V požárech leta jsem spálit šel své smutky a své tísně –
života víno jsem píti chtěl na ňadrech Přírody matky, –
a šílené výkřiky touhy jsem změnit chtěl v úsměvu písně –
Od příšerné propasti zoufalství jsem divoce utíkal zpátky,
zděšeně prchal jsem z království Smrti, kam zbloudil jsem sveden –