A bída rostla. Jídla nebylo,
hlad krutý hlodal v jejich útrobách
a řady řidly. Jako příšery,
vychrtlé, žluté, v čákách rozbitých
neb nočních čepcích, s šátky kolem úst,
pokryti jíním, krví zbrocení,
se zraky vznícenými horečkou,
se vlekli stepí, večer lehali
v závěje k spánku, ale bubeník,
vždy ráno bubnující budíček,
jen část jich probudil, neb ostatní
snem věčným usnuli. A dál se šlo