Te vagy a mélység, a halál, az éjjel,
az önmagába roskadt szenvedés,
mely túlfeszülve vak bacchansi kéjjel
kidörgi azt, amelyre szónk kevés.
Az, akit az élet haragba elvet,
téged keres fel, s együtt sír veled,
te adsz bújának ékes, fönti nyelvet,
az éjszakába te vezéreled.