Vy hrobu stíny příšerné,
z nichž prázdná leb zří do světa,
mě neleká ten příkrov váš,
na němž chudobka vykvětá.
Mně nehrozí předčasná smrť,
jáť s úsměvem jí v líce zřím,
jen v tvůj-li posvěcený klín
své mladé srdce uložím!