Ach spánek prchá z oka mého!
Toť strašná noc! – Byť ňadra má
okřála láskou mileného –
mě jíme tužba předce zlá.
Ha, co vidím! Dva biřici spěchají
z komnat, jež obývá kníže pán,
snad jim krutý rozkaz dán,
nímžto kohos nešťastného
zastihnouti pomstou chvátají.
Bohové! já tuším něco zlého.
Mou duši svírá úzkostlivý žal,
na těle chvěju se a tebe lekám se, můj stíne –
a zdá se, klenbou jakoby tu děsot vál.
Pro bůh! Co se to děje? – Tys to, drahý můj Milíne!?