A z ticha zašlých let, uniklých do věčnosti
ti všichni volají, je pamět dosud hostí
v svých rakvích nezvěstných. Ty otevrou se náhle,
když křídlo vzpomínky zavane prudce, táhle
a z blízka pozřít dá i v pleť i v její žilky
a v oči oživlé, v ty jasnovidné chvilky...