On to přece, věčný bože, soudce lidských snah a činů!
Přišel jako svědomí mé zahalený v nočním stínu,
přišel od prahu mých cílů, by mne do prachu zpět sklátil,
přišel jak stín mojí duše, v pravý okamžik se vrátil,
teď mne zničí, teď, když celé žití mého dílo trapné
věnčeno má výsledkem být, natáh’ pasť svou – a ta sklapne.