De megéledt aztán róka merészsége:
Magyar urak jöttek főhajtva elébe,
Kik ott a királyra várnak vala többen,
S rokonit uroknak fogadák legszebben.
Lajos akará igy; - most maga belépe,
Mosolyogva jött, de homloka’ környéke
- Mint nap ha alásüt fekete fellegnek -
Látszott e mosolytól annál sötétebbnek.