V Žibřidově starobylé dědině
Nedaleko od Šťávnice baňské,
V strašných horách, jenž se táhnou k Krupině,
Ležícý, žil rytíř, jehož jméno panské
Jakub Žibřid z Žibřidova*) bylo,
Vše, co s nim se divně přihodilo,
V starých letopisých není doloženo,
Ni to, kterak v Hontě hrozné bídy množil,
Jakých Slovák v Uhřích ještě nebyl dožil,
V žádném spisu není obsaženo,
K známosti to lidské tradicý jen přišlo,
Na světlo pak tiskem teprv nyní vyšlo.
Muž ten, jestli vážné jméno muže
Jej tak ctít můž, jako trn ctí růže,
Mrhal život v měké lenivosti,
V hříšné k dobrým dílům nepříčinlivosti,
Stroje denně marné tance, kvasy,
Y v ty nejsvětější časy,
Nevšímaje sobě bohaprázdný toho,
Zdaž jest svatý Advent, aneb smutný půst,
Jako v pivné krčmě v domě svém dal hůst,
Plativ muzykantům ročně peněz mnoho.