V tom lokálu tak stařík vedl si,
božské i lidské hází v hromadu,
kterážto situační komika
tam novou není. Novým také ne,
že domácí pán ruce sobě mne:
– pán bůh mi poslal toho člověka!
Jen vstupte, páni, třicet haléřů! –,
též novým není, že se pod oknem
shromáždil zástup chtivých zvědavců,
že Čapek, pamětlivý přísahy,
své oba sluchy vstrčil v lokál ten
a nejen slova chytá, však i sliny
a sliny zvlášť, když odlehčí si stařík,
a vděčně ukázav je zástupům
klade je tílku svému na rány
(což domácí pán mnutím rukou svých
kvituje mile: Chlapík, Čapíček,
pět insertů mi takto nahradí!),
nic není novým, pranic docela,
tak šlo to dřív, tak jde to dnes a dál,
což mohlo by být vlastně tuze smutné,
kdybychom byli tomu nezvykli.