Však mezi tím, co Karel blaze děl:
„Tak u konce ten nekonečný boj!“
v té samé době vojsko nesmírné
juž zuřivých a lítých pohanů
se sbíralo na zkázu křesťanů,
a jako smečka větřili juž krev.
A mezi tím co meče brousili
juž nevěřící k seči nesmírné,
stál Karel klidně s pairy na louce
a radil se o dalším postupu.
Na louce stál a netušil to zlo,
jež plížilo se; světlo padalo
na jeho hlavu z hloubi blankytu,
a bylo jasno v duši hrdinské,
co v temných lesích pohan číhal juž,
a zvedal zrádně proti tomu nůž,
jenž ze všech jeho srdci nejblíž byl.
O bože náš, jak veliký to bol!