Stiskaje Mamelukům ruce, a slzy
Outrpné vylívaje y kráčeje jako
Nevěda vlídně se zástupu matného tázal:
Bratří! rcete, kde jest náš vévoda moudrý?
Ubohé kníže se trápí za naše štěstí,
Pro dceru milou schne, snad poklady snáší,
Zlatemby z poroby pout své spanilé dítě
Postavil v svobody sad, a srdce své ztišil.