Zda se zaskvíš opět, drahá máti,
v lesku slávy, v lesku svobody? –
dosti-li již tobě nehody,
brzy-li se již ty chmury ztratí? –
Brzy-li své běsy temnosť schvátí? –
Viz, v tom páži síly zárody,
v prsou píseň tvojí úrody,
ty jsou tvé, víc nemohu ti dáti.
Matko drahá, pohleď v srdce hloubí,
tam se láska s nenávistí snoubí.
Tobě, matko, lásky planou city,
k vrahu tvému žár však hněvu lítý.
Srdce věří, hled jen klopí řas –
kdy se vrátí zlatý zase čas? –