Než co činíš najednou
Tam v nižině,
Nešťastníku?
Šumícím-li svým nektarem
Tě opojila réva,
Již na hladších drahách svých
U břehů, hrady zdobených a městy,
Jsi okusil?
Ha pošetilče,
Dosti mocen jsa,
By’s na ramenou svých gigantských
U veleslávě
Evropu odnes veškeru,
Rozděluješ, rozdrobuješ
Sil svých hojnosť sebranou,
I nepřestáváš
Ji rozdrobovat, ji rozštěpovat,
A prvé tak svěží, statný jinoch byv,
Plazíš se do moře
Jako stařec!