Bez Palaméda život můj jest poušť,
já zahynu jak v chmurné sierře
neblahá matka moje zhynula...
Však ona aspoň směla zpomínat
bez hříchu, který v žilách mrazí krev...
Ó noci, ukryj mne, ó odveďte
mne v klášter, abych v kobce podzemní
slzami jméno Palamédovo
si z paměti vymyla! Dívko, stůj!