Měšce věru, kleté ony modly,
kdož by neznal v každý skutek podlý?
Spraví vše, a kámen do vody.
Nedivme se, aniž sobě zašel,
hřích se s hříchem ruku v ruce našel
pokorně když Eryn cítě v pěsti,
že mu cos jak těžké stříbro chřestí,
po domluvě chytře zosnované
řekl Fricku: „Dobrá, milostpane!
Brázdičku jen, jak by z náhody –
mlčet znám, a kámen do vody – –“