Mé plátno bělounké, rost’ a se šíři,
buď jemné a hladké jak holoubků pýří,
buď čisté jak závěj sněhová.
Mé ruce, mé nožky, v taktu tom ručím
jak věčně vás jednou písničkou mučím,
tak dlouho, až hrob mne pochová.