Ó, nic! jenom azur šířil se kolem něho,
tak jasný a čistý, ohromný, nekonečný...
On zářivou modří jeho plul vzhůru, vzhůru,
a pod ním, hle, v dálce mizela, hasla země.
A nad její plochou šedivou, jednotvárnou,
kde nejvyšší hory zdály se být jen kopci,
kde oceán šírý tvořil jen velkou skvrnu,
kříž k nebi se zdvihal ohromný, majestátný,
kříž třpytný, jak kdyby utkán byl z kapek rosných,
a s vrcholu jeho mohutné, bílé světlo
se šířilo proudem po širých krajích země!