Už není to město vlastenecké idyly –
teď nervosně třídami proudy se valí,
již zápas tu o život a zlato zběsilý,
a stříbrné Vltavy tok se již kalí;
do dálných obvodů shluk domů roste,
lákají chodce restaurantů štíty fantastické,
žen nahotou dráždí tu music-hally,
dancingy, bary vypuzují krčmy idylické...
pár ulic Hradčan ještě dumá v snění –
leč všechno kolem bourá, řítí se a mění.