Byl večer krásný, vonný, lahodný,
svit luny měnil svět v sen stříbrný,
a v Eden pravý sady královské,
již dřímaly nad Prahou čnějící,
háj jako velká, vážná, rekovská,
tam dole z prohlubně, kde noční mhou
se řeka kmitala a zpívala
o staré slávě, která nezhyne.