Když patřil jsem v ten kraj, mne nehovorný muž,
jenž zájem cizince v mých očích déle už
byl tiše sledoval, děl, míře prstem tam,
kde tulila se víska k skalním hlubinám:
„Nad tamtu vesnici se skála překlání;
už mnoho zasutých je domů pod strání,
vždy s táním na jaře se řítí hory díl,
až zajde víska, tak i člověk, jenž tu žil.“