Jiní ať líčí tě jako obdivovaného dneškem.
Já v tobě však vidím odhmotněného posla božího.
Básníkův zrak vidí dále do časů nepostihlých,
Věčnost kde medailon kovový modeluje.
Vidí tě básník stranou stojící,
jemuž bylo by potupou, zdáti se jen lichotným dvořanem,
aneb chyby nacházejícím duchaplným popíračem,
básník, jehož omilostněnou svobodou jasnovidný je okamžik.
Vidí tě, s koně jak stařec, otecky seskakuješ
mezi pracovníky, budující znovudobytou říši,
mezi své Čechy, Moravany, Slezany a Slováky,
zvláště mezi ty poslední, ztracené bratry a zase nalezené,
mezi mládež, jejíž zdraví duše a těla jsi připravoval,
dárce štědrý, tvůrce blaha a těšitel,
tak, jak po dlouhých hrdinných cestách
s oddanými ti rekovnými vojsky
odloučen od svých nejdražších vtěloval jsi se
v touhu a lásku.
Vidí též za tvou legendární postavou
prací dobývané bohatství
příští říše, kterou Bůh neopustí,
pro její lásku k lidstvu a ke všemu
co žije a žíti musí,
pro dobro a velikost všelidského sbratření.