Básníku, jenž kráčíš kolem
a vše chápeš a vše víš,
s lidskou slastí, s lidským bolem
zlý můj osud pochopíš!
Zadumán, v sny ztracen tichý
poznáš obraz vlastní Psychy;
věčně jata,
kruhy spjata
dál by chtěla pryč a výš,
ale křídla nemohou;
stesk zní v prázdno oblohou
a zpět k zemi
směry všemi,
politujte ubohou!
Řekneš: „Sestro má!“ v svém zpěvu
a já odvet, v srdci méně hněvu –
Politujte ubohou!