Květka praví: „Mně jest bolno u srdce,
Já ho miluji tak velice,
Za choť přijmouti mě nechce,
Ztrátu tuto snášet není lehce;
Hleď mi vrátit nazpět padesáte let,
Tu zas budu poupěte co květ.
O plat nestarej se, zlata já mám měšce;
Jiná mi ho láká, přichází to těžce.“