Moderní život. Nervy roztřeseny,
a v duši neklid. Horečně čas letí,
byl’s včera mlád a dnes už stáří ťuká –
to včera jak by bylo velmi dávno,
na lásek pár si vzpomeneš jak v snění,
na čísi měkké ruce, milé oči
– jak modré byly a jak byly drahé,
broušený granát v pozdním slunci hoří –
na snů pár, touh a trochu ctižádosti,
na první úspěch – za mnoho však nestál –
na bolestí pár, jež se zdály peklem –
a dnes to všecko, co kdy’s hrálo v duši,
co plesalo i lkalo hlasem z hloubek,
jak nebylo by. Vzpomeneš a mizí
to všecko, jak by’s hleděl z okna vlaku,
na cizí kraj a pustý, nežádoucí.
Vše jednotvárné. A sedadlo tlačí