Tu stalo se, že jednou v bazaru,
když v rozjímání seděl pohroužen,
se před ním zastavila ženština,
by vonné nakoupila koření
a vásu s jasmínovým olejem,
a kladouc zlatý peníz v jeho dlaň,
tak pravila mu s vlídným úsměvem:
„Nech sobě celý peníz, neměň ho!
Má paní bohatá jest, štědrá též.
Již drahnou dobu vždy jen u tebe
do její lázně vůně kupuji,
a ona zboží tvoje chválí si.
Ten zlatý peníz buď ti odměnou.
V tom okamžiku, co tak mluvila,
šla žena kolem, bledá, chorobná
a vlekla choré dítě za sebou
a zašeptala chvějícím se rtem:
„Ach, pomozte mi, hladem hynoucí!“
Dlaň vznášela však marně prosebnou,
neb nevšímavě hnal se lidí dav
za vlastním ziskem, jiných nedbaje.