Zašel v bory se Slavojem Záboj,
mocná bedra opásána meči,
vzdorem žhavým rozhněvána srdce
proti Franku, mrzkých vrahů králi.
V levo Slavoj, v pravo zašel Záboj,
s nimi muži – bratrských to srdcí,
pádných mečů, rozpálených pravic.
Dvojí stranou spějí lisím skokem
k modré hoře, hadova kde hlava
pozdvihá se – s voji svými Luděk,
parob nad paroby královými.
Chmurným lesem, v tichu bouřezvěstném
táhnou muži, jako mračna nocí,
ale mračna s Perunovým ohněm;
jako praskot ukrytého žáru
doznívají kroky jejich v dálce;
v patách obrovská jim těla stromů
vyrůstají z temna jako štíty.
Sklamán tichem, z korun jejich slavík
klokotá si noční píseň míru.