I jen Damete slyš příčinu mé strasti,
Ty dvě kozy, co mi dnes dal otec pásti,
Ty tam, – s oné převysoké skály
Zhůry do doliny se mi pometaly;
Ubohý ten starček neměl více nad ně,
A však mlékem jejich žili jsme dost řádně;
Nebožátka! já jsem je tak ráda měla.
Hned se hrala s nimi a hned při nich pěla;
A když na palouku ležela jsem v trávě.
Vždy mi jedna k nohoum lehla, druhá k hlavě;
Hledávala jsem jim jetel nejtučnější,
Čerstvé větvinky a zřídlo nejčistější,
Sama jsem je často v plese koupávala,
Do chléva též sama večer zavírala;
A hle nyní tam jsou! – Než jak se to státi