S vážným řekla zorem: „Můj duch již často se chýlil
k té blahověsti nové, již druh váš horlivě hlásal,
a když káže ji teď ret váš výmluvněji ještě,
cítím, srdce celé že k ní se nadobro přidává.
Však povězte, co můž’ v tom zápase síly nerovné,
jenž ramenou mužných, bohatýrské odvahy žádá,
dívka slabá, v tom koutě hluchém, jenž dávno poklesnul
v žertvu cizím, sama předků řeč jen málo znající?“