Vévoda utvrdiv řád, a národy vírou
Zdvojené smířiv, rozžal radosti plamen
V Jeruzalemě, že lid, že y knížata ohněm
Hoříc lásky sy strojili radovánky,
Aby y jevili svou y vlídného vůdce
Před světem čest, a bleskotem oslavování
Spojili na věky srdce. Co na nebi slunce
Zatemnil Nuredýn všech hostiny knížat.
Vévodu přijav v hradě co milého Boha
Rozložil krásu a lahody pokladu svého,
Radosti ztišil se hluk, když Růžena jasná
V hostinu vešla, a oči se zaryly v krásu.
Korunu odplaty nesouc koruna krásy
Vstoupila v sýň jak nevinné děvče, a studem
Sotva že: Děkuji! z ust mdlým pronesla hlasem,
Korunu složíc slzami zalila tvář, a
Prozrazovala cyt, jenž stiskoval srdce.
Hrdina ztrnul, a láska se zmocnila obou.