Co šílil svět a my co v modlitbách
jsme trvali, den zvolna prošel třetí
a stále rostla beznaděj a strach
a horký výpar stále k zemi letí,
jež jako troud, jak uhel vřela v tmách:
Tu časně ráno kohout začal pěti
tak jasně, vesele jak zpíval vždycky –
já vyhled’ ven, kruh hvězdy gigantický
byl bledší juž a menší v páry změti.