Podzime, tajemná dobo! Ty světlem luny a lampy,
snu světlem kouzelné teskným věcí tvář oblévající!
Ty okna zalitá modrem, snu modrem oblohy, dálek,
příbytků, dusí okna teskně nám ukazující!
Čase, kdy záhadná bytost, jíž prosté jméno je člověk,
půl pravomocný občan, půl cizinec na této zemi,
víc věří v Sudiček dar, než ve vlastni vůli a moc.
Kdy se mu zdá zde být všechno určeno tajemným řádem,
mlhavou duchovou přízí kouzelně opředeno,
přízí, za jejíž konce, gestem jen duchově lehkým,
pohybem Nejvyšších Bohyň tanečně suverenním,
Moiry, k skrytému cíli, s výše své hýbají vším.