„Polsko, Polsko! matko bohatýrů,
Jež v tvém lůně sláva posvětila,
Což jsi pro národnost, svatou víru
Proudy krve, horkých slz vylila:
Meze tvoje věnec z kostí vroubí,
Jež tam národnost a víra kladly,
Věnec děsný a však neuvadlý,
Neb tě sláva s věčností tak snoubí!“