Postavou vetchý, v obličeji sivý,
se zrakem divým těká krajem kmet.
On sedne – ale slyší-li krok živý,
zas prchá dál, snad aby jinde sed’ –
bez mezí prchá, v bouři vln i vzduchu,
v skal ticho, lesu šum, jen dál a dál,
pryč v ústraní, kde lidských není duchů
ni šlépějí, ni hlas, ni echo skal!