Fetreng soká, fél-ébren, fél-aludva,
Érzése lét s nemlét közt imbolyog;
De végre, kínosan fölhúzakodva,
Az ablakig bajjal eltámolyog,
(Vetkezve sincs, csak úgy volt ágyra dobva,
Inas vivé be - urfias dolog),
Kinyitja ablakát, egy kertre lát,
Ragyogva süt reá a holdvilág.