„Až budeš milovat zase celou něhou své duše
slaďoučkou dívku mladou, jako pohádka krásnou,
jí růžová ňadra líbat a krvavé měkké rety,
až dnové lásky ti jarem obrodí smutnou duši
a schopnu ji učiní opět oddávati se blahu,
jež pravé a krásné je stejně jako nejvyšší chvíle,
pro jejichž nadšení člověk bouří se, rve a zmírá –
tož v první den vyjdi si do města z teplého objetí přímo
a napni své zraky i sluch svůj, naslouchej, dívej se dlouho,
dívej se dlouho.