Národ každý původ svůj co robě
V přírodě před dávným věkem vzal;
Jako dítě s matičkou si hrál,
Nepohledna ještě přímo k světlu;
K prsu matky přírody se vinul,
Teď se klaněl jí, teď strachem hynul,
Líbávaje trestající metlu.
Strach a láska, děcké soběctví
Původem jsou byly všechněch bájí,
A přec v bájích ráj se lidstva stkví;
Člověk tenkrát jako lípa v háji
Honosil se květem volnosti,
Po paloukách blahých těkaje,
Mravokárcův ještě neznaje,
Bujně trávil léta mladosti.