Po skrytých pohnutkách zrak tvůj teď slídí.
Kramářský obzor tvůj, kramářský vkus.
Nevěříš v principy, nevěříš v lidi.
Modní jsi, ubohý! Poslední z hrůz!
Kterak jsi ochuzen! Máš jen svou pýchu!
Máš přízeň ničemů! Byl bys ji snes’?
Umění! Viď, je to slovíčko k smíchu!
– Posledně, dítě mé, psal jsem ti dnes!