Hurá! Na pokraji stráně lesní
teď se zjevil kůň, vůz těžký za ním
s bílou plachtou, dobře znal ty fůry,
vezly mouku na hrad Svojanovský
z mlýnce, jenž stál na ručeji horském
pár set honů odtud v tiši lesní.
Těžce do kopce se táhly vozy;
dlouho trvalo to Jeníkovi,
nežli zbrojnoš roh nasadil k ústům
a most nežli spustil starý Jehoň.
Konečně když vozy vjely v bránu
a se z hradu všecka sběhla čeleď,
v špižírny by snesla těžké pytle,
Jeník využil té vhodné chvilky,
za zády již proklouz skládajících,
zvedací most přeběh jako vítr
a již pod volným stál božím nebem.
Tak jest ptáku, který kleci unik,
ten se jistě nerozhlíží dlouho,
kterou snět má dřív si vyvoliti,
na který má dříve skočit kámen,
ale přímo letí, jen když letí,
pije, loká blankyt, jas a světlo!