odešel jak přišel opět tiše,
že duchům zdál se náležeti spíše.