Ó paní!
O struny mé duše tluče
ještě ozvěna Tvé písně.
Zřím, jak velké oči září
nadšením a v růžné tváři
jak Ti plane za úsměvu
třepetavý oheň zpěvu.
Slyším, nebes do náruče
skřivanů jak houfec ruče
s úst Tvých vzlétl, písní zvuče
líbeznou; jak deštík květů,
svěžích poupat v šumném letu
rozsypal se se Tvých retů.
Zřím, jak bílé ruce Tvoje
budily mé nepokoje,
když jak vlnky přes kamení,
když jak motýl po lupení,
jak vlaštovky pod nebesy
rozhnaly se na klavesy.