Ó závratný to a vířivý rej,
jímž atom s hvězdné říše letí k zemi;
on Život sám, ač sotva stihneš jej,
se nese světla i vln peřejemi,
tu plá, tam dýchá, porami vře všemi;
aeony letí v různé změně tvarů,
tu v květnou pýř, tam v hvězdný prysk, tam v páru,
tu v ňadrech dívčích, tu v slavičím hlase,
tam chvěje se a jásá ve rozmaru
a neví, co jest změnou v tvarů řadě,
že Smrtí zvem v svém jazyku a čase. –
Buď, Žití, zdrávo ve své luzné vnadě,
buď, smrti, zdráva ve své přísné kráse!