Búsan enyelgő dalnak hangja szól
A víg fonóban lányok ajakán;
Künn a vihar zúg, künn a hó szakad,
Míg benn, az egyszerű boldog tanyán:
Nyíl minden arcon kedv s örömvirág;
- Tiéd az élet, boldog ifjuság! -
Nincs álkodás itt, s nagyvilági fesz,
Az óra tűnik, a bú s gond kivesz;
S ha édes szívügyében összebú
A szende lány s az egyszerű fiú:
Édes szülének, aki látja, nincs
Aggó szivén nehéz gyanúbilincs.
Mindent fiának szólít egyaránt,
Édes lányának hí minden leányt.
Egyszer kifordúl s ím a tengeri,
Gyors pattogással a kéményt veri;
Majd a fogasról kancsót vész elő,
És megtörűlvén gondosan elől:
Tele csapolja a karcsú edényt,
S édes borral kinál leányt, legényt;
És hogy jobban csusszék a bor vele:
Akkorra kisül a fris csőrege.