Nagy bajjal a szekérről bontakozva
Betér a lakba a két boldog úr,
S Balázs, eszét egy kissé rendbehozva,
Társalgni, kezd, de lassan boldogul,
Sehogy se lel szót, csak hebeg habozva,
Mert nyelve botlik, szíve elfogul;
Dezső hallgatva ül, s egyszerre szussza
Jelenti, hogy már álmait alussza.