Právě to svobody příští Křesťané slavíc
Pálili ukrutníka, a zpívali s hřmotem,
Že se y zbavili psot, y zlatého věku
Dočkali s dětmi. Neb dovršiv nelítostník
Vzteklosti míru co hladové zvíře se sháněl
Po milé nevinnosti, a šediny ztupiv
Mužnosti květ jak vítěz celého světa
V okovy házel. Nic růžové mladosti blesk, nic
Moudrosti hlas, neb vážnost vznešené ctnosti
Neprospívaly spiatým; vzteklec-li zahřměl,
Krása co dennice čistá s moudrosti hvězdou
V plamenu zhasla, a ctnost jak bídnice nectná
Hynula v skalách. Nemoha ušlechtilosti
Ztrpěti zlostník umrtvil vyhrožováním
Outlá srdce, a smrtí vyhubil smělost.
S pochopy nelidskými co zvlněné moře
Číhaje, jestliže stín jen podezřelosti
Mžikne, co hromové třícý vynutil pokoj.
S vysosti vzhlížeje v lid drak kořisti sladké
Očekával, a mstou své nesyté srdce
S posměchem kojil. Jen syvým pokynul čelem,
Stála tu hranice věž, a obět se vedla.
Lucya vnadná s stráží kráčela divou
V nevinné kráse, a nutila k tesknosti skály.
Pohledem jasným na své přátely hledíc
Outrpně vzdychla, a k milým řekla co anděl:
Přátelé milí! nevylívejte slzý,
Ráda jdu na smrt, tať skončí bolesti tuhé.
Za vás Bohu se modlím, za sebe hrůzou
Trňte, neb vás, ach! nehoda očekává.