A přec – ač samotno jde moje stáří
bez tepla družné lásky v zimní mrak –
jsem poznal cele jednu z rajských září,
jež do života line ženy zrak,
a té je dost, bych vznášel zaníceně
k ní navždy zrak a žehnal s díkem ženě – :
tu vroucí zář, jež onde na obraze
zpod Panny víček milostně a blaze
na Jezulátka splývá hlavu malou,
jíž ruka hladí jemné kadeře –
Ó, tu jsem poznal, celou, neskonalou,
tu vroucí lásku dobré mateře!