Zjev podivný stál přede mnou
a mluvil řečí tajemnou:
„Kdo ty jsi, který stále hřmíš,
sám nevíš, kde se zastavíš?
Já s hrůzou vidím kol tvých cest
jen spoustu roztříštěných hvězd,
jen závěj květů uvadlých,
v tvou kolej žalně napadlých,
a slyším nářek obětí,
jež v rozkvětu i v poupěti
jsi udusil v svém objetí?!“