Nad denní vřavu, šum a ruch a spěchy,
nad věže palácův a domů střechy,
v šer noci hvězdnaté i v jitřní zoru,
nad šedou mhu i modro Vltavy
jak velká urna prosta žití vzdoru
ční Vyšehradu kolos mlhavý.
Dnes místo hrobů, děl a milujících,
dnes slávy nejstarší to ruina,
jen žalov bohatýrů v zemi tlících,
říš záhrobí, kde věčnost počíná.
A pod tou mohylou, kam dohled sahá,
vře, duní, dumá, stená, jásá Praha.