Krásný večer splynul nad Vltavu
Svaté ticho kol se rozprostřelo
Papršlek, v němž ružně vše se stkvělo
Věnčil ještě Vyšehradu hlavu.
Tichá řeko, stříbrné tvé lkání
V majový mne uvábilo sen:
Ani noc to ani jasný den
Co mne chová; vůkol vše jen zdání;
Aniž vím co mne v tvé lůno táhne
Tuším tam že najdu co mi schází,
Ucho mé tvůj hlas slýchati práhne.
A předc řeč tvá cizou mi přichází. –
Kde jest Gora?, kde jest Mních? – kam zašli?
Krýje hrob je? – či svůj domov našli?
Či neměli v světě domov žádný? –
Jen u víře dal jej rozum zrádný? – – ?