Tamo, kde z lesů tmavých objetí
na lučin koberec Mže vylévá se,
a v milém, jasném, vlahém podletí
osení již se vlní v plné kráse, –
lesnatá hora stojí, černá, zamračená,
Českého lesa první pevná stěna. –
V půlkruhu k jejím bokům, pokud oko stačí,
se menší lesné chlumky, její bratři tlačí, –
v jich lůně údol jako hnízdo ptačí;
a v něm, co bělounká by holubice,
lovčího zámku v dáli kynou líce. –