Tak zpívají. Tlum jejich víc a více
se vzmáhá, roste. Letí jásajíce;
kdo jednou vínem svlažil rety spráhlé,
skráň ověnčí a ve závrati náhlé
jde za nimi. Král žezla v thyrsus mění,
kněz na rty maenad tiskne políbení,
kdo helot byl, jest bratrem svému pánu.
Zem nestačí jim. V kterou světa stranu
se obrátí? kdo postaví jim hráze?
Dál hřímají, jak dlouhá step se vine
kraj před nimi. Jen dál! cíl blízký kyne. –
Hle, slunce zlatí juž sníh na Kavkaze!