Slunce spěje výš a skřivan zpívá,
Labe šumí v olšin a vrb vzdech,
mír a požehnání s výše splývá,
zlatem pláň se jiskří ve klasech.
Milý kraj teď dýše spokojeně
po urputném věků zápolu,
k slunci tulí se jak on k své ženě
tuhou dlaní plnou mozolů,
z kterých vzchází mu žeň jeho práce.
Zpívej, skřivane! – – Snít může sladce.