„Žena má tak se před ním svíjela,
připadly na ni smrti hrůzy tmavé,
když kop ji nohou z dvora vyháněl,
bičem ťal Pavlu, dítě ještě hravé!“ –
hučí si Bořek ve svém úkrytu,
vrahovy smrti čeká jak své spásy;
zrakoma lučí v dýmu kotouče,
zdvihaje vzhůru dlouhé temné řásy.