Žal jeho přece jejím žalem byl!
Zlá její předtucha se splnila!
Cítila, kterak asi strašlivě
trpí brat po přestálém sklamání.
Jak bludný stín se vlekl po domě,
více než člověku jsa podoben
duchu, vzbuzenému ze záhrobí...
Tichounkým krokem chodil zahradou,
zadumán, zasněn. – Lítost svírala
citlivá srdce sester předobrých,
když viděly jej tak se trápiti.