Což... dosti času. Nejsem snílkem slepým
a hrám-li jednadvacet, stanu vždycky
již při dvacíti. Prozatím... jak pravím...
A vlastně lituji, že na svých cestách
jsem nebyl v Římě – jaký to as pocit
prach cesty šlapat, jíž šel Caesar kdysi...
Vzduch dýchat Augustův a vidět místo,
kde velký Trajan odpočinku došel...
Ach, myslím, svatý Otče, kdybych přišel,
že nebyl bych moh pak už odejíti –
a proto také raděj Svatost Vaši
jsem pozval do Paříže, tuše předem,
že vyhoví mé dětské odanosti.
Můj předchůdce, ten císař Karel Velký
neváhal sice pro svatý jít olej
do města Říma – časy změnily se
a mezi jím a mnou je valně příhod,
tak Revoluce naše ku příkladu
a synovství své k ní popříti nesmím –