V svém světa nedbání a zhrdě pravdy cizí
ta děva bohům podobná
jak drahocenný kov tak měla srdce ryzí,
jen prostotou svou ozdobná.
Ó blažen, v jitřní máj mé vlasti milované
kdo její mízu pil a vznět!
Ach dosud zlatý věk ten v prsou pěvce tane
jak zkamenělý v zemi květ.