Tak jsme žili vedle sebe,
docela si neznámí,
a jen modrý proužek nebe
chvěl se okny nad námi.
Za zdí tenkou moje vzdechy
slyšel jsi, můj velký žal
bez útěchy,
zítra na popravu jíti!
Tak jsi ona verše psal,
„já nechci ještě mříti!“