Pláč Karlův, divoký a zoufalý,
dům plnil velký, král si vlasy rval,
na zemi kles, na Boha žaloval
a ve dne v noci držel mrtvolu
v svém náručí a nechtěl vydat ji,
a hrozil smrtí těm, již těšiti
jej chtěli. Posléz svolil, z křišťalu
že v rakev směli uložiti ji
a napustit ji drahým balšámem.