„Klam!?“ dí usmívavě Maradas,
„chcem vás brániť, lží-li pouhou není
Petrovských snad, že by v rozkacení
voj náš hraniční byl pokořen?
Věru tak! Aj roste Hanuš ten!
Kudy kráčí zemských po hranicích,
v pustých samotách a skrýších lesů,
vydupává sbory váhajících
k děsnějsímu nežli posud plesu;
s Arnheimem k útoku se stroje
volá vyhnance, kdo ještě živ,
aby za pomoci saské broje
zpět je vedl do vltavských niv!
Jako hejna rozkacených běsů
selský lid mu v ústret spěchá z lesů,
že se prachu pozvedají mraky –
za tři dni sem přivalí se taky!
Kaplířové, Kinští, Těchnic, Bubna,
každý zvlaště svůj mu druží sbor,
tak že predikantův ústa chlubná
právem dí, že stěny Krušných hor
bohem oživeny Praze kráčí,
aby zavalily zmetky dračí.