V těch svatých slzách dětí – hle,
zapomněla své rány! –
Vy dětské lásky krůpěje –
vy buďte požehnány!
Však dílo ruky zákeřné
nechť věčná hanba schvátí,
by matčin prs už naučil
vás v dítkách proklínati,
by kol vás táhly dějiny
jak poutník kolem hadů,
a lidskost prstem vytkla vás
co hyény své z hladu.
Již táhněte v svá doupata:
tu místa pro vás není –
ať žije svatá matka vlast
a kdo ji matkou cení!