Setmělo se teď; již bouře kněžka
vmísila se lidských do sporů,
nad vojem se mračna valí těžká,
vichřice se choulí v praporu,
nad bojištěm zápasící tlupy
do chomáčů příšerných se kupí,
časem ozařuje blesku jas
hromady ty do sebe se troucí,
rány strašné, obličeje mroucí,
vymrštěné za třpytivý pas
tělo Tábora, jejž s hůry v řeku
Adamita vrhá v lítém vzteku – –
Hromu zvučí rachot, vichru jek,
lomoz vozů, zbraní, sykot střel,
zpěvy válečné, žen divý skřek,
koňstva ržání, hukot velkých děl,
vůdců povely a boje vřava,
radosti a vzteku bouře pravá,
vzúpění, až kosti proniká –
velkolepá smrti muzika!