Tak slavno je vědět,
že z úzkostí dní, z vrátkosti dnešku,
jsme dozráli k jistotě,
k tajemství hladkého plodu, živícího a tišícího žízeň!
Co na tom, že, kdo chválili dobu našeho květu,
dnes mimo jdou, ruky nechtějí vztáhnout
po nedočkavém štěstí našich darů?
Noví lidé, pravdivější, se zdravým hladem,
do větví sáhnou,
ruku v ruce přivedou jiné,
jiné, jiné a jiné,
a pod naší korunou stanou
zástupy.
Krásnější nežli náš květen
je věčný nás, uzrálý, podzim!