Stíny dlouhé na vodu se kladou,
cvrček v mezi začal svoji píseň.
Stará žití báje je zas mladou;
s ňader padá dolů dávná tíseň
a s ní vše, co nízké je a všední.
K první hvězdě oko zrosené se vztyčí;
modlitby kde slovo dozní slední,
po Tobě vzdech první z prsou klíčí,
květ, jenž v jaru svítí první vnadou.