Leč také tito vyšli v krátkém čase;
jich kroků ohlas chodbou rozléhá se,
zní z hloubi ještě, jak z dna rakví temně,
jak řečí mrtvých chvěla by se země,
pak zanik’ zcela. V katakombách šero,
jen lampa plá a černých rakví stero
své stíny metá po stěnách i půdě.
Hle, vzadu cos plá ještě krvorudě!
to věčné světlo; za ním oltář prostý,
stůl obětní jest rakev, jeho skvosty
jsou kosti mučeníků; svícnů není;
nad oltářem ve matném osvětlení
jest obraz prostě na zdi malovaný:
ve středu Kristus, kolem s každé strany
dav apoštolů sedí při večeři.