domluv, kde jest Míla, kde jest Ela?‘
„Nech mne, Lerte, domluviti zcela.
Na popeli vísky milované
po druhé jsem vlast svou oplakával.
Ani stopy nenašel jsem kolem –
Jak též honiti se za sokolem?
Nebem modrým beze stopy zmizí –
Vše mi přicházelo mrtvé, cizí.
Mne jen lákal moře divý nával,
povrch jeho měnivý a pestrý.
Chvíli váhal jsem, zda tam se vrátit
mám do staré rodné vlasti svojí,
uložit se navždy ku pokoji?
Ne a ne! Dřív pomstou vraha zchvátit,
honit lupiče mé ženy, sestry
na kraj světa až, a byť se skrýval
na dně moře: Za ním, za ním, za ním!