Jen jednou přišel Kdosi,
byl mohutný a velký jako gigant,
já nesahal mu k bokům.
On Herkul nazýval se,
jen nahnul se a moje koule těžká
všech světa dílů
se na okamžik svezla s mojich beder,
já cítil, kterak přestala mne tížit,
já volným cítil se po věcích poprv;
jak ze školy žák prchá, já jsem prchnul
a cítil nebes vzduch i prostor, kosmos,
dech trpce zahořklý té mořské sláně.
Co věky nesl jsem, teď nesl jiný,
a já byl atom v tom, jak pampeliška,
ať zlatý květ, ať lucerničky pýří.