S novými barvami, s novými vůněmi a na stromech s ovocem novým
vegetace neznámých tropů rozevřela se pro nás.
Však ticho nezavzdychlo tu ani, ptáka jsme nespatřili,
ve větvích hnízda byla opuštěna a traviny neskláněly se pod láskou hmyzů.
Podivná úzkost sevřela naše hrdla, ztichli jsme náhle,
únava probdělých nocí a dnů probouzela se v tělech,
a pod žárem sluncí skoro jsme omdlévali.
Tu však již zlatem zářící trůn oslepil naše zraky.
Stáli jsme vysoko, jakoby v pólu všehomírové koule.
Neznámá slunce v nesmírných dálkách, rozestavená v kruhu,
své paprsky soustřeďovala na žhnoucích kvádrech trůnu.
Osleplí, němí zakrývali jsme si tváře a zvolna,
své oči zvykajíce, ke kýženému blížili jsme se cíli.