Ó jaký div, že zachvěly se tiše
polibkem jeho moje fijaly
že vůní, která z kalichů jim dýše,
mé upomínky v píseň roztály,
v tu věčnou píseň, jež mi v duši zbyla,
jak lidstvu zlaté ráje pověsti; –
mně bylo, jak bys v skráň mne políbila
a šeptala mi báje o štěstí.