Ach, umřít ne, když slunce zapadlo...
chtěl zhasnout bych, když zapadá...
Kdy oči něčí v zraky mé se hrouží,
kdy něčí ruka k šíji moji touží,
kdy ještě možno snít bláhové snění:
hle, táhne jaro zas, to podzim není,
jaro se v duši moji přikrádá –
chtěl umřít bych, kdy slunce zapadá,
však ne, když zapadlo...