Születünk
repkényesfalú árnyas kicsi portán
gazdagon, szépen, egészséges tüdővel,
nagybatyus akarással.
De kimegyünk s az ősi porta
lassan-lassan belefakul a hihetetlen mesékbe.
Sietünk, lihegünk,
lihegünk, pihenünk,
ijedtre-tátott sötét kapualjak alatt
hűtjük le melegünk, –
melegen bemegyünk,
hidegen kimegyünk,
sietünk, lihegünk, pihenünk, sietünk.
Elernyedt arcunk belehókul
a rothadt sárba, vér-piszokba
és nincsen ennek vége-hossza:
Röhögünk – – köhögünk – –
bemegyünk – – kijövünk,
sietünk, sihegünk, pihegünk, lihegünk...