„Zadrž!“ vece Berka, Michna: „Mluv!“
Ale posel nedbaje těch sporu
ani nepřestává ve hovoru:
,,Žitenice zaleh Roupovec,
bratří Lstibořičtí Žernoseky,
a hrad Kamejk Ploskovec;
povždy víc se šíří dravců vzteky,
z obrácených kacíři jsou znova,
vrchem víry kniha Ježíšova,
ona bible, kterou v hněvu svatém
páliti jste dali mistrem katem. –
Lidstva zpěv a zvonů hlaholení
vítá zbojce jako spasitele,
vše se k Hanušovým nohám stele,
beránkové na vlky se mění,
nejvíc ti však zlostnou pášou příku,
v rejstřících jenž byli kajicníků.
Divné zvěsti vypravuje lid:
Po boku že bílém na komoni
Hanušovi kluše nebes vid
a sbor jeho zlatým štítem sloní;
zázračný prý jest ten nebes zjev
ve krunýři skvoucím archanděle,
zlatý šišák na bělostném čele,
v outlé ruce skvoucí korouhev;
netasený meč kol outla pasu
jarní písní o hruď koně zvoní,
plavý vlas, jak bystřeň v slunce jasu,
přes plášť sivý k patám až se kloní,
jak když zlatí paprskové vplynou
v rána době na pláň nebe sinou,
a kam mávne korouhví svou bílou,
vítězí Čech sterou nad přesilou.“