I vyšli, klaníce se k zemi málem.
Než k lidu nesešli. Jen chodbou šerou
za vůdcem rychle, mlčky tam se berou,
kde v jednom křídle hradním zachovalém
se kryje podnes Pravdy svatyně.
Jsouc opravena na útraty státu,
až dosud mluví k duši účinně
ve slohu svého prostém majestátu;
v ní chová se též mnohá relikvie
pro znalce umění a historiky;
jen žel, že tupá nešetrnosť kryje
veršíky špatnými, jmen všedních šiky
ty drahé památníky minulosti –
neb často zřícenina zajímavá
ve zdech svých tlupy cestovníků hostí
a mnohdy městských výletníků vřava
za letních neděl bouří snící rumy;
tu Pravdy zašlý čas si připomíná
kruh šosáků, neb hovor prázdný šumí
při kýtě studené a číši vína...