V podivných se kruzích stáčí
Láska na své divné pouti!
S přeludy se kouzedlnými
Víc než skutečností baví.
Vystaví si modlu krásnou,
Záclonou ji pozakrývá
Před hledem ji střežíc cizím.
Tiché po samotě touží,
Jméno vyvolené vrývá
Bělokůrým březinám.
Skalám žaluje své hoře
A s potůčky o svých tužbách
A nadějích hovoří.
Nejsou-li milenci klamem
Jinaké vše radosti?
Jenom ten mu přítelem jest,
Kdo s ním souhlasí.
Nenávistí sledí toho,
Kdo nepřeje jeho lásce.
Jiného měřítka nezná
Na světě pro zlé a dobré.