Již před ním rozprostřena rodná ves,
slunéčko za bory se sklání právě;
nehledá dcéry, lůžkem tělu les,
a měký mech jest odpočinkem hlavě.
Neslyší boru bájeplný šum,
nedýchá vanoucí mu vesny vůně –
usínáť v naději, že přijde blesk,
jenž vraha jeho strhne v zhouby tůně...