Přece volám: Stůj! Zda lidské srdce bije
pod tvým rubášem, ó mluv, ó nešťastníku!
Hamlet já jsem rovněž, dítě zmaru, mžiku,
Horatio můj, toť moje poesie!
Třtina vetchá, nalomená v bouře ryku,
stín, kterému srdce zžírá pochyb zmije.