Myslil jsem na sebe, na světlonoše si hrál,
světlo zítřka jsem nes’, úrodou zítřejší zrál.
A přec jen jednu ode mne práci chtěl den,
abych šel v člověku bratrství dneska zachránit.
Abych mu vyrážel meč, jenž k ráně se rozpřáhá,
abych zlé okřikl srdce, jehož msta neblahá,
abych dal víru v lásku, o niž byl okraden.
A já to neučinil zas
pro hříšnou litanii zděděných hříchů;
pro výboj, vraždu, odvetu, pýchu,
kterými vražedník podplácel přítomný čas.