Stařec zvedá ruku zhubenělou.
„Chceš se opít, hochu, krví vřelou?
Vysměje se paša tvému vzdoru. –
Lid už nyní vyssát do úmoru,
krkavci mu z těla srdce klovou
a ty chceš jej vrhnout v bídu novou?
Má on pykat za tvou dětskou pýchu?
Zrádče, zrádče, vyvolenče hříchu,
ctižádost tě do záhuby vede, –
nuže zahyň!“ – Jeho vlasy šedé
vítr cuchá. Vratkým stoupá krokem,
mladík žhoucím sleduje ho okem. –
„Otče!“ volá. Kmet jen rukou kyne,
dále kráčí. – „Nechať zrada zhyne!
V zárodku já patou zdrtím hada!“ –