Právě Šillerovu přečetl jsem píseň,
Láhev s Mělničinou přede mnou tu stála,
Ona mysl k zápalu rozhřála,
Tato s prsou svrhla všecku tíseň.
Bylo mi, jak by dvé perutí,
Jedna z vína, druhá z básně, vzlétlo,
Po obou mi stranách jaře zkvétlo,
A u vyšším jakéms’ pohnutí,
Zazpíval jsem sobě, nevím ani,
Ozvěny-li ono doznívání,
Či duch vína pohrál se mnou,
Dotknuv se mne září jemnou?