„Láska stálou básníka buď druží,
Dokud trnů nepozbude branných
Jemné proutí kralujících růží
V sboru květin láskou vychovaných.
Těžko lodníkovi bez kompasu
Moře bohopusté přeplovati,
Tíž je poutníkovi na Parnasu
Bez lásky se věnců dochovati.
Však ni věčně mladá fantasie,
Která staví lásky chrám i boří,
Která, smělejší než alchymie,
Z kapky rosy diamanty tvoří,
Která trochou naděje hned tyje,
Když se holý rozum hladem moří, –
Vlasů tvých, až blažší léta minou,
Novou neozdobí havraninou.