Juž odhaluje obrazů svých taje,
tak ladné; při něm mámivý sen stál.
Král vece mu: „Jsem zvědav, co mi dáš?“
Sen, lehce za měkkou jej ruku bera,
mu do dálného ukazuje šera
a ptá se smutně: „Kde jsi, poznáváš?“
On hledí kolem, cos jej mrazně zebe,
že chví se žasem, ladné blednou líce,
hlas jeho zachvívá se: „Vidím nebe
a ty jsi světlý anděl nebešťan.“
Sen dál se táže: „A co vidíš více?“