Jen ta stará studna zbývá
zastavěná v stmělý kout,
rumpálem lze stěží hnout,
z dna čís oko prý se dívá.
Kolemkol kvet’ rozvitý
čarokvět dřív tolity
proti kouzlu Vodníkovu,
jenž sedaje na okovu
za děravý lub se schoval
a po dvoře pokukoval.
Studna je tu – tolita
dlažkami však přikryta,
zničena a podupána.
Vodníku tak zvůle dána.