Dala dost ohně, sil
vášeň mi svatá,
první jsem zabušil
v klášteru vrata.
Jak se to táhlo v dál
do noci v tichu!
A juž jsem dopadal
na lebky mnichů.
Jak jsem se v záři lesk’,
každou svou ranou jist,
lítal jsem jako blesk,
kterým vzduch v bouři čist.
Slasti té nemalé
vzduchem tak letěti,
děliti v zápale
pšenici od smetí!