Já demotem byl jeho na Kolonu,
a naše rody dávný svazek poutal.
Už Kleandros, můj děd, žil v dobré vůli
se Sofillem, jenž zhotovoval zbraně
a demarchem byl. Sofokles, syn jeho,
žil v Athenách jsa nejkrásnější zdobou
jak jich, tak celé Hellady. Ač často
králové z dálky k dvorům svým jej zvali
jak Aischyla a jako Euripida,
on, volný člověk, odmít vždy a zůstal
ve vlasti svojí. Do rodného kraje
zavítal často, a ty dny nám byly
jak svátky bohů. Ruce podal známým
a řečí vlídnou všechny oslovoval
po osudech se ptaje nejen lidí,
ale i stromů v háji posvěceném
i zvířat domácích. A sladkost medná
tak vála z řečí, zraků, z tváří jeho,
že v přítomnosti jeho vždycky zdál se
ten vlastní život člověku zvlášť krásným
a radostněji žil se v také chvíli.