Tak podumal si starý maršál zase,
jak obyčejně, když si vyjel z lázní,
kde těla stroj si dával do pořádku,
sem na bojiště. Kukátko snes s očí
a kraj se zúžil – viděl už jen matně
svým ocvikřeným zrakem vísky Kleny
a Šerc a Domkov, které zdola zírat
se zdály k němu, bělavý dým míru
z komínů dýchajíce k modru nebes;
vzdych s hluboka a sejmul cvikr s očí,
leč viděl sotva už jen blízké stromky
a kousek polní cesty. Trochu vzpřímil
hřbet lety shrbený a opíraje
se o hůl, řídil po drobounké trávě
stroj sešlý těla svého ke kočáru.