A znova bušil mečem o kámen,
až jiskry pršely, a řinčel meč,
však nezlomil se, ani neztupěl,
a Roland unaven zas’ žaloval:
„Ach, meči krásný, meči svatý můj!
Ty zlatem třpytíš se a kameny,
však větší v sobě chováš bohatství!
Co svatých v rukověti ostatků!
Toť nemožné, bys patřil pohanům!“