Na myslivně do podkroví
keř se vzpíná jasmínový,
mnohý prut se – ruka smělá –
v okno rozevřené vtírá,
záhon květin římsu vroubí
pestrých barev duhou ladnou,
a v tom vzdušném, hustém loubí
vidím hlavu krásnou, vnadnou,
jež se o dlaň podepírá,
vidím vlasy dlouhé, zlaté,
bílou stužkou lehce spjaté –
Zachvěl jsem se jako proutí,
roztoužen jsem vzhůru hleděl,
Matěj, kdyby to byl věděl,
snadně mohl uprchnouti;
ale tak jsme v malé chvíli
do myslivny dorazili.