Země česká mou jest vlastí,
Já syn český, to mou slastí;
Jen v Čechách žíti Čecha slast,
Čech do Čech spěje domů;
A lze se divit tomu?
Což není krásná naše vlast?
Rcete, kdo ji hanět může? –
V srdci Evropy se skví co růže;
Hledejte v světa vůkolí
Tak utěšené oudolí,
Které věnčí nebenosné hory,
Jímž se táhnou požehnané dvory,
Jehož háje
Jsou jak ráje,
Nímž se vinou valné řeky a potůčky jemné –
A to je ta krásná země,
V níž se těší Čechů plémě,
Země česká – moje vlast! –
Patřte na ni, jaká slast!
Každý strůmek má své dobré bůže,
Každá chyžka vlastní pohádky,
Každé místo svaté památky,
Pěstitelku svoji každá růže;
Každý pahorek má jméno svoje,
Každá kaplička své ctitele,
Každá studánka své přátele,
Každá lípa včeliček svých roje,
Každý háj má místa utěšená,
Zpěvce své a vánky jemné,
Každý les své háje svatotemné,
Každý rov svá kvítka poslzená,
Každý kámen má své zvěsty dávné,
Každá ves své muže veleslavné.