pobyl už navždy v té nehořké illusi rána, kdy sunou se mimo
v magickém světle – jež vzpomínkou – všechny mé vzpomínky nevroucí marnem,
tak jako večerní jistota nového dne; neboť bolel by chlad, který sestoupil, uvítán rád po dni parném,
kdybychom neznali, horoucí slunce že nezašlo v nevrátimo.