Ó vzpoménky, proč bouříte můj cit?
proč sůl sypete v rány bědné?
Což kraššího, než na vše zapomnít, –
či svítí slunce k vůli růži jedné?...
Ó pryč – pryč, marné vzpomínání!
Den nevzejde, když den se do hor sklání! –