Už je to dávno, hodně let,
co Bublišák svou živnost ved
a kouzelnictvím proslulý
své konkurenty na nuly
co udeptával v tichosti
svou široširou činností.
Domeček jeho byl bys zočil,
na kuří noze jak se točil
na lesní mýti samý květ,
že radost bylo pohledět.
Z bílého stavěn kamene
zpod střechy, prejzy červené,
osmerem oken na vše strany
se koukal jako malovaný;
voněla vůkol fiala,
a bázeň tebe nejala,
přišel-lis k němu na radu
v kvetoucí pěkně zahradu.
Sám Bublišák byl zcela lidský
a nevypadal kouzelnicky
oholen hladce dvakrát týdně,
hovořil s každým velmi vlídně,
poradil dívce, bábě, dědku,
a stálo to vždy jenom pětku.