Zatím když se toto dělo, smutné zvěsty
Vyslankyně navracující se z cesty
Kněžně jeví, že jest mrtev její choť,
Že jej zhlídla ležet na Mženiném břehu.
Užasne se, valí se jí z čela pot,
Trne; vzdychá k sobě: „Mého běhu
Přestkvělého jest tak konec smutný!
Utlačí mne osud přeurputný!“