Tu zbraní drali se, tu dělnou dlaní,
lstí, mocí, zlatem, dítek loupeží, –
i zdálo se, že rod tvůj tam se sklání,
kam klesli bratři baltských pobřeží – –
Leč tu jak duch tvůj byl by vzlétl z Navi
a na obranu zahřímal: Ne dál!
I zastavil se příboj cizí vřavy
pod svatou horou, na níž ty jsi stál.
Řip věrný sám tu strmí vzdornou skrání –
svým horským vojskem opuštěný král.