S pahorku, jenž tamto vystupuje,
Mužové dva hledí do těch rumů;
Starší z nich teď k zemi ukazuje,
Zvolá: „Slyš teď matky země dumu,
Kterouž hluchým tvorům hlásat jme se
Hrozným, lidstvu nerozumným tlukem;
K sluchu našemu však vítr nese
Hovor její zřetelným již zvukem!“