Marie záhy přesvědčila se,
že bol mu vězí v srdci trvale,
že stále v hloubi duše těší se
a klame ještě sladkou možností
Mistrova zpožděného příchodu.
Často, kdy mnil, že zcela neviděn
je sestrami, Lazar vystupoval
na plochou střechu svého obydlí
a v dálku hleděl, přepínaje zrak
patřením v ostré světlo sluneční.
Leč nadarmo tak celé hodiny
vystál, doufaje, že můž’ přivábit
snad z dálky mistra silou zraků svých.
Spíše tím ránu svoji rozjitřil,
vida, jak město duší nečistých
se pod ním v šíř i v déli rozkládá,
a slyše posupný smích hurisek,
ovládajících celou Bethanu
svých bílých zubů leskem omamným
a vlnou svojich ňader osmahlých.
Když vilný smích mu k uchu zalétal,
nesa se z místa blízkých orgií,
v těch chvílích trpěl Lazar nejvíce,
cítě mocné, bahnité nárazy
jednotvárného toho proudění,
jež neslo se celičkou osadou...