Zaplála líc v plamenu...
„Železného prstenu“
kdysi bratři svorně byli,
scházeli se, spolu pili,
o všem v světě hovořili:
O té bídě těžkých dnů,
o té lidstva příští zoře,
kterou chtěli vítati
v dlouhé, bědné lidstva hoře
mladistvou svou závratí.
O tom velkém probuzení
národů všech v jeden cíl,
v divých bojů burácení
člověkem by člověk byl,
o té snaze horečné,
o té touze sopečné,
na lidstva skráň, pot kde svítí,
aspoň jednou vykouzliti
příští jitro báječné!
O tom velkém blahu všech,
kteří přijdou k lásky stolu,
bratrství užiti spolu,
budiž Maďar, Němec, Čech!
Co dnes zbylo z tužeb těch!