Snad mohla by se píseň odvážiti
v chaloupku v horách, kde se dvé těch duší
ukrylo před lidmi a pomluvou;
zde sklonili se v sladké svoje žití,
jež jenom ptáček tikotem svým ruší,
a oni mluví sladkou řečí svou.
Nad nimi anděl šumnou perutí
odnáší jejich všecky zármuti.