A nad moře svou vzpjatou náruč třímá,
tak Crnoj Ivo s ním se obejímá,
a moře jako v jednu vlnu slité,
se valí v odpověď a v skály hřímá;
kůň zařehtal v to ržání hromovité, –
pak ztichlo vše, – a moře v lesku dřímá. –