Mha drala Griseldě se v zrak i sluch,
pak ale vzmužila se, trhlinou
u lemu clony zírala teď v síň.
Na stole v těžkém svícnu ze stříbra
pět velkých svící z vosku hořelo,
a bílá záře v prostor padala,
a Saloméně na hedbávný šat,
na hřivnu, třpytící se smaragdy,
jež bílé její hrdlo jímala.
Po jejím boku ženich její stál,
a klonila svou hlavu půvabnou
na jeho rameno, a hleděla
na matku, která takto mluvila: