Tomáš polekaný oči otevírá,
na Marta se řítí – a již v ruce svírá
tágo mohutné, jímž, ač byl v polospánku,
zlostně rozdrtil nesmrtnou těla schránku
bojovníka Marta. Tisíc kusů letí
hrozným rykem, podlahu teď kryjí.
Tomášek juž procit’. Ó to strašné kletí!
Apollonu však se chechtot v tváři svíjí...