A oni letí pode krovem
do chudé jizby básníka,
a zašveholí vlídným slovem,
jež srdcí brány odmyká;
co touží, myslí, dumá, cítí,
vše v duši jeho v požár vznítí,
že nadšení na čele svítí
mu jako hvězda východní,
že duch se v tonech písně houpá
a křídla v krásy moři koupá
a v šero dějin lidských stoupá
při poesie pochodni.