„Přísně nesuďte, prosím, řeč prosté dívky nejapnou,
jež zapřísti hovor počasím jen umí nebo setbou,“
mníc, že mlčí pohrdou, ostýchavě řekla Liduška.
„Jsem děva venkovská, všední, ducha nevzdělaného,
neznám vtipně mluvit, slova krásná umně vybírat,
jichž hlaholům ladným v městských jste uvykli salónech.“