Tak přilnul Svatoň láskou k svému Háji,
že nebylo proň krásnějšího místa;
dost světa znal: vlast legend zřel a bájí,
kde poslouchávaly kdys davy Krista,
dral pracně na bok pyramid se holý,
noc v širé strávil pustě v chudém stanu,
s Alp temen bílých patřil do údolí,
v sluch jemu hřměla píseň oceánu, –
však odevšad, i z největší mu dáli
vždy myšlenky zas k Háji ulétaly.
Ač dávno muž, byl dítětem vždy znovu,
když po čase se blížil ku domovu.