Tu na vrcholu v tichém zadumání
rád s ptactvem zpěvným čekám na svítání
a hledím na slunce, jak niž se kloní
v šeř západu, a ve vsích zvonky zvoní.
Ó v slunci tom zřím Tebe, země milá!
Když vzchází slavnostně, až obzor celý
plá ve zlatě, a vzduch jest rozepělý,
když stojí v zenitu a jak mír boží zírá
neb krvavě když slzíc klesá, zmírá:
Tvé děje vidím, matko moje drahá,
Tvou slávu, velkosť, popraviště nahá.