„Jak jste se vyspal, kmotře, za té vřavy?“
děl ,doktor‘ po domácku; „byl to žert!
To bylo hřmění! soudný den to pravý,
či vlastně soudná noc. Však který čert
je v krávě vaší zašit, řekněte?
Jak sedm ďáblů bučí sice vždycky,
však dnes mi dobytče to prokleté
spáť nedalo. To proud as elektrický
mu dráždí jemné čivy hovězí!
Ač jakás nemoc-li v tom nevězí.
Nu dovolte, jsem doktor dobytčí,
jak po sprostu se říká; drobátko
vám prohlédnu to divné zvířátko
a dám mu něco, ať tak neřičí,
však zdarma, – nebojte se útrat, kmotře!
Já nejsem doktor, jenž se pro zisk dotře
sám k pacientu, jako mnozí jiní.
Jsem muž, jenž v službě lidstva leccos činí.
Nu tedy, kmotře, kde pak máte, k ďasu,
tu krávu, první v světě – podle hlasu?“