Rád můj se krok v ruch skvělých tříd tvých noří,
kde závrať jímá, zrak je září slep,
v šum davů, jež jak vlny hučí v moři,
neb vím, zde žití tvého prudký tep,
to tvá je krev, jež cévami se lije,
pokojně kroužíc v jarý koloběh,
by v příští mžik, kdy zlá tě uštkla zmije,
zas horečky jí zalomcoval žeh,
neb svatý zápal nadšení a vzletu
by v kypící ji zbouřil var a žár
a ukázala’s užaslému světu,
jak přes řad věků mlád tvé krve čár.