Ticho vůkol mlýna, ticho v lese,
jenom z dálky hudby skočný tok
sotva slyšán tišinou se nese
k mlýnu vzhůru tichý přes potok,
jehož na hladině měsíc třepotavě
prokmitá se ve vln poskoku
jako sníčky v Růženčině hlavě...
Avšak za kolnou v tmy hluboku,
na jíž bílé osvětlené stěny
vypjal se trs vína rozložený,
ruchu dost a divné přípravy
Jeníkových druhů k příští chvilce
zasahuje měsíc blysknavý.
Shlíd' bys, jak jim v každé hraje žilce,
zda se švandy vzácné dočká as,
zdali není marnou jejich touha,
ani lať a houžví smyčka dlouhá,
ni vích slámy – – „Ticho!“ Janův hlas