Vy, kteří v stesku jdete šírou zemí
tak pohrdáni všemi,
vy, kteří trpíte a naříkáte
v té žalů písni svaté!
Vy, kterým život žárlivý a zlostný
dal hloží jen a ostny,
vy, kteří hynete a znáte muka,
v nichž srdce vaše puká!
Vy, kteří bez klidu a opuštěni
jen v mračném dlíte snění,
jichž krok je bídou, slzou, a kde kráčí,
jde v povzdechu a v pláči!
Vám také někdy klid je v světě šírém
tím hojícím vše mírem,
tím odpočinkem stálým a tím ránem,
kde s nadějí zas vstanem.