Někdy sic i jeho naděj mizí,
marným se mu zdává namáhání
zachrániti národ, který sklání
dobrovolně šíji pod jho cizí.
Ale z ponurých těch myšlenek
vždy zas vytrhne se, v kronice-li
jako v zrcadle zří onen věk,
s netajenou úctou svět kdy celý
patřil na Čechie velké syny;
ne – ne, nelze tomu uvěřiti,
že by jeho drahé domoviny,
která již již ve propast se řítí,
nezadržel dobrý anděl její,
který nad ní bděl i v dobách těch,
vrah kdy na svých ořů kopytech
byl by roznesl ji nejraději – – – –