Leč, dívko, řekni, – zda i my tak sebe znali?
Či hledala se u nás duše s duší? – –
My pro tu harmonii byli hluši,
a pro tu lásku velkou – my jsme byli malí...
A přece jsem tě kochal! – Rozuměj mé řeči:
Tys milkou byla mojí duše spící,
a sen můj v tobě našel krasavici;
teď ale před obrazem tvým jen stín můj klečí.
Až probudím se jednou, ret můj bude němý
a studený – – Pak zapomeň, že chvílí,
kdy marně ideál jsem hledal na té zemi,
se k tobě kroky moje přiblížily.