A u Vašich jsem sedl nohou,
pak trochu blíž – tak trochu jen –
když na chvilku, a ne tak mnohou,
matinka Vaše vyšla ven.
To byl jak blesk – ret na rtu chvící!
a když jsem měl pak něco říci,
já, bledý hoch, měl ruměn v líci
a mluvil, myslím, pomaten...