Já vyšel ven, a vítr jedovatý
ten ovál mne, když kroky sněhem zavrzly.
Jdu k hrobu ženy – ó, ty Bože svatý!
tam hošík klečí, probůh, umrzlý!
Tak klečel – cherub, a ve vlásky plavé
mu sněhu hvězdky vmrzly poletavé,
a ruce něžné ku modlitbě spjaty
a rtíky modré, libě usměvavé...