Slzy hojné řeč mou provázely,
pohnut v duši naslouchal mi opat,
poděšeni naslouchali bratři.
Trapná pro mne byla chvilka ticha,
jen mé vzdechy v refektáři zněly,
a v ně tepot křídel vlaštovice,
která vlétla otevřeným oknem
pod klenutí jeho zasmušilé.
Ze zahrady voněly sem růže
a lkal slavík z hloubky duše svojí.