Jen časem, když jej špiní hmyz, jej svlíknou
dvě scvrklé babky, družky z květu mládí,
jej do koryta kamenného vhodí, stříknou
naň sprchu, nůžky vezmou, v houni řádí
věnčité po lebce, ve vousu táhlém,
mu hřebelcují po uvadlém těle...
On sténá: dík. A v jeho žití sprahlém
ten sváteční den zjevení je celé.