Únavě, smutkům a úzkosti,
které mi klečely na prsou,
vždy znova jsem unikl k radosti
a podpírán vůlí napiatou
po pádu vztyčoval jsem se, slzami jsem se smál.
Kolikrát klesl jsem, tolikrát jsem se zdvih’,
bylo to mnohokrát –
leč byť bych i toužil po klidu, po rytmu zájmů občanských,
nutno-li, snesu snad nový i pád.