Vždy bývej k tomu povolán,
Nač byl od mistra udělán!
Vis v oblohové blankytnosti
Nad stánky země nízkými;
Buď hromu soused na výsosti,
A mezuj s světy hvězdnými;
Mluv s hůry, jako ony svíce,
Ta jasná hejna hvězdných ok,
Jenž tvorce chválí kolujíce,
A věncovaný vodí rok.
Jen k věčným věcem opravdovým
Vzni hlas úst jeho kovových,
A rozměrem se hodinovým
Dotýkej křídel časových.
Zapůjčuj losům mluvu svého,
A, maje srdce bez citu,
Svým aspoň hlasem proměnného
Provázej živobytí hru;
A vyučuj, že jako mizí
Nám v sluchu plný jeho zvuk,
Tak stálost na zemi jest cizí,
Tak toho světa míjí hluk,
Nuže, teď provazu silou
Z jámy vytáhněte zvon,
Aby v říši zvuků čilou
Vstoupil na větrný tron.
Zhůru, zhůru, výš!
Zdvih’ se, visne již.
Radost zjevuj městu denní,
Mír buď první jeho znění.