Stroj hvízdá dlouho. Město kyne v dáli!
Komínů trčí celý bludný les
dýmavým sledem vážně do nebes –
a společníci moji zajásali.
Jsou doma, blazí! Já tu zůstal sám
a čítám hladového stroje vzdechy,
než pohne ztad se k horským končinám,
kde duše má snad opět najde těchy.
Již hnul se vůz. A ještě v slunce třpytu
se pyšní město, jemuž pozdravení
posýlám v duchu, pln jsa divných citů,
jak často kouzlem vše se v světě mění.