Ty modré oči... vidět snětmi stromu
kus oblohy – hned na ně vzpomenu,
pleť sametovou, lahodný hlas k tomu –
tak já, jenž hranatému kamenu
byl roven, když jsem přišel v ruce její –
se záhy uhladil jak oblázek
ba, takové se divy provádějí,
když medvídka se zmocní obrázek!