– Vím, těžko chápete, má paní ctihodná,
co právě zřela jste a zvete rozmarem.
Ne muže, zajisté, vždyť málo krásný je –
však rety básníka jsem vděčně líbala,
že věcí krásných říc’ již tolik dovedly
a velkých myšlenek. A to je právo mé
a snad i povinnost... – Jsem dcera vlasti své,