Byly dvě sestřičky,
stejné jak hvězdičky:
mladší se říkalo Anna,
starší zas Kristina panna.
Uviděv je Toužil, jak šli spolu
do údolu,
zvolal (což měl dávno za lubem)
„Pane bože, kýž jsem Jakubem!“
Smích byl odpovědí na ta slova.
Ale Toužil jal se mluviť znova:
„Smějete se věru nesrdečně,
že chci býti mezi Vámi věčně.
Jestli to Vám ještě málo září,
hleďte na svá jmena v kalendáři.“