A již se zvedal křik a hluk,
jejž pozdravů těch budil zvuk,
a v srdcích rostl teplý tluk.
Poslové nehnou se, dál vůdce hlásá,
zrak touží k stolci, kde kněžnina krása:
„Je zlatým orlem Bořivoj,
však nebem milozářných hvězd
Ludmila spásodechá jest,
ta rajská rosa v zemský znoj,
dech míru v ryčný boj.