Půl dráhy přešlo už slunce po nebi,
nalilo žáru do vzduchu dusného,
sotva že pocítíš chládek od moře.
Ba i ten vichr žárem je prosycen.
Do moře burného na skále křídové
Arkona leskne se tvrz jeho nadzemská.
Nad ní k obloze bělavé od žáru
věž ční vysoká Svantovítova,
kol ní polétá vlnné jak kadeře
prapor přesmělý boha velkého.