Mě vábí to však mocí z toho víru
v hloub lesů ztemnělých, kde klid se hostí,
v tůň samoty, v síň zeleného míru,
kde stromy touží nebe do výsosti,
kde mladé mlází přitajuje dechu,
když pták mu píseň zpívá pro potěchu
a taktem úměrným v strom bije dutý
mdlé srdce samoty, ten datel žlutý.