Dva starochové s lící bledou
se právě sešli na náměstí
a tichý hovor spolu vedou.
Ten starší, stále hroze pěstí,
vykládá: „Dej vám pán bůh štěstí
a rozumu též k tomu špetku,
vy čeští páni!... Na sněm jedou; –
ti potomkové slavných předků
mdlí jsou, jak stáda slabých zmetků,
jež popoháněl lakotný pán perně.
Jdou asi povolovat nové berně
a Braniborům sypat do pokladen.
Z nich ovšem nikdo, jak my, není hladen,
z nich nikdo nevidí, co bídy všady,
co tisíc lidstva pomřelo již hlady.
Aj, krále zradili nám páni jaří
a krásně v Čechách cizák hospodaří.