Mha šedomodrá line z chorých kmenů
v smouhách; v tuhých lupenech
sině se blýští nebe parokruh.
Smrtelná tma stoupá ze studené hlíny,
jak vody stojaté a malátné,
těžko zpilé syrou černotou.
Věci prořídly a cize od sebe
vzdálily se, menší, stuleny.
Žlutý domov vzejde někde v okně.
Trochu prochladlého čpění.
Když se opět blíží skon,
plytkost toho všeho kol
sílí mne a mění
v rozsáhlou prázdnotu.
Ztráty, bolesti a hrůzy
jsou jen mírné vlnky
okeanu nebytí.