Skrápěny nocí domy hasly a zmlkaly
a černě teď spí. Jenom jeden váhá.
Tmám vzdal se i on, štola, již dobrali,
v něm světlo. Jím k Bohu sáh’, nedosáhá.
Na kraji přístavu stojí dům,
voj Velkého Vozu míří naň,
do plachet zámlk úzkost duje.
U světla žena ponocuje,
moře tkví jak tasená zbraň.