A teď dál.
Člověk by plakal hned
a hned by se zas smál
fíkový list, kdyby měl číst.
Co vím,
neprozradím.
Nepřemýšlejte!
Ruku si na srdce dejte.
Jak je to se mnou,
tak je to s vámi –
každému slunce zajde za horami.
Tož tedy boky. Břicho a boky!
Bývaly v mládí bouřlivé roky!
Jen místo zbylo, parcely pouhé
pro vesty dlouhé.
Jen tajná spíže, tusculum hladu.
V žehnání na ně ruku svou kladu
a na žaludek vzpomínám si s chutí –
to věru dobré místo k prohlédnutí,
Básníci boží, uchopte se varit!
Můj žaludek je skladem slavných rarit.
Příbuzní, kmotři, sousedi, známí,
přátelé, muži tak jako dámy
ve chvílích zlosti, anebo smutku
padli mi do žaludku.
Básníci, ševci, zloději, světci,
herečky, herci, hlupáci, vědci
padli tam náhle v života boji
a teď jsou moji!
Dialog často s tím, oním vedu,
na revanche dám mu v pilulce jedu
slovem či perem
a tak se perem.