Při záři hlavně Chrudoš uviděl,
že osudná hrozila záhuba,
že vítězila v hradě přesila,
že muži jeho v krvi leželi,
že spása jeho pouze v útěku.
Však pýcha jeho zadržela jej,
shlíd Vlastu v bílé říze zářící,
a těmi slovy vyzýval ji v boj:
„Ty bledý přízraku, tas břitký meč!
Viz smečku fen svých, které rozkrušil
jak hnusný hmyz můj bohatýrský mlat!
I tebe, věř, že skolím v mrzký prach,
a na zemi se svíjíc zapláčeš,
že’s vyměnila za přeslici meč!“
Po těchto slovech mlatem zamává
a mocně proti Vlastě mrští jím.
Mlat vzduchem zahučí, a Vlastin štít
zaduní ranou jeho hromovou,
však Vlasta sebou ani nepohne,
a tato slova vrhá reku v tvář: