To Hynek rozjímal, an po procházce oné
(kde mlčky u Laury se ve sny hřížil –)
na druhý den k ní v naději se blížil,
že přijetí tu najde jistě blahosklonné, –
a že svůj apoštolský úřad počne u ní,
by z loutky rozmařilé hvězdu tvořil,
by předsudek a všední názor bořil
a výše k ideálu ved’ ji na výsluní:
A ona v pýše zatím přijala jej chladné –
však ruku svou mu k políbení dala! –
I bylo jemu, jak kdy s nebe dolů spadne,
jaká to přes noc proměna se stala.