A v temnotě, jíž krajina se halí,
zřím rysy mračné divokého skalí.
Ta chmura vůkol zlověstně se tváří:
kde v polosvitu šalebném a plachém
lem kruhu jasného se s temnem sváří
zřím fantómy, jež srdce plní strachem.
Nad uzly kořenů, jež trčí z mechu
jak zapletených nestvůr černé klouby,
pnou fantastické, obrovité houby
své rudé terče otravného dechu,
jež obletují velké šeré můry.