A Tonko hledí... Modro s nebe
jak dovnitř by se snášelo –
Modravé kouzlo jímá tebe –
a přilehá i na tělo –
jako když hedváb vzduchem šustí,
jako když vodopád se spustí
a pořád padá níž a níž,
kde ve tmě nic už nevidíš –
A zas to zvláštní zacinkání...
a ti dva sedí tiše dál –
z nich jeden zase zlato bral
a druhý nezlobil se ani –
A Tonko hledí – chtěl by říc’
cos nutného a nedí nic...