Klubko trhlo sebou, chvěti se počalo, v pohyb uvnitř se dalo,
molekule za molekulí rozvířila se v něm
kolem ohniska,
domky, ploty, stromy, lávka, studna, všechno, co spalo,
probudilo se vyplašeno snem,
zajíc kličkoval v strniska.
Po víru a vlnách jeho se rozeplula flotila zvonů
všemi směry ze středu, sklouzaly šňůry tÓnů,
korálky, jež vybuchovaly, vlaštovky, jež zatínaly drápky
a kdes v dáli klesaly narazivše na stěny,
byvše opojeny, byvše zmateny
jako malé oběti mucholapky,
vpravo vlevo, nahoru dolů se vrhali ti ptáci
či ty zvony anebo co to bylo,
kdesi někdo slyšel snad, jak je skála vrací,
kdesi někdo dojem měl, jako by se lilo.
Klubko křídlovkou naplnilo se,
ve stromech se chvěla, chvěla se v rose.