jí v nitru bylo... Venku v Maremmě
též pustosť vládla, clona šedých mlh
co den se hustěj’ kladla na zemi,
a ráno jednou Pia viděla,
že zbělel celý boží širý svět,
jak by byl sestár’ za tu jednu noc...
A jako země v bílý příkrov svůj
se halila a pod ním dřímala,
tak Pia usínala v žalu svém
a bylo též jí, jak by dřímala...