Ó, česká kniho, jak ty sama
přestálas krve, ohně křest,
i lid, jenž prožil hrůzné drama,
vstal v žití nové, byl a jest!
A za život svůj tobě vděčí,
jež drahou, sladkou, rodnou řečí
jej budilas, když spjat byl snem.
Ó, česká kniho, tys to byla,
jež zázraky ty učinila,
že promluvil, kdo dosud něm,
že onen počal žíti znovu,
jejž nést už chtěli ke hřbitovu –
že znovu vstal, na kraji rovu
když zachráněn byl Jungmannem.