K čemu tedy ono vyzvánění,
že jste krásné pokolení?
Tím nám nedokážete nic více,
než jen, že jste chlubné plíce.
Já vám krásy neupírám;
sám rád v pěkné očko zírám,
s líčkem hezkým rád se pobavím –
co je krása, vím a krásu ctím.
Ale takhle – stále nám to cpát,
což to jiného, než námi pohrdat?
Pak-li od vás nic jiného slyšet není,
leč to, že jste krásné pokolení,
tím nám mužům chcete říci,
že jsme samí šeredníci.
Prosím vás, už přestaňte s tou hanou!
Což vy máte krásu zpachtovanou?
Jsme-li tak my mužští škaredí,
aj, proč klopíc očinka,
mnohá cudná dívčinka
stranou vzdychne: „Hoch jak panenka!“?
Hleďte! tuť musíte uznat samy,
že tu krásu máme na polovic s vámi.