„Všecko, rozmilí mládci, ku svému dospěje konci,
zákon to prastarý světa, kterého obvyklé řády
nestaví žádná člověcká síla, úmysl žádný.
Dlouhá zdála se léta být, která jste strávit zde měli,
v dalekou budoucnost střelo se jejich neznámé pásmo,
prchal rok za rokem dále v klidu nám obvyklé práce,
v hodinách přesýpacích času až došel ves písek.
Všecko, co mohl jsem, milerád klad jsem před oči vaše,
otevřel rukou přeštědrou umění poklady všecky,
zázraky vědění řinul k vám vždycky ochotnou dlaní,
takže více – Hospodin svědek můj! – nelze vám říci.
Poznali zákon jste obojí: lidský i boží,
váhu dobra i zloby kterak lze ovládat soudem,
aby netknuté vždycky svaté zůstalo právo.
Poznali cesty jste všecky k výšinám odtud,
po kterých bezpečně dobrý můž v konec kráčeti člověk,
cestky též vedlejší porůzno ztajené při dráze hlavní,
kterými dlužno se brát, když najednou všecko se hroutí.
Rovněž jste poznali tajemné, svaté lečby ty zdroje,
náboženství, vědu, uměn všech lichotný přelud,
jimiž zapomnít bolů i trudů lze vítězně vždycky.
Moudrost znáte svádící ztracené ovečky k stádu –
Spasitel v Písma svatého skryl ji ctihodných blanách,
onu též, kterou k lidstvu kdy mluvili praotci dávní:
s Lykurgem kmetný Solón, Cicero, Tacitus přísný,
Vergil sladkodechý, Plato i velebný Sokrat.
Jedno snad před vámi dosud temnou jest haleno rouškou,
kterou nyní, všetečně nikoli, s rozvahou ale,
strhnouti máte, aby se celá vám zjevila Pravda,
život, skutečnost, světa běh celý bez falše a clony;
různé Osudu spády, Štěstěny rozmary všecky,
neb jsou přerůzné, divné dost někdy povahy lidí.
Není dosti, projíti netknutý na duši světem,
jako svědkem kvasu být pouze – dlužno tu více
prodělat života skutečné hody, brát na nich podíl,
zachovat přitom zdrávo vše srdce i rozum.
Toto čeká vás nyní. Propouštím s klidnou vás myslí.
„Vade mecum“ dal jsem vám pro další budoucí život.
Čtěte v něm denně sebranou myslí, památku zbožnou
zachovejte v srdci mi, který jsem po vašem otci
výchovu převzal vaši, v junáky vypěstil hochy,
čackými muži aby stali se k ozdobě vlasti.
Celý svět před vámi leží, hostina bohatá kyne,
na vás jest, moudře vše brát a s výborem zkoušet.
Že pak mládež sama z počátku zabloudí snadno,
nástrahám, svodům světa tohoto propadá záhy,
nechci pustiti v rozlety první vás bez vůdců moudrých.
Listy průvodní napsal jsem pro vás k přátelům svojím,
čekají v libráři vedle, na každém určeno jasně,
komu jej odevzdat, v cizí kamkoli přijdete město.
Nejeden z mužů těch můž vám být výborným rádcem
vítaným, netřeba klikatou života dlouhého poutí
zhrdati někým, k tomu jsou všichni mí oddaní druzi.
Z Mellerstadtu Polich učený jako náš Kornel,
Šlechta ušlechtilý, horlivý Adelman Bernard –
ostatní všichni přátelé zkoušení, nadšením, prací.
Sturnus, milý váš instruktor, přítel a oddaný rádce,
s vámi aspoň na první do světa vydá se zkoušku.
Předobře znáte jej, vím to bezpečně, rádi jej máte.
K němu se vším spěchejte, cokoliv ohrozit může
vaši cestu, jako by na mém první stál místě,
pište často, z ciziny vždycky milá jest zpráva –
netřeba plýtvati slovy, v údajích správným však býti.
Bůh buď s vámi, přesladká nad vámi baldachýn spásy
povznášej Panna! Jděte již, druži má milá!“