Ztich’ Hebrej, v tváři divý škleb, a mandragoru Valdštýn vzal,
kořínek dlouho prohlížel a pak se nad ním zadumal,
to vskutku lidské tváře tvar i tílko v chlupů rubáši.
„Co, starče, měl bych dělat s tím?“ – „To, pane, štěstí přináší!“