Bez odtahu do města jsme jeli.
Jak jsme hrůzou všickni zkameněli,
Když nás bůjný rytíř potkav v cestě
Jako nákeřníky pozastavil;
Moha očí nechat na nevěstě
Celý vytržený k panně pravil:
Ty jsy anděl! kdybych prošel kraje,
Nenašelbych dívky rozkošnější.
Jaká bělost! jak ti oko hraje!
Jaká růže v tváři nejvnadnější!
O má holubinko! tobě zraje
V sýdlu slávy štěstí nejkrásnější.
Poskoč dívko! pán tě volá do radosti,
Jako v ráji budeš v blaženosti
Plouti od rána až do večera.
Darmo ruce vinouc zlatá dcera
Zaklínala pro živého
Boha pána nezdárného,
By ji nechal na pokoji.
Rytíř v nešlechetném boji
Sebou hnouti nedal,
S pannou ušlechtilou,
S chasou rozpustilou
Cesty k hradu hledal.
Myť se protiviti chtěli,
Však nás dráči mžikem střeli.