Však básník už je venku! – Přímá hlava
tak přívětivě na svět se zadívá
jak slyšela by zpívat chvalozpěvy,
že dosažena vykýžena sláva.
A v pozdravení když kdo chladně kývá,
náš básník předc se proto nezlobí,
vždyť pozdravující ten ani neví,
co v krátké době velkého se zjeví
a máme se vším čekat do doby!
On ví, že jest mu ještě dlouho toužit,
ač slávou svou chce slávě jiných sloužit.