Jedna, hle, píše s nezměnnou tváří
odvěký zákon, prastarý, prvý,
s úsměvem věčným, nechať jí září
červánkem písmo neb rudou krví;
druhá k svým strunám s rozkošným zřením
měnivých zjevů zázraky jásá, –
k oběma zíráš s toužebným chvěním, –
toť pravda, toť krása.