A po vlastech, od sídla tvých kdys králů
až do nejchudších českých chatrčí,
ať v plesu tonou, ať juž v slzách žalu
a den jim hází skývu nejtvrdší,
zní slovo tvé, nad všecky statky svato,
z úst lidu dnes až v nebes klenutí:
Jak nedat kov, když dáno srdcí zlato
za chrámy tvé a let tvých perutí?!