Kde čarovné a ohromné je moje Ninive?
Vše opouštějíc přiznávám si s žalem:
ni stopy po něm není. Obraz úžasný
a překrásný,
divadlo nesmírné mi ještě zjevuje se v temnotách,
poháry svítí, drahokamy hoří,
šílená gesta míhají se, báseň o životě tvoří,
rouhání, vraždy, hrdinství... A všecko v dávných snách
je potopeno jako na dně v moři.
Jak třeštil svět! Jak zápal jeho nítil se a zhasínal,
potoky krve tekly, plály hranice,
hrůzy se množily v obludu příšerné
krev hvězdy ronily, krvavě měsíc plál,
a lidé umírali hřešiti a žíti toužíce.