S önfékezést és bölcs közönyt felejtve,
Búcsúja terve édes csókba fúl,
És a jövő felől egy szót sem ejtve,
Szedé a percnek kéjét ajkirúl, -
Míg karja közül majd magát kifejtve
Etelka fölsikolt, fülig pirúl,
S kifut - de visszatér, mert ott jön atyja,
Kivel a dolgot persze nem tudatja.