– Ten dlouhý den a noc zas dlouhá!
Vše plno snů a divných tuch.
Mne v dálný kraj kams vábí touha,
kde lidský snad už není vzduch...
„Bych uzřel, co jsem dosud nezřel,
a neřek’ nic – a potom zemřel?“
Zde ukut někde na mne šíp,
já nelovil tak dosud ryb!
Však nejásej hned, Konavljane!
Já přečkám už, co přečkat mám,
já dobře vše vždy proved’ sám
a v konec má se vůle stane!
Hle, pták zas letí k Mrkanu –
a já živ doma přistanu! –