Opatrně malou branku u stodoly otevírá
napřed strčí svítilnu svou, kolem plachým okem zírá.
Ano, on tam na hromadě slámy leží, zdá se, dřímá,
farář stojí mezí vrátky, divý strach mu ňadro jímá,
on to, tentýž, který v lese ležel čelem skloněn v trávu,
vidí zas to zryté čelo, vidí velikou tu hlavu,
vidí mapu pohozenou v slámě; vidí sukovici,
vidí žlutý na krku šál, vidí škleb ve zbledlé líci.