A co takto dále nad knih hřbety
sní a dumá na polo,
pojednou se jakýs přízrak kletý
tajůplně a tak líně zdvihá...
rozhlíží se okolo...
tuť je stůl a na něm leží kniha,
a z ní v šero, jež sem padá s hůry,
jako sloupy dýmu se
valí cos, kus po kuse –
ne, ne sloupy, živé divné stvůry.