Souladný míre sloupů, jež stavěla divoká vášeň!
Co je podsvětí, znám; ale rytmem a vůlí je zvládnout!
Nestvůrné bušení kladiv já slyšel a viděl jsem dýmat
ohnivý vrch, jenž nebyl jen pro zrak div, ale nitru
děsivý přízrak. Teď kráčím, ba kroužím – jen smějte se, smějte –
prvně po stupních Dórů. Zde ještěrku vyplaší mrštnou
krok, ale sameček hned k ní přirejdí, přilákán teplem,
tam, kde se k porfyru přilíp hlemýžď. Vran stohlavé hejno
krákorá k moři, ne k moři, to tekuté spíš je stříbro,
svítící na horizontu a vábící dál. Padá večer.