Po hladkém ledu kolem se mihla,
sukýnka zavlála zlehounka.
Taková pružná, taková štíhlá,
taková bílá a lehounká!
Krotká je, hodná je a rdí se plaše,
jako ta domácí housátka naše.
Jen v očích tmavých hlubokých plá jí
nezvyklý kovový lesk,
snivý pel východních bájí,
tlumená touha a stesk!
Smutno mi, hlédnu-li do těchto očí! –