Ve mládí ztraceném my ssáli lži a klamy
a touhy přehnané po věcech, kterých není.
Nám život zakryt byl tajnými záclonami,
pak přišlo násilné a náhlé probuzení,
a pak... To mrzácké a shrbené jho žití
náš mozek sepialo, puch mrtvol zavál z rovů,
žaloby slabochů nám přešly v žilobití,
týž osud schvátil nás a zardousil nás znovu.
My vše jsme zdědili, však málo vymýtili,
zas tytéž otázky a pochyby a přání.
Pod přísným životem jsme sny své pohrobili,
bláhové naděje a idylická zdání. –
Vše to jsme prohlédli, náš podiv shasnul tklivý
a trpkost zklamání nám zachvěla se hlasem,
– pokrytci, kejklíři, již nevěříme v divy,
leč zas nám dobry jsou, mládeží pohnout časem.