Dávno-li, co’s vrcholů těch šumy
oblíbil si, tichou samotu,
dávno-li, co hnízdí tvoje dumy
v nejdivočším větví zámotu?
Slyš a viz! Tam v dáli plesné zpěvy,
kolem ohňů míhají se děvy.
Což můj Adam švarný, veselý
zošklivil si lahodné ty zjevy,
rusalčích těch sborů ševely?
Což ni Judita ni Lea smavá,
Ada rusá, Sulamit ni tmavá,
což ni jedna z božských krásavic
vděkem svým tě neupoutá víc?