A konec konců: jaké že je jádro
v dnů našich shonu? Jaký smysl všeho?
A jaký vývoj? Vrstvy orné půdy
pluh přehazuje, spodní přijde vzhůru,
chce slunce mít, dešť živný z plné ruky
a zrna z klínu rozsévače dostat,
co vrstva vyžilá se vmete dolů
na místo její. U mis plných, láhví
si jedni libují a sytí břicha
za zvuku hudby, při plápolu světel
a vůni parfumů a ženských ňader –
co druzí hladově k nim pozírají,
mozolnou rukou hrozí, zrakem chtivým
hod žití hltají a místa jejich
vší vzteklou silou zaujmouti touží.
A že je člověk tvorem rozumovým,
tož argumenty rozumu se snaží
ti jedni vysvětlit, že pokrokem to,
když k mísám bude zasednout jim možno,
ti druzí že to v zájmu vlasti, státu,
pořádku, pokoje a jiných zásad,
když oni budou u těch stolů stále.