A lantos éltét, lelkét hajdan
Itten fogyatta búban, dalban;
A dal báját másoknak osztván.
Magának bút vert zenge kobzán,
Bút, mely reményt, vigaszt nem ígért...
És annyi dal és annyi kínért
- Hogy vádlott élte ráutalna, -
Egy galy se lőn rólad jutalma!