Osel blabolaje ledacos,
omlouval se, „že mu málo
vidět folianty se událo;
on že zná jen trn a mech,
listí, jež narostlo na stromech,
spadlo-li mu v podzimku
na zem k požitku,
jinák že jen málo ví“;
až konečně propoví
na Ježkovo pobádání
dle tajného našeptání:
„Myslím si i já:
co rozumno, skutek to;
co skutečno, rozumno;
myslící,
tvořící
rozum jsem i já!“ –
A sněm celý nadšený
přisvědčí mu s jásáním
všeobecným plésáním:
„„Osel jestiť rozum vtělený!““
Zazněly bukoty bukačů;
zazněly fukoty trubačů.