– Než abych pravdu děl, máť dcerce ublížila.
Jak dcerky skoro vše, po matce Héla byla,
že zříce na matičku, říc jste mohli hned:
Toť Heléna! – přisnivše deset, patnáct let.
Nad míru střízliva jsouc, jedním přáním žila,
by v plese vynikla a vlasaticí byla
ach, s vlečkou živoucí těch smavých bytostí
a vrkotajících jen samou milostí.
I slyšela již šum a pestrou tlačenici
a hlasy různých jmen už slyší, záříc v líci.
a v duchu smála se už napřed, smála: „Ach,
jak směšný je, maman, jak směšný je tvůj strach...!“