Když hledím tam v ty hory odrodilé,
čím luzněji mne vábí do svých krás,
čím známěji mi kynou tvary milé,
jichž modral se již hochu v dálce pás,
tím hlouběji se bolest v srdce vrývá,
že pro nás ztraceny; že předků krov
tam hostí cizince a neozývá
se jejich stráň již echem českých slov,
že tam nás vítá záští zarputilé,
kde leckde neosch’ ještě český rov.