Nappali pállyáját végezve hanyatlani kezdett
A nap s már halovány alkonyodásra jutott.
S már hosszabb árnyék szakadott a bérces hegyekről,
Hogy zajos égéssel kezde lobogni egy ház.
A ropogó szikrák más házakat érve kigyújtnak
S a tűz mint nap heves fénye világlani kezd.
Pál ezt észbe vevén a csapszék ajtaja mellett
Ittasan, oh ugymond: már kiderűle napunk.
De mikor elhagyná az ivást, megtérni akarván
Ment, de, jaj, háza helyén csak düledékre talált.
Ekkoron a földön fektébe sohajtva imigy szólt:
Mely káros, s szomorú fényre derűle napunk!