A végtelenben két átellenes
Irányban bolygó egyén
Száz üstökös és örökkévaló időben
Csak egyszer találkozhatik
Csak földi voltál bárki másnak
földi mint a többi
Ők nem
Most már mindennek vége
Tündérregénknek vége
Eltünt az árnyerdő éke, lomb virág
Lelkünkben az erdők sűrűje és a lomb
láttalak
fényalak
Hogy java nem lesz
De istenekké csak így válhatunk
mi ketten
De istenekké válhatnánk mi ketten
És egyesülnénk egy érzelemben.
De ezt meg te nem tudnád
De hasztalan - a földiség határa
virág
Nem bir el ennyi üdvöt
De meg volt írva, hogy teljék be az átok ott
Most már tudod
Nem járthatnak velünk már csábos képek
Mi láttára mered föl égnek a fa
Effélét a férfi képzel
Vázak vagyunk
Kényes valók