Tu zadumali se. Lucie zírá v dáli.
Kol půlkruh nebeský jest poset hvězdami,
vzduch voní růžemi, park v tmavý plášť se halí,
psi vyjí v daleku. Stesk divný, neznámý
chví duší Lucie. Ji rodičové přísní
v svět velký uvedli před rokem v podzimi,
dřív znala z románů jej, veršů jen a písní
a opletala jej domysly vábnými.
Jak dítě nesmělé se něco ptáti bála,
vždy byla samotna, i když kol hostí kruh,
však slovo každičké do duše ukládala,
děj každý dopředla si pásmem sterých duh.