Má je Milka! Jsemť to lev!
hrdinská to věru krev! –
Kdyby na souboj byl chtěl,
jistě žeby v srdci kulku měl! –
Je to sice sprosté, o svou Amáliji
jednoduchou zahrat si partiji –
však buďsi! Vaněk je mladý fousek
a chtěl vyvést študentský již kousek.
Na mně ale vyhrat chtít –
to přece nemůže být!
Já – a láskou padnout v bol,
podivný by to byl karambol –
já, který dohrávám duplátkem,
ba i častěj kvadruplátkem,
já, řku, jemuž štěstí kyne v každém kroku,
neměl bych mít Milku v katalogu? –
Račte, prosím, pane Vaňku, odstoupiti,
u nás budem Milku velebiti! –
Než však novou krásnou kořist opanuju,
revisi se vaší podrobuju,
byste, drazí hosti, zvěděli,
jakým okem dívky posud na mne hleděly.
Nevládnul mnou sice šťastný osud,
neb jsem jich měl – devět posud,
doufám ale, že jich v příštím masopustě
bude jako koblih hustě!
Odstup chvilku, kouzedlný proutku,
i má Milka sedí posud v koutku!