S mint a Tiszának csendes, halk folyása,
Folyt észrevétlenül a vén idő;
Sok régi emléknek szinét levássa;
Ront és tenyészt; pusztító s éltető;
Etelke vár-vár hasztalan; Balázsa
Ki tudja hol jár, róla hír se jő,
Míg végre álmai közé sorozza,
S képét új érzelem halványra mossa.