Tak dlouho ležel bez hnutí
na šeré zemi v hrozném boji, –
nad ním, hle, z mrtvol klenutí...
Jen jedna sosna prázdna stojí...
A věděl teď: ty šašku, vtisk’
jsi provaz do ruky mi, blázne,
svit hvězd jak padal do křovisk,
tys přivedl mne k sosně prázdné
a tajemný mi pokyn dal...
A šíleně se rozesmál...