Václav v táboře své starší svolav
Vyjevil, že nepřipustí, by se
Nevinná krev prolívala, kraje
Pohubily. Posla vyvolil, a
Mluvil k němu: Dojdi ku knížeti
Kouřímskému, vyřiď jménem mým: Proč
Kníže vyhrožuješ s vojskem, nás y
Naše krajiny že zkazýš? Což, rcy,
Provinili starcy, což mdlé ženy
S dítkami, že mají nectně sjíti?
Nevinně-li lidé trpí, tvé-li
Srdce žádá cti a vlády, slavný
Bojovníku, zachraň lidu, ušetř
Země kvetoucý, a s panovníkem
Pražským v půtku vstup, kdo vítěz, vládni
Kouřímem y Prahou. Václav řekl, a
Posel kvapil k nepříteli, kde strach
Rozbil trůn, co Břetislav s svým vojskem
Do otroctví zklesl. V dým rozvětřila
Moc se, sláva zakalivši tváří
Pouty pohrozyla nádherníkům.
Kníže vzdychal lomě rukama: O
Vraťte Bohové mi zetě, vraťte!
Zasedl v kout, a naříkaje jako
Nedotklivá žena vlasy s hlavy
Trhal, třásl se ouzkostí, a stínu
Lekal, zdali stín y nevyhrne
Hrozýcýho slabým protivníka?