A tak tam v dumách smutně zíraje
půl v nebesích, půl české na půdě,
zaslechnu zvuky, tak jak od ráje,
když zbloudiv tón k člověku zahude.
Jak harfy struny zprva za ticha,
pak mocněj’, rychlej’ oře deptáním,
pak jako trouba u zdí Jericha
a koncem jako hromu hřímáním.