– To chytrá řeč je advokáta,
leč nevím, smí-li hrdina
tak mluvit – mně tvá víra svatá –
leč duch můj v dálku vzpomíná,
a když tvé chytráctví tu slyším,
já věcem ukláním se vyšším,
jež byly tu a kvetly kdys
a z nichž v tvé tváři není rys.
Zde hrdinové kdysi byli
– ó běda, kam se ztratili? –
Tví dědci se tu zrodili,
však v těch už drobet byl jen síly –
a povím ti to rovnou hned:
Ten nepřekonáš nikdy svět! –