A na svou bábu také při mně vzpomeň,
jak břečtan k dubu ke mně přilnula...
Kde jste vy, chvíle, spolu kdy jsme žili,
kde jste vy, bouřky, ticho minula?
Tady to bylo – lidé dva tu byli –
dvě hlavy mladé se tu mučily,
by štěstí našly, jiným rozdaly je
a marné bylo jejich úsilí?