Pryč, svůdná číši! Spokojen již budu
s tím vlasem šedivým. Vždyť snáze nést
tíž staroby než mladosť bez přeludů.
Z těch jenom půvab mládí utkán jest,
a když nám drsná ruka života
tu zlatou přízi roztrhá, když oku
se zjeví lidských věcí prázdnota,
pak marno volat kouzlo mladých roků,
a marno hledat eden ztracený,
když s něho rajské vděky setřeny.
Miň navždy práh můj, lichý útvare
snu teskného! Pryč, mládí poháre!
Již, luzná postavo, se rozluč se mnou
na věčný čas! Chci stárnout v pokoji
a klidně vyčkat bytosť jinou, temnou,
jež vyprahlé mi rety napojí
z té číše achatové, v níž se pění
tajemné černé víno zapomnění!“