Oh, lásko, nad pokrčení ramen drobných pesimistů 
jak slunce teplý paprsek tiše povznesená,
oh, lásko, probleskující i z legendárních Kristů,
ty, kterás našich stínů běloskvoucí stěna,
ty, kterás renouveau sladké našich uštvaných duší,
vždy znovu a znovu se vracející pozlatit jejich smutky,
ty, která přicházíš s polibkem, když nejméně člověk tě tuší,
a z něho vyprovokuješ divoce jasné skutky,
oh, lásko pohlaví,
píseň tě pozdraví
či hymna či křeč nebo vzlyky
i tehdá,
až poslední kletbu či poslední díky
vykřikne k slunci poslední člověk.