I zahřímá v divém hněvu
Hlasem tura zuřícího
Na dceru svou na nevěrnou:
„Hoi! an jsi ty dcera krásná,
Jediná ty Rudmilovna,
Jenž jsi pila mléko skvostné
Matky z lůna knížecího –
Již slavíky ve vrboví
Zaslechnul jsem mimo jdoucí
Rozmlouvat o lásce tvojí,
Lásce zrádné a necudné
S cizincem tím nehostinským!
Čemuž ty mne k hněvu zbouzíš,
Trudíš srdce mé otecké,
An jsem věčně tobě hlásal,
Žádnému že nesvěřím tě
Za života průvodkyni,
Kdo tři vlasy nepřinese
S obra zlatohlavého?“