Hrd nesl hlavu, pyšně hleděl kol,
a nikdo neměl dosti odvahy
na jevo dát svůj úžas, podiv svůj,
a císař vešel v síň... Hned Urgela,
jak ze sna probuzena, povstala
a šla mu vstříc, a byla krásná tak
a plna života a radosti,
že všickni přítomní si šeptali:
„Zde omyl vládl! Nevěříme už,
co vlastní naše oči viděly!“...
A hrděj’ ještě Karel usmál se,
a štěstím zpitý ženu odváděl,
a hlučná pověsť zase stala se,
čím dříve byla, pouhým šepotem.