„Jaké to překvapení!“ – volá rada vřele;
„Vítejte! Ctí mi bude, společnosti
uvésti vás, co člena milých hostí,
jenž upomíná vždy mne živě na přítele
bohužel – zašlého. Buď jemu lehká země!...
Pan Živný! – Pardon, budu-li tak smělý –
mé panstvo, prominete hostiteli –
užijte procházky! – Vy, Hynku, pojďte ke mně,
unaven poutí – rád si oddychnete volně, –
odvedu si vás na malinkou chvíli;
a hosty u večeře uvidíte spolně,
abychom vás tu rychle seznámili.“ – –