Odo viděl, v jakou sráznou propast
teď se řítí jeho celý život;
že znal nyní pravou stránku lidí,
bláznem byl, i truchlil víc a více,
bledý chodbami se vláčel stínem,
bledý noci probděl v hořkých slzách,
nemluvil, všem vyhýbal se z dálky,
až pak jednou – bratr fortnýř právě
klímaje nad biblí vedrem zdřímnul –
vykradl se, v snění kráčel k lesu,
z něhož ale nevrátil se více.