Dcera se mračíc odpovídala otcy:
Zrady své nevylíčíš lichotivostí!
Láska to krásná, dceruli vydati na smrt
Holotě míníš. K chůzy se měj, snad ti život
Daruje milenec můj, když buřiče zjevíš.
Slyše to otec sy vzdychl a promluvil s pláčem:
Jak jsy, ó rozmilé dítě, své lahodivými
Křesťany změnila mravy, jak dobrotu srdce
Zkalila láskou! Časové obživujícý
Slabotu zkleslého věku, ó růžové krásy!
Kam jste se poděli dnes? Vždyť milenka svého
Otce co anděl se házela v nebezpečenství,
Sázela statky y čest, aby radosti syjíc
Zblažila starce, a otec se dívaje na své
Spanilé dítě y v mukách Bohem se cýtil.
Všecko se na světě mění, kníže dnes plésá,
Vězý v porobě zejtra; dnes miluje otec
Dítě, co zejtra ho zradou vyvede na smrt.