Původně jen bratrů dvanáct
sázavský měl hostit klášter
opat třináctý byl ze všech;
bylo to tak podle vzoru
Krista s jeho apoštoly.
Teprve když jeden z bratrů
zemřel smrtí přirozenou,
z noviců moh' jeden zvolen
na pravé být jeho místo.
Tu se stalo během roků,
nikdo z bratří neumíral,
noviců jen přibývalo
a z nich nejstarší byl Kuno.
Léta žil již v monastýru
v práci pilný, na modlitbách
první vždy a poslední z všech
dobrý, mírný Durink – Němec.
Tohoto sám Šebíř biskup
jako žáka mladičkého
z Prahy poslal na Sázavu,
aby naučil se česky.
K úžasu však Prokopovu
šlo to bídně s výslovností,
tak že spíše po latině
a líp ještě znameními
s všemi moh' se dorozumět.
S bratry přes jazyků rozdíl
upřímně se snášel vždycky,
ochotný byl ke všem službám,
že jej všichni měli rádi,
jakby z jejich vyrost středu.