A hlas jeho přitlumený sténá:
„„Bída krutá, pro niž není jména,
jest mým údělem. Leč k tomu prahu
jinou, než ti kolem, nesu snahu:
za svitem jdu rajským, který splynul
do pekla, kde živ já trýzní hynul.
Býval čas, že otevřeno stále
vítalo mne sídlo mého krále,
hrdě před ním hlava má se nesla
v lesku velebném; teď noha psance
s žebráky se plíží k tajné brance,
aby k noze bídná leb ti klesla.““