„Na zemi už v skutku pravé peklo jest!“
Tak si vzdychl kantor. „Věřte na mou česť,
Co prachu já ve škole se nahltám,
A přec za to na černý knedlík nemám.
A ondyno, mé srdce to ranilo,
Mou prosbou se jen pohodilo.“ –
Tu slyší, rozum mu zůstal hned stát,
Že kantory vyplácet bude sám štát.
„Cože!“ zvolá radostně, hrábne do piksly,
„Jsem samou radostí už celý vyschlý.“
Štát? Nu, to pěkná je –
Ó ironie! ó ironie!