„Pane, zde náš cíl!“ dí zrádce šedý.
Z moře mlhy chladný jitra dech
jako pěnu v bílých balvanech
vzhůru valí chmury v úsvit bledý;
obzor kol jak závěj, zatažen
úbělovou nocí ranní páry,
z níž tu onde v cestu napřažen
černý kořen, jako z vrstvy sněhu
medvěda veň zapadlého spáry.
Hasan šedouše tu zdržel v běhu,
rozhledl se; mživá clona tají,
v jakých že to místech, v jakém kraji;
výš jen v mlze, v chladném vánku šlehu,
šerý okraj lesa obražen,
vlny vrcholků kdež mihotají.