Praviv dříví na rameno vzal, a
S starcem rozmlouvaje strání kráčel.
Starcy tvář se vyjasnila, duchem
Okřívaje rozveselil srdce,
Vzbudil cyt, a s srdečností druhu
Šlechetnému příhody své jevil.
Ke vsy blížíce se, zhlídli lidi,
Kteří podíváním nevídaným
Na cestě se zarazyvše jako
U vidění na knížete, jako
Rozdráždění lvové na stařečka
Pohlíželi mluvíc: Co jsy, starče,
Činil? žes své břímě na rameno
Vévodovi složil? Jakby z čista
Jasna hrom třísk k nohoum zděšeného,
Stařec zklesl, a: Odpuštění, pane,
Odpuštění! zvolav u noh zkostnul.
Kníže laskavými slovy starce
Potěšuje ujal, do chaloupky
Vedl, a složiv dříví, slíbil hojné
Churavému vyživení, jako
Bratr bratra žehnal, poručiv ho
Bohu, jak stín přístojícým zmizel.
Nyní pochvalami velebili
Všickni milostného velitele,
Zpívajíce, Bohu děkujíce
Za dobrého otce, pospíchali
K městu, vyprávěli s horoucými
Slovy krásný čin, a jednosvorně
Nad hrdiny uvěčnili svého
Otce, znebesyli jeho lásku.