Podal ruku po pořádku,
každému dle stáří,
potají cos domlouvaje
ještě hospodáři;
ve předsíni hladký klobouk
na lysé dal čelo,
do vozu sed’... a vše zase
k zámku ujíždělo. –
Vojtěch ještě chvíli venku
na záprsni čekal –
volal psa, ten ustavičně
za kočárem štěkal;
snad se durdil na doktora
jako dřív i nyní,
že přemluvil hospodáře
s mladou hospodyní. –