Ach! za jedno Laury políbení,
Za jedinké s ní jen okamžení,
Za jedinký jejích očí zhled
Byl by dal Francesco všecko jmění,
Všecky slavověnce, vešken svět!
A ta láskou pohrzená sláva
Lásce nejskvělejší slávu dává,
Hodnou, by nad ústím časův proudu
Přečkala tu hrubou země hroudu,
Takto jako nízkou těla hmotu
Musí přečkat ujařmený duch,
A se zhůru vznésti ke životu,
Svobodnější vlasti člen a druh!
Hle toť vítězná je palma lásky,
Že pozemské s nebem snoubíc pásky
Strážným andělem jest naději:
Ona nesmrtelnost hlasněji
Nad hlasy všech filosofů hlásá,
Neb v ní objímá se s Pravdou Krása!