Tu k němu spěchali, však nechtěl pes
ho pustiti a Makár prosil tak:
„Ó, zachraňte mě, ač jsem hříšníkem!
To zvíře zabte, stvůru pekelnou!
Vždyť přiznávám se, že jsem lhář a vrah...“
Tu pustil Javor náhle kořist svou
a netrhal ji více, držel jen
ji v spárech, ale tich a kliden byl,
a Makár pravil takto Karlovi:
„Ty bloude, jak jsi lehkověrným byl!
Bez viny žena tvoje Sibyla.
Já vlekl zabitého Martela
v tvou ložnici, když spala. Zabil jsem
zde Alberika, jenž ji chránit chtěl
a svědkem byl ten pes, ten prokletý.“