Kdys v Paříži jsem bloudil v ulic spleti,
jež chvěly se jen rachotem a třeskem...
Pak v divý kout jsem zapad; bledé děti
tam hrály míč... Klid vál tam ticha steskem
a řady lavic vytesaných v kamenu
se táhly půlkruhem jak šedé hroby,
bez diváků tak chmurně zřely v arenu,
jež z Lutecie zbyla v naše doby.