V tom kvapně bledý muž před zástup skočí:
„Mně jedinému pomsta náleží!
On žalářem mně zvolna slepil oči,
on tonoucímu strhal pobřeží,
on zloupil duši o mladistvý plamen,
za drahou volnosť dal mi řetězy,
však svobodný duch rozpoutal svých ramen –
nuž, vládče, pohleď v oči vítězi!
A slyš můj soud! Tys vraždil rukou bědnou,
tys hubil v poutech volnosť, právo, lid:
buď svobodným, bys poznal také jednou,
zda větším krále chuďas může být!“ –