Míg az élet tavaszában
Szívünk s elménk tüze ég;
Míg tetemünk ép csontjában
Erő s velő vagyon még;
Addig minden örömünknek
Amor legyen szerzője,
Nappalunknak, éjjelünknek
Amor legyen töltője;
S midőn éltünk ősze itt lesz,
Akkor Amort, ki bucsút vesz,
Oly barátság váltsa fel,
Mely a sírig tartson el.