V propastném bezdnu tmy vhroužena země spí...
Vysoko hvězda plá v samotě nezměrné,
jediný ryzí skvost, pln zářných tajemství.
A z hlubin zamlklých vstříc mlze důvěrné,
v ohnivých proudech svých, v něž noří modré chlumce,
nad hory daleké planoucí stoupá slunce!