Před dvěma lety cestou, kde jdu teď,
šli od Sychrova z rána oborou
dva milující. Ona opřena
o jeho rámě, světlý klobouček
ze samých krajek jemně žlutavých
kryl tmavou kadeř, která nad čelem
a kolem skrání lehce zvlněna
v stín bílé její čelo vrhala.
Kol štíhlých údů tmavohnědý plášť,
moderní tenkrát, s dvěma přeskami,
jež kmitaly pod mašlí velikou
z bělavých krajek dívce na krku.
V své pravé ruce velký slunečník,
jímž v chůzi časem hrábla do písku,
a levou ruku majíc vloženu
v mužovo rámě, stále hovoříc
a velkým okem hledíc na něho,
šla krokem lehkým jako chodí laň.