V podzim lupení když opadává,
Že již zle jest, mnohým se pozdává;
Nevidí, že pučí vnitřní svět.
Květen ducha jsi ty, listopáde,
Len, jenž v letě kvetl, se již přade,
Přástvy pak jsou věrné lásky květ;
Uslyšíš milý při rozchodníků,
Uslyšíš z ust samých přástevníku:
Kýž ta zima temná jest opěť.