Smutným svým zrakem pohlédni na mne
a požehnej Samotě mé
(by nikdy nepřišel přítel požádat lože)
a smutným svým dechem dýchni mi v tváři
a vysuš mé zraky,
bych mohl Tě stihati za mraky pohledy svými
(bych daleko viděl a hlouběji za obzor hmoty)
a svatou svou krví pokrop mé klasy
a napoj studánky mé
(bych lépe pak chutnal slanost a hořkost
svatosti Tvé)
a smutnou svou dlaní zastiň své slunce,
ať zhasnou lhavé úsměvy mé
(bych lépe pak pochopil bolestné smračení
Tvých tváří...)