Než ještě Tetka ruce pozvedla,
jež proti němu prosíc spínala,
les zahřměl náhle krokem krušivým,
a z křoví jako bleskonosná bouř
se divý kanec valil zuřivý.
Hřbet jeho štětinami ježil se,
kly blýskaly se pěnou krvavou,
dým valil se mu z nozder oblakem,
a z očí sršel oheň plamenem...
Mih’ kolem Tetky se jak vidina,
na Zeleného vrh’ se Vítěze,
a nastal boj, až země duněla.