Ty nevíš, kolik hvězd sem z noci hledí,
jak měsíc dlouze, stříbrně tu sní,
jak stínové se nesou k čelu bledí,
šept sladký vane jimi: „Neusni!“
Zvuk ploutví drobounký si tichem zvoní,
snů zlatých za ním letí milá tíž,
tys nebyl tu, kde rouška snů mne cloní,
viď, – ale duší, srdcem u mne dlíš?!