Vystříkly hned vlny polekané,
vystříkly až k nebi vysokému,
postříkly i hvězdy rozzářené
a pobřeží kolem do daleka.
Z jeskyní hned vyletěli obři
i kde jaký bradáč pídimužík,
a ti všichni div nepukli smíchy
vidouce, jak z vody leze Geirrödh,
kterak kleje, otřípá se z vody,
vykrucuje promočenou bradu,
kope do skal, jež mu v cestě leží,
kamení že na vše strany lítá,
až pak rychle zmizel ve své sluji.