Vlk kraj lesa stoje
Ovčáka se boje,
Nekladl za dobré, směle
Pustiti se v stádo celé.
Tu vida jehňátko,
Jež zašlo drobátko,
Sladkými slovy,
K němu propoví:
„Ach! jak mi tě líto, jehňátko,
Že malinké jsouc nebožátko,
Pásti se na pláni musíš
A krutého parna zkusíš.
Sem ke mně bys mělo jíti,
Chladu milého požiti,
I mladinké travičky –
Ze pramene vodičky.
Sem, sem pojď v lesík bukový!“ –
Načež mu jehně odpoví:
„Nech si, nech si krásné travičky,
Zůstanu raděj u matičky:
Nechci pastvy jiné;
Slovo tvé, ač plyne
Jak lahodný med,
Jest jen samý jed!“