Majd önmagára fordul vissza vádja:
- Szerettem-é mint férfi őt? Nem én. -
Bálványt faragtam, lelkem ezt imádja,
Ábrándjaimban istenné tevém,
S ím, más ez istent játszva földre rántja...
Ó, büntetésemet méltán vevém,
Nem sorsom üldöz, én vagyok rajongó,
Bolond, ábrándozó, mamlasz fajankó.