Faustík sotva 100 dukátův shráb’,
Již mu dráb
Opět psaní podává,
Které takto zní:
„Muži přeslavný!
Dvacet let jsem pomocníkem
Na té zdejší škole,
Od starosti mám již pleš,
Od mluvení vole.
Právě dnes
Stal se kantor nebožtíkem!
Ať si celý hřbitov z mrtvých vstane, –
Jen ne kantor, milý, drahý Pane!
Honoráru dám co mám,
Pikslu totiž stříbrnou,
Po dědkovi zděděnou,
Kterou s psaním posílám!“