Panoš chvátal v chodbu, „Přátelé!“ jí věstil.
Vyšla. Chodbou dlouhou světla, zbraně nesa,
pospíchá sem zástup; vstříc jí bouřně plesá.
Z davu Kristina k ní s lící jasnou letí;
Dagmar laskavě ji vine do objetí.