Vámi církvi, nevěstě kdys Páně,
zneuctěn je liliový šat,
zlatem krášlíte své prázdné skráně,
těla šarlatem, jak činí kat.
Blesky zlatíte řeč svoji chudou
volajíce zvukem zvonů všech,
že se lživá ústa modliť budou
cizí slova z pozlacených kněh.
Zovete se Krista tovaryši,
a jste vlci. Pryč, vy lestní mniši!
Kristus ovečky nes na rameni,
vy na káře vezete je sprosté
k stinadlům, kde strach a hrůza roste.
Co vy působíte, k spáse není,
kde se zjevíte, tam svár se množí –
pryč, vy kramaříte s láskou boží,
pryč! Či proud, jenž třísní české řasy,
zdrojem lásky je snad? zdrojem spásy?“