Kmotra stavidla teď zvedá –
mělať dlouho zadržáno,
a jak vyjde boží ráno,
celý den si pokoj nedá,
stále jazykem zas seká.
Kmotr jako ve vidění,
kdy as konce bude, čeká,
čeká, avšak konce není.
Ach, byť čekal dlouhá léta,
ba až do skonání světa, –
kmotře jazyk nescepení! –