,Jsi kořist má, leč klidně vrať se domů!
Co mně jsou vaše malicherné spory,
co vaše hry a zápasy a sněmy
a půtky, pitky? Mně dostačí lesy.
Až Libuše zas zbloudí na své honbě,
jsem k službám jí jak z lidí poslednímu;
ji z lesa vyved bych jak nyní tebe,
ji osvobodil jako nyní tebe.
Však pojď! Co o tvůj zápasil jsem život,
bouř černými se snesla perutěmi
nad celý kraj. Spěš rychle! Hrom již hučí,
on nápodobí pouze naše mlaty.
Hle mezi větvemi ti kyne z dáli
již Vyšehrad – jdi rychle! Bozi s tebou!‘