Nešťastná dcera k smrti poděšena
a blízka mdlobě mlčela jak pěna.
Don Juan seskočil jak vítr z peřin
a oblečen byl za několik vteřin –
a k oknu hned. Jen jedno v pokojíku
bylo, a vedlo kamsi do světlíku,
odkud snad bylo možno s jitra svitem
dostat se na ulici cizím bytem.
Světlík byl hluboký a zlámat nohy
i ten moh’, jenž má k akrobatství vlohy.