Noc hluboká jak moře temné venku leží
a v jeho černý hrob tak neunavně sněží
těch bílých květů zimních lehká směs...
klid smrti vane kolem – a jen v táhlém šumu
jak časů dech kol chvátá vítr; já pak v dumu
se duchem ponořil a v náruč snění kles.