Teď kdybychom stát mohli vedle sebe,
jak tenkrát, sestro, u vrat hřbitovních,
v tvé duši ještě zřel bych samé nebe,
ty na mé hlavě pouze šedin sníh;
mne mnohá lítost i stud mnohý střebe,
tak žitím neprošel jsem čist a tich,
tak život nedával jsem v cizí službu,
ni sen, ni modlitbu, ni vzdech, ni tužbu.