To jsou ty květy naší zahrady,
to je ten dech, svou sladkou vůní známý,
to je ta vůně, v níž jsme sedali,
když strážný anděl náš byl ještě s námi.
A bývaly to chvíle předrahé,
bez voněl tiše a ty květy rděly
se nachem čistým, když v těch jarních snech
jsme v besídku si sedli osamělí.