„Patř!“ dí otec vážný, „matko tklivá
Na svůj život, krásy růžované!
Jaká přívětivost starostlivá
Přiodívá tváři milované!
Jaký vtip a moudrost lahodivá
S zpěvem se rtů zživujícých vane;
Ten plet krásy, záře šlechetnosti
Máli býti obět zoufalosti?“