– „Vše věděti máš!“ s povzdechem mi pravil,
„rád bych se jednou starosti té zbavil,
jež ňadra rve mi jako dravý sup! –
Slyš! – Otec tvůj, mé dítě drahocenné,
je žebrákem! A tajně o svůj lup
se vlci radí. – Bouř se na nás žene
a hlad i bída naším údělem.
Jen jedna naděj dosud ještě zbývá –
ó, dítě, chceš mi býti andělem?“ –
A otec můj se teskně na mne dívá. –
Já mlčela a bůh ví, proč se v tom
mně zjevila ta mrtvá ve vsi žena
s mozolnou dlaní, prací uhnětena. –