Druhého dne za svítání
sekerky se po vsi shání,
a pak od oteckých prahů
dlúhú řadú všickni tahú,
malí, velcí přímo ku lesu. – –
Prosím páni neračte se mýlit,
to netáhnou ještě do plesu,
ani chytati tam medvěda, –
ale volá je tam beseda:
neboť od svých pánů synů vědí,
nač se o besedě nejvíc hledí,
že když sál se pro besedu strojí,
potřeba je na pár vozů chvojí,
pár for ratolestí, lupení,
a má-li být jakés sezení,
několik na prkna klad,
a konečně, – nemýlím-li se snad –
hodně klacků, špalků, doubků, buků,
výrostků, pár pánů kluků – –
než – o ty se postará již publikum –
A však, ke všem všudy diblíkům,
kam jsem se to nyní zabrousil?
Nechme tedy sedláků a pil,
neboť v lese co se děje, víme,
pročež se zas do vsi navrátíme,
půjdem sem tam do baráků,
jak to s dcerkami je u sedláků.