Vládaře kdys boháč jistý měl,
A o něm se časem dozvěděl,
Jak mu mrhá statek jeho.
I povolav sluhu nevěrného,
Tak mu vece: „Co to slyším, nevěrníku?
Ty mně nectně mrháš, hubíš statek můj!
To-li důkaz povinného ke mně díku?
Nuže, slyš a věziž další osud svůj!
Ze svého mi vydáš počet vladaření,
A vše odevzdáš mi zboží mé a jmění,
A nebudeš u mne vladařiti dél!“