Dvě tu jenom pacholátka milá
ještě jsou, dvě Turčata to malá,
Mustafova z pokolení jedno,
z pokolení Alijova druhé,
a ta s pláčem na zemi, hle, kleknou,
ruce malé sepínají, jako
modlit by se pánu bohu chtěli.
„Neusmrťte děťátka nás!“ prosí,
„pro děťátka vaše a pro boží
smilování na živě nás nechte!“