Za týden jel Křemen za Maruškou.
V první chvíli, když se hnul s ním vlak,
hrozná úzkost byla jeho družkou,
ale záhy, když se jeho zrak
půvabem těch krajův opájel,
jimiž železný s ním oř teď jel,
úzkost mizela – a teď už v hrudi
blahý pocit volnosti se budí.
Včera ještě poddán povinnostem –
a hle, dnes už tak je svoboden,
jako v modré výši skřivan ten,
hrdélka jenž mnohým hýří skvostem!