Na plecích bohy maje,
pokojně lid náš přišel v požehnané kraje.
Jsa z orby živ, nezvedal nikdy kuše,
ni mlatu, leč – kdy soused vrah
roznášel smrť mu po nivách.
Lid český jatce nevraždil, ni neotročil,
a věře v přírodu – praboha bohů,
rozséval mír a lásku, kamkoli jen kročil,
klas z potu vstal, kde zastavil svou nohu.
Lid český nepálil, a když mu víru Krista
přinesla ústa slovanská a srdce čistá,
rád prsa otevřel, ač nebyla mu darem,
neb lid náš lidským byl i v náboženství starém.
Však pod záštitou víry Karel Velký, svatý
Slovanstvo vraždil svými biskupy a katy,
a jeho Němci podnes od příchodu Čechů
z té půdy nedali jim sousta beze vzdechů,
brať štvali na se a na otce syny,
neb vražda byla vírou jejich pravou – –