Tma houstne. Černá i ten čerstvý sníh.
Vzpomíná člověk přátel vzdálených,
teď rozstříknutých do všech světa stran.
A mnohý z nich už leží zakopán
v daleké hlíně. A ta děla řvou
dál hladově nad bílou krajinou,
a běsnící Smrt ku předu se řítí –
jsou chvíle, kdy je výčitkou tvé žití!