Možno-li zobrazit vtělenou něhu,
na křídle motýla lehounký pel?
Rozplyne na slunci, lehčeji sněhu,
uletí, když jsi ji pochytit chtěl.
Dívčiny lepotvar, mladistvá tvář,
pod čelem klenutý obočí tah,
hluboké oko, jak ukryté v snách,
růžená ústa, v nichž Mílek – ten lhář,
úskočně, motýl jak v poupěti skryt –
uplétá osidla mužskému oku.
Potemné kadeře v bujném zřít toku
po šíji z úběle volně se skvít.