Börtönt lel itt viszont, ki égbe járt már,
Lélegzeni neki itt már iszony,
Eltépni ég az élet rabi jármát,
Megfojtja őt istenszerelmi szomj.
Hol lelsz te írt, kit zaklat szertelen vágy
És óriás fájdalmak súlya nyom?...
Te szomju kín, mely megpihenni nem hágy,
Csitulj el, ó, kiáltsd túl őt, dalom!