Dcera pak, líc nebylo jí vidět
zahalenou šátkem, šla s ní v pláči,
že až lidem líto; oni křičí:
„Hlavu spletl jí, měl by se stydět!
Tak s ní jedná, když jí poklid zničí!“
A jim sklenář za to: „Utrhači!
Jděte po svém!“ Ale k tomu slovu
povyk z venku ozýval se znovu,
zástup odrostků naň hvízdá, volá,
on však neslyší, neb opřel hlavu,
oči z důlků vynikly mu zpola,
a tak zůstal k divu, k smíchu davu.