A žila v srdcích věrných Čechů dál,
kam nepřítel se na ni dostat nemoh’,
a žila ještě, když ten, jenž ji vydech’
a našel soustrast v cizích zemí lidech,
svou velkou duši Pánu poručil
tím srdce vzdechem upřímným jak prostým:
„Ó Bože světla, dejž té milosti,
by moje vlast šla vždycky za tebou,
jak já vždy šel, i nyní za tebou jdu!...“
a nestalo se – kdo by vystihnout
moh’ cesty božích soudů!