A stalo se: tu Žižka z křesla vstává
a v ruce jeho obnažený meč,
on plochou jeho pozdravení dává
a v ústech jeho lahodná zní řeč;
dá znamení, že slavnosť dokonává. –
Tu z posluchačů nepřehledné tísně
se ozval nápěv, jehož melodie
ohromem zvuků o blankyty bije,
Žižkovy válečné to, hřmící písně.