To bylo z rána. – Ze sna vyrušený
jsem zaslech' hovor v jejím pokoji.
Náhodou dveře byly nepřivřeny,
já přikradl se a dech tajil v sobě.
Toť Marie! – Mně líto bylo jí –
jak chudinka tak sešla v krátké době!
zapadlé oči a ty rety spráhlé! –
Však proč sem přišla? – Já se zachvěl náhle.
Hle, tiše lká. Ó, běda! žalobnice
jsou krůpěje ty, jež jí vlaží líce.