Ó moře, jak tě miluji, ó moře,
veliký praobraze nekonečnosti,
symbole věčnosti
v svém harmonickém zmítání a tichu!
Já žila v oblasti tvých záhad ve pokoře
a v zapomenutí všech světských smutků, hříchů,
já žila v okruhu tvém čarovném –
ubohé lidské srdce na tvých vlnách hořící,
a ty přede mnou obrovitým, nesplněným snem
jsi vítězilo, moře, do apotheosy náladu svou měnící.