Krok svého koně Pepin zarazil,
zrak stíně rukou, nepohnutě stál
a šeptal si: „Div krásy takové
vždy tušil jsem ve snách o Bertě své,
zjev takový as kryje závoj ten,
jejž nikdy pozvednouti rukám mým.
ach, přáno není!“ Vláha stoupala
mu do očí, byl dojat hluboce.