My vycházeli často za město,
neb muž ten dobrým přítelem byl všeho,
co roste a co žije na zemi.
Nad keřem u cesty se zastavil
a tvar i barvu lístků pozoroval.
A jako dítě na motýla zřel,
jenž s květiny se snesl na cestu
a křidélka svá zdvihaje a kloně
zdál chlubiti se jejich barvami.
Na želvu nemotornou, která lezla
v kolejnic prachu, chvíli díval se
a potom zdvih ji, stranou odnesl,
neb mínil, že by mohl těžký vůz
svým kolem zdrtit vypouklý ten domek
i domácího pána, nešiku.