A tak sním a kráčím dlouhým polem,
s obou stran se měkce vlní klas,
ach, jaký to sladký, velký hlas
šumnou hudbou rozlívá se kolem.
Ne, on nejde z mělkých pole brázd,
z klasů, které kosa počne klást,
z hloubky, s výše, z celé šíré země,
se rtů, z hrud i zvonů šumí ke mně
jako vítr, když zved’ křídel tep:
Chleba! chléb, ó, chléb!