Každé okno bylo plno světel,
prapory se zmítat plesem zdály,
a lid srbský hlučně jásal nyní.
Nad hlavy se povznášely čapky,
šátky mávalo se ku pozdravu,
a král děkoval a slzy stíral,
slzy modlitby. Plál konak světly,
v bráně jeho rozprostřen byl prapor.
Šváby vraha prapor černožlutý,
který nedávno vlál nad konakem.
Moudrý bělouš králův zastavil se,
prohledl si černožlutý prapor,
vykročiv pak, tepl nohou po něm,
jak by vyjádřit chtěl zástavě té
celé svoje povržení koňské.