Ta dívka milá zajala ho všecka –
když Václav hlavu sklonil do spánku,
zřel očka její, upřímnost v nich děcka,
v ně díval se jak v jasnou studánku;
v sen zvonila mu píseň její žnecká,
jež závodila s písní skřivánků,
když k jetelině spěchávala poli
a žala potom paličkaté stvoly.