A ona kráčí v nich, jak anděl s nebes bílý,
a zlatým střevíčkem je zašlapává v prachu –
v té chvíli nemyslí, že život podoben
též často kvítku jest, jež jedni vypěstili,
by druzí šlápli naň, – líc plá jí v růžném nachu,
a v sladké důvěře zří k muži svému jen...