Sokat mondék szerettemről,
Sok szépet, jót s édeset;
Sokat mondék szerelmemről -
Hajh! s még is még keveset:
Lelkes, szíves tekintetét,
Kegyét valóságának,
Édes rózsa-lehelletét,
Mennyét édes csókjának, -
Ki képes azt lerajzolni?
A mi úgy el tud bájolni,
Hogy keblem ezt érezvén,
Embernél több vagyok én.