A juž chtěl polibkem tu pečeť něhy
pro vždycky servat; ale v jejím oku
cos nadzemskými náhle svitlo žehy,
i nezřel ňader ovál, vlny boků,
a jako plavec, který ztratil břehy,
dál tonul visionů ve hluboku,
chyt’ paprsk mystický, zřel v hlavy sklonu,
jak Psyché měnila se – na Madonnu.