Však tyran zastavil se u východu
a ze zbrojnošů jednomu tak kázal:
– Jdi, vyřiď hercům, aby dále hráli
a nelekali se mé mračné tváře.
Nic jim se nestane i divákům nic.
Jen smutkem vplížil se mi nějak v duši
pláč těch dvou ženských postav na jevišti.
I odešel jsem, neb ten smutek dral se
zas z duše ven mi slanou vodou očí –
a potom ještě: cos mi hrdlo stisklo
a srdce, jakby zabiti mě chtělo,
bušilo do mne – – Jakýsi bůh vložil
podivná slova na rty histrionů – –
Ať hrají dál, však nechci býti při tom.–