Odešla – však divný osud!
Nikdy tak se nehroužila
v modlitbu a rozjímání
jako dnes, ba věru nikdy
nebyl chrám ten starověký
útulný tak, přívětivý,
staré malby na omítce
svěžejším dnes plály leskem,
hudba, zpěv a staré zvony
do snění dnes kolébaly,
a co svatých na oltářích,
na sloupech a ve výklencích,
dýchalo vše novým kouzlem;
ba i plazící se rarach,
jenž pod nohou andělovou
civěl a se děsně šklebil,
v záři slunce usmíval se
v bolnosladké resignaci.