Ne – teď obraz hnul se zas!
Polehounku otvírá se
jako brána z jiných světů
a z té brány, rovna květu,
kyne ruka – pravá, levá,
šumí bílý hedváb šatu,
až tu z rámce celá děva
vyskočila v letném chvatu
sametovým střevíčkem
na dlážděnou cely zem.