Vám patřím, mužům drsným, vám, zástupy žen
a dětí, kde z obydlí nesčetných komínů
kouř lehá větrem odplížen
kams v polí nesmírnou rovinu.
A v okna se dívám do dvorů,
znám, cvakne-li, každou závoru,
ať večer, z rána, ať k poledni,
kdo umřel, kdo ženil se, odešel v svět,
vše shodno, vše shodno můj na počet
s tím počtem, jenž bude můj poslední.
Jsem matkou vás všechněch ze vsí i měst.
Všech životy musím stejně nést.