Ó tiché pláně mýtin výslunných –
jak zpět k vám touží zas mé srdce vřelé!
Rád vzpomínám, jak luzný ptačí smích
vždy blažil tam mé nitro osiřelé,
jak nade mnou tam v loubích listnatých
rtem úponek a temnem sítí svých
se vily koše divokého chmele,
a plané trsy kadeřavých rév
v šeř svou tam vítaly můj plachý zjev!
Tam svlačců zvonky líbaly mou líc,
tam nadšení vždy samo šlo mně vstříc,
a štěstí dech já na svém cítil čele!