Elhagytál, hűtlen lepkehad,
Hogy gazdag kelyhemet kiszívtad:
Sebaj! Szabad vagyok, szabad!
És vissza téged sose hívlak.
Korlátlanul, fönnen csapongva
Magán, de úr vagyok honomba.
Ha itt siváran veszni hagynál,
Nem nyögne zokszót ajakam:
Minél magányosabbnak, annál
Nagyobbnak érzem önmagam.