Králi úsměv z líce chmuru plaší.
„Pěkně velebíš vzduch mého dvoru,
líbeznou tu výspu, radosť naši!
Brlohem ti otravy a moru.
A což, medvěde ty škarohledý,
což hruď pancíř ledový ti pásá,
což tě straší láska, milosť, krása
jako třpytná číš, jež chová jedy?“