A já v té rakvi velké teď jak bez života všeho
Se srdcem drhajícím a s slabnoucím tlukem jeho,
Jak v smrti rukou v žasných snách bezcitně odpočívám
A víc se neznám, neznám nic, kam zrakem mdlým se dívám.
Tu divý sen půl pravdy jen a půl zas skutečnosti
A půl zas báje děsivé a sladké půvabnosti –
Divoucí divadlo – mně vstříc to v tanci rozháraném
Před zraky vyjevenými jak honbou divou hnaném
Se neznámými obrazy ve kruhu pestrém míhá
A tvoře celek ústrašný hned zas se v nic rozbíhá.