A tu jeden z vojáčků těch,
ze štíhlých těch sokolíků,
vyskočil, ba vyletěl,
skok a skok k té šibenici,
skok a skok – a už byl na ní,
levicí se přidržuje,
pravicí si mžikem háže,
aby na šíj nesáhla mu
ruka kata Maďara,
sám přes hlavu oprátku,
odrazil se – a už visí
a už visí sokolík ten
jako zvon, jak hlasný zvon,
jako velkonoční zvon.