Mindenható szerelem! aki éltetsz
Ajkad melengető fuvallatával!
Kezed mindent ujjá teremt, kiszínez,
A lombzugás, illat, holdfény, madárdal
Rólad regél és szól lágyan a szívhez.
S mikép a reggeltől zománcozott köd,
Halmot, mezőt hol feltakar, hol elföd;
Ha jő a vágy, a sejtelem,
S dereng, borong rejtelmesen:
Te jöttél elburkolva benne,
S a szív érez, mielőtt még ösmerne!
Te vagy hatalmas összekötni
A mélységgel a magasságot;
A halandót, a halhatatlant
Csudásan egymáshoz varázslod!
Boldogságodnak még nevet nem adtak,
Gyötrelmed is sajátos kéjjel gazdag!