„Bůh jim to odpusť! jako já odpouštím.
Však opovím vám minulost mou dávnou;
je mi tak blaze dnes; tím lesním houštím
se nese ptáčat zpěv, jak hymnou slavnou,
co útěcha to, srdce mého pouštím –
kdož ví, zda mnoho dní mi ještě zbývá?
Jak dnešek byl, tak milých asi žádný:
vždyť v spánku vrah mne obklopuje zrádný,
a v jídlo smrt mi sype ruka lstivá.“