Ale únava věků nalila tíži v můj pohyb a v rytmech sesláblých kroků
slyšel jsem dunění noci, jež věčná padala za mnou.
Zhořkly mi vůně rozkvetlých dálek, jež dávaly mým otcům zapomenouti.
Zraků jsem nenašel zavlhlých láskou, z nichž svítil by mi příbuzný život
a žárem ze setkání pohledů zanítil v hymnický požár mou duši,
v zapomenutých stepích, kde marně stlívají výdechy odvěké vášně. –