Pod fíkem šumícím když seděli,
děl Aziz klidně: „Azizo, juž víš?“
A její oči byly plné hvězd,
a zdálo se jí, v prsou chvějících
že holubici místo srdce má,
a ta že divě tluče křídloma.
„Vím,“ zašeptala tiše, tiše tak,
že Aziz neslyšel ji. Otec však
jim pravil vážně: „V pátek na večer,
až po modlitbě, smlouvu podpíšem.“