Kolikrát toužil jsem prodrat’ se k tobě,
až k tvému velkému srdci v tvé hrudi.
Slovy, jež studí,
zamkla jsi těžké přístupy k sobě.
Zamlklá píseň sirá
nad tebou kvílí – a nad tebou víří
zmatený chaos rudý a tmavý,
krvavé šílenství z něho zírá...
a po celém světě se šíří
proud rmutu kalný a divý a dravý,
v němž úpí bolestná, očistná víra,
duchové horečky nejvyšší napětí,
nejvyšší oběti!