Ztrestaný sbor mnichů valnou dobu
snášet musil pekelníka zlobu;
marně zaklínal a boha prosil,
vláhou svěcenou dům celý rosil.
A by dostoupen byl vrchol trýzně,
biskup rozhodl se, v jejich středu
prodlít hostem na znamení přízně –
kterak ďábelství skrýt jeho hledu?
Sboru tesknému pluh péče, hoře
hlubší vráskou chmurná čela oře,
čím den uvítání chvátá blíže –
až je soudruh jeden zbavil tíže.