Pak slyší pláč a nářek sirot, žen
a kletby padlých bojovníků.
Štván vinou prchá z lože svého ven
a trhá šílen z pochvy dýku,
kol sebe mává, úpí, proklíná,
až k ránu v mdlobách teprv usíná –
a proti zradě nikde líku!