Oldřich, za ním hledě, vece
K sobě: „Jmenem královským!
Jak ten hlupec nadýmá se,
Že je trůnu královskému
Nejbližší! Než nemysliž si
Ve zpupnosti své, že dlouho
Státi budeš na tom místě,
Co jen sluší Rožmberkům!
Nerovnají-li se statky
Rožmberské královstvím?
Nesměl jeden z Rožmberkův
Ucházet se o královnu
Českou, a nepojal v skutku
Za svou cboť ji? Z Rožmberkův