V tom roztrhla se mlha a my uviděli
sokolskou četu stoupat na temeno hory.
Můj soudruh s ironií rozesmál se celý:
„Toť tedy“ volá – „ony českých reků sbory,
jež probudil už ze sna jara úsměv žhavý!
Ti dovedou lid k spáse? poroby jej zbaví?
A shaslou hvězdu slávy vyvolají z hrobu?
Ti osudu vstříc pevně nastaví svá čela
a odrazí tu jeho věčnou, divou zlobu?
Ti dokáží, že ještě síla nevymřela
i v pážích těch, jež poutá sto let řetěz kletý?“