A teď zkáza na boží jde dílo.
Těhotné se mračno vyvalilo,
nad mladičkým visíc osením,
krutě – němě zříc a nelaskavě.
Znám tě,“ volá mistr, „znám. Tys Řím,
zkažený tys Řím, vřed bujný v hlavě.
O paprsek slunný jsem tě prosil,
tys však povstal, bys mne klatbou skosil.