Zamlklá, tichá je klášterní zahrada,
jako když tesknoty v záhony napadá,
jako by tichý a tíživý žal
ve vůni rezed se rozléval.
Sotva se pěšinou mihne jak stín
s růžencem bradatý kapucín.
Smutno a dusno až k zalknutí zde je!
Jen fráter Bonifác vesel si pěje,
když záhon celeru pleje! –