Nad spoustou pergamenů, starých knih,
nad ruchem měst, nad tichem, jež má ves,
nad potem lidských čel a jejich ryh,
kam genius vždy paprskem se snes’,
by z prachu pozvedl nás do nebes,
nad visionů i snů bludištěm,
nad moří hloubku i nad nebes lem,
nad dítěte i ženy luznou tváří,
vše ambrou, vůní jest a paprskem,
když poesie nad tím sluncem září!