Kdo kolem kráčel, zůstal stát’:
„Jak pěkné je to kvítí,
jak milostně se umí smát’,
a jak se očka nítí!
Chtěl poupě spatřiti bych zas
až všaký obal zruší!...“
bylť kořínek Tvůj – každý zas –
skryt v zpěvné mojí duši.