Zem uspal spánek moci blahodárné
a nad ní vznáše se, jí budit nedá:
k ní jednu skláně, druhou ruku zvedá
a na obloze sny jí kouzlí čárné –
a hvězdy září z temna po blankytu
jak drahokamy v démantovém třpytu.
Jak upomínka slunce, když již hasne,
se bledý měsíc zvedl na východě,
však kouzelným se šatem jeho odě
vždy víc se zdobí z jeho záře jasné,
že země div se neprobudí z spánku,
jak by ji bílý den zval za červánků.