A pán tvůj sokolník je smutný věru!
Ať pustí tebe, kam chce po kořisti,
ať bloudíš nivou nebo v lesů šeru,
vždy pod nohou mu svadlé šustí listí;
ať skřivan v blankytu si vesel jásá,
u nás je podzim, u nás mlhy tíž,
nám v zrak jen minulosť svůj popel střásá,
kam v českém kraji nohou zavadíš,
tím stokrát citelnější,
čím ona větší – my čím malátnější.