„O nevzdaluj se!“ Viola dí v snění
A bez ladu zas dále šepotala:
„Tam záhuba – osud se v štěstí změní,
Jež nikdy na světě jsem nepoznala –
Přec – láska tvá!“ tu vine v rozechvění
Bělostné rámě kol miláčka šíje,
Jenž unešen v vnad kouzlách nevýslovných
Z těch úst, jak růže vábných, přečarovných,
Nadšení jako k smrti božské pije.