K vůli nelidského hospodárství
Amerikán zuří proti černochům;
Evropané horšího barbarství
Páší proti pokrevníkům, bělochům.
Hrdí západní vzdělanci
Proti rovné pleti a své krvi
Zlostné vraští brvy.
Lidu pokojného hánci
Podtají se rotí,
Stráže přepadají nenadále,
Krví měšťanskou své dýky brotí,
Ze pekelných nástrojů
Střílejí na mírumilovné krále.
Druzí kněží vraždí, chrámy boří,
V krvi starců, žen a nemluvňat se brodí,
A ve víru rozbrojů
Odsouzené lotry ze vězení vodí,
A v nich toho moří,
Kdo dle hlasu svědomí
Jiné nabyl vědomí,
Než by jařmo schválil,
Které na vlast vývrh lidu svalil.
Kdo se příčí omámené rotě,
A vida zkažených obcí strasti,
Bývalý zastává mírný zákon vlasti,
Toho zbavujíce dědných statků
Vyhánějí z vlasti rodné.
Koho sok ohavný obžaluje,
Že o moudrosti a o dobrotě
Zřízení nového pochybuje;
Tomu v obci té, (svobodné!?)
Vraždí děti, otce, matku,
Až užáslá trne příroda.
Takto zuří vývrhové křesťanů,
A zuřící jejich vztek
Doprovází divý plesu jek:
„Zdráva budiž Svoboda!“
Rozbujená láje Pařížanů
S matkou odpravila mi tak otce.
To-li osvěty a svobody ovoce?
Dědictví mé obci přiřeknuli,
Co jsou Jakobíni sami nepobrali,
A mně děcku zanechali
Svobodu a zvůli,
Z povětří a vody býti živu.
Zřídka poskytla mi chleba skývu
Ta pokrytská
Láska lidská,
Až mne zahnala sem od svých dveří,
Sem, kdež otrok sloužím zvěři!
Oko mé se v noci nezavírá,
Duši mou bolest a hoře svírá.
Buď to nebi žalováno;
Mezi lidmi místa mi nepřáno!
Padni tedy kletba, zlořečení
Na to zpotvořené pokolení!“