Přišed jednou do úřadu,
poprosil jsem pana radu,
aby vzhledem na mou tužbu
udělil mi ňákou službu.
Rada znal mé schopnosti,
vůbec moje vlastnosti,
pravil tedy přímým hlasem svým:
„Tužbě vaší rád tu vyhovím,
protož mi jen přímě řekněte,
sekretářem-li být sobě přejete?“
Krev se mi tu k hlavě žene,
a já kvapně zvolám: „ne- ne-“
Rada jako v překvapení
ve tváři se náhle změní,
a pak, celého mne změře,
ukáže mi prudce dveře.
A já přece přímě, rovně
chtěl jsem říci: „Nevýslovně!“