Ba milá mně a vzácná slova byla,
jež o Kristu jste vřele promluvila!
To bylo jedno tiché odpoledne,
kdy duše svoje čistá křídla zvedne
a, holubice snivá na rtech prahu,
jde pro svou žízeň hledat citů vláhu.
A my se tehdy v okamžik ten sešli
a duše naše ve přátelství vešly.
Kde skepse zemdlena, kde mlčí věda,
kde duše marně východ z temna hledá,
tam v čisté víry stánku v tísni citů
sám Kristus čeká mlčící a v skrytu.
To byla tehdy slova nestřežená,
jež cit Vám diktoval, jež řekla žena,
kdy duše pozná více víry písmem,
než všecka věda přísným sylogismem.
Ba nezvratná to jistě pravda jistá,
že bludná duše v posled najde Krista!