Teď čelo darmo v dlaň mi upadá
nad květy těmi, pozdravem z té dáli.
Dech růží kolem, ale zdá se mi,
jak divným tesknem v duši by mi vály...
Ó sestro má, v té naší zahradě
tam po té zimě nové růže pěsti,
až novým jarem krví rozkvetou –
vždyť pod nimi kdes spí nám naše štěstí.