Tam jej čeká duše jeho žití,
jeho nevěsta. Hle, jde mu vstříc.
Jedním skokem Hakon k ní se řítí,
objímá ji, líbá vlas i líc.
Ale běda! z tváře ruměné
prchá nach a z štíhlých údů vláda,
bez vědomí padá
jemu v objetí jak poupě zlomené.