Ó, nevděk zlý je, ano, nevděk bolí
a jako dýka v srdce proniká!
Já sliboval mu darmo hory doly,
já zapřísahal lumpa Toníka,
on, darebák, hle, jako skála zůstal...
Nad černým nevděkem tím dumal jsem
a v duši pocit lítosti mi vzrůstal
nad nezvedeným vlasti dorostem.