A však jeho duch i jeho jmeno
Ve vnuku je znovy narozeno. –
Hle! jak slavný císařský byl děd,
V míru hájce umění a věd,
V hluku války ale statný rek:
Tak i jeho vnuk je František...
Pod ním školství utěšeně květe –
A již vidět, jak rok po roce
Nově símě v novou půdu seté,
Hojnější podává ovoce.
Na rakouské školy – o nichž dříve
Za hranicí vládlo heslo lživé,
Že je nedouctví vazba svírá –
Evropa teď s podivením zírá!
Nás pak toto školství rozvinutí
K vřelým, nehynoucím díkům nutí,
Tak že každý s chloubou provolává:
Františkovi králi zdar a sláva!