Rozruch věstila tvář výrazná hosta nového,
a když s Čenkovským ruce družně si tisknuli pánem,
řek’ jemu: „Nejdu k vám s blahopřáním, víte již o mně,
že jsem cet jalových nepřítel, že zdaru hojně
bez frásí přeji vám. Sem však vede cos mne jiného,
roztomilý kousek, jejž Bohdan právě mi zahrál:
Dlouho nesestupoval dnes k snídani – díme si: Zaspal!
prázdný však pokojík jsme v posled našli a list jen
na stole tam krátký, zmatený, v němž s námi se loučil:
neplodný omrzel ho život, nám břímě odejme
a k jihu volně letí, své bratřím rámě nabídnout
v zápasu posvátném.“