Ó kterak první slunce po té bouři
Orfeus zlatou lyrou pozdravil!
Jak plavcům z dlaní zmdlených, mozolných
se drala sama vesla ztýraná!
Jak všickni dýchali ten čistý vzduch
a pili zlaté světlo, potopou
se na vše hrnoucí, vše ztápějící,
hřbet peřeje tak jako delfinův,
jenž elegantní moře tanečník
se před nimi mih, aby zel zas,
sta perlí vyhazuje chvostem svým!
Vše byla radost, něha, opojení
a závrať úspěchu, ti statní reci
si v náruč padali, se objímali
a s chvatem z podpalubí přivlečeny
již s vínem měchy, číše rozdány
a v třeskotu jich s hlasným Evoe!
loď plula křídlená slunci vstříc!