Země, bolestně do sebe pohroužená v pohnutí roditelských tuch,
ne ve spánku, ne v mrákotách, než v utajení odhalených vidin
slouchavě tají dech, jak pod srdcem život jí klíčí...
Svou radostnou naději ukrývá koutnicí tajemných mlh
a studená hrůza týrání nových ji tesklivě mrazí,
nad ní mlhy nepronikle mlčí
a halí mateřských radostí bolestnou tuchu.