De mikor bevonul éji rejtekébe,
Nem hagyja nyugodni véres multak képe:
Ősz férfi vonaglik ágykárpitja megett
S haldokolva hörgi: „gyermekért gyermeket!”
Zács Felicián az; követi családja,
Őket hosszu sorral a királyné látja;
Szomorú az eset, miről egy időben
Így zendült az ének lantban, hegedőben: