Stín ležel ještě pod lesem
a lukou mlha válela se.
Však stráň! Jen slunce vlítlo sem,
již září v berylovém jase,
již silicemi zavoněl
i vzrostlý les i mladič hustý,
zajiskřil rosou, hmyzem zněl
keř ostružin, mech kyprý, tlustý,
růžovost veškeru své řízy
na odiv prostřel sličný vřes,
bělostné v slunci blýskly břízy,
zadýmal starý, vlídný les.
Hoch, objav smrku teplý kmen
a opřev hlavu, odpočíval.