A zatím, jak nám pozděj’ přišlo k uchu,
co v modlitbách my trvali a v pláči,
svět potácel se ve šíleném ruchu;
tu vida chvíli zhouby, která kvačí,
číš rozkoše všech vášní u výbuchu
chtěl každý k dnu vychýlit, pokud stačí,
a k starým družil jarmo nových hříchů,
a v orgii a ve šíleném smíchu
se v křeči svíjí, vínem hrdlo smáčí,