Ó, dobo mládí, jenom zlatou stézku
před sebou v růžích bujný zří tvůj let!
Co, student, zřel jsem v harmonie lesku,
mně pozděj’ v jiný změnilo se svět:
po bouřích jarních, které mizí v dáli,
ty velké přišly, které v duši pálí,
leč onen v mládí roznícený cit
chlad života přec nemoh’ uhasit!