Rok celý, celý na ten den
jsem čekal v bázni, nekliden
a ve strachu. Já v hrůze čekal
jsem za nocí i za dnů všech
na chvíli tu, jíž jsem se lekal,
až po všech mukách, úzkostech,
mé drahé, dobré, zlaté dítě,
smrt ze všech trýzní vykoupí tě.
A přišla ona chvíle hrozná...
Zde ležíš mrtvá, navždy spící, –
a člověk pozdě teprv pozná,
co všechno ještě chtěl by říci,
zač děkovat by v lásce měl,
zač ruku stisknout zapomněl.