V tom pohybem náhlým pana Martina židle zavrzla,
ku předu povznes’ dlaň, rtoma pohnul, témě povypjal,
upřel do vzduchu zrak, jak sebrat chtěl by myšlenky;
pak ruka klesla mu zas, v šos volně se hroužila dlouhý
a z něho ohmatanou, vetchou tabatěrku vynesla,
malbou ozdobené, podlouhlé víčko otevřev,
šňupce kolem pánům s vážnými posuňky nabízel.