Dotkna opět prstem se nebešťan v dřímotě víček,
Prudkoletou do nebes perutí se radostně vynáší.
Rychle mizí s víček zrosených tíž Ívanu temna,
Povstane. Aj spanilé spatří oko kol sebe záři.
Z purpurových jeho ust se bolestných slov dere výlev: