Zatím, co Lazar s mistrem rozmlouval,
Marie tiše u nich seděla,
chytajíc každé jejich slovíčko,
neb zájem bratrův jejím zájmem byl.
V tom vešla Marta, zraky kaboníc,
a domlouvat se jala Marii:
„Aj, ty zde sedíš, sestro, co náš host
má lůžko dosud neuchystáno.
Či já mám sama všecko připravit?
Ó, pohleď na ni, prosím, mistře, jen
a suď, zda, jak se sluší, stará se
o pohovu tvou, o osvěžení!“