A daleko jest odtud k skále Dračí,
kde domov náš; – ó kéž tvá Milost ráčí
nám poskytnouti v hradu útulek,
jen šerý kout na chodbě kdesi v stínu,
kam zavěšuje pavouk pavučinu,
klín pod schody, ach, všecko je nám vděk.
Ó smiluj se! Náš sbor, jenž skály láme
a zlato v nich, i my, jenž vybíráme
z vod bílé perly s leskem měsíčným,
my všickni, jak nás dole vidíš v roji,
tě překvapíme k brzké svatbě tvojí,
ó pane, darem přesličným!“