Ten cyt obživuje muže vznešeného,
Že se obr po věčnosti žene.
Bojovníka slávou oděného
Ani hrady nezmožené,
Ani jasnost vůdce vítězného
Z boje drtícýho nevyplaší.
Darmo hlad a mor a pouta straší,
Darmo hlubiny se otvírají,
Pověry co saně opírají,
Hrdina se pro vlast na smrt světí,
Do ohně a do propasti letí,
V proudy ječícýho vzteku skáče,
Bludy tře, a sluncem pravdy svaté
Rozvětřené potíraje dráče
Boří peleš necti jedovaté.
Ať se rozdírá hrom ukrutenství,
Mámí duchy bleskot ouskočnosti,
Ať se krupobití příkořenství
Sype s smrtí: hledě do věčnosti
V moři rozvlněných vášní bude státi,
Jako všickni národové stáli
Ve své víře neustupné skály,
Že se nesmí duše porušení báti,
Neb se dusýcými pověrami dráti
Nezmoženec jak muž k pravdy trůnu,
Aby v moudrosti a ticha lůnu
Spatřiv veškerenstva obnaženost,
Objav nezkalenou přirozenost
Pronikavým okem, hlásal světu,
Že se duše v nejkrásnějším květu
Na věčnosti jistě bude stkvíti.
Byť y mudřec hlůzou zvětřujícý
Za učení světy zblažujícý
Jako zlosyn spiatý měl jed píti,
Vyřkne: Duše nemůže se stříti;
Vždyť jí díly neklížejí,
Ani oudy netížejí,
Jakby, jsouc duch, mohla sjíti?