Má žena kypí, bují zdravím
a zrak jí moudře hledí v svět,
jak chápala by, kam já toužím,
jak znala by mé duše let.
A s jehlou v prstech stále chodí,
vždy usmívavá, zářivá
a jak mi knoflík z kalhot spadne,
hned zvedá ho a přišívá.