A zase klid. Jeť uzavřena světu,
je nepřístupna slabých duší touze,
vzdech, tichý vzdech když zavane jí z retu,
při modlitbách když zamyslí se dlouze,
neb dokonce když vřelá slza skane
jí s tváře krásné, mládím svěží dosud –
jen zašeptá: Mně odpusť viny, Pane,
já nenaříkám, nelkám na svůj osud!