Dohořelo v kamnech uhlí,
zimou div jsem nebyl ztuhlý,
plní se a vlní mysl
také tísně neznajíc,
takže srdce si dodávám
kluk z tiskárny – a již vstávám,
jde již, sobě předříkávám,
pro rukopis a víc nic,
pro rukopis, jejž jsi dlužen,
z tiskárny kluk a nic víc,
to je to a jinak nic.