Tak v duchu zoufá zohavený Turčín,
kraj vida vůkol v tichém noci míru,
i světlo v bezpečí tam důvěřivém
zře kmitat oknem chudé chatky ďaurské,
kdež na kolenou křesťanská snad matka
smí v slzách slasti k ukřižovanému
teď klidně vzhlížet s modlitbou a díkem,
že nehrne se krajem bouře Turků,
již vrazili by v útulné jí hnízdo,
kde mláď jí dřímá pod ochranou božskou.