Král chtěl juž říci: Budiž tvým, ó dítě;
v tom Nârada, host nebeský, vstal hbitě,
tvář zakryl rukama a zaštkal prudce:
– „Ó běda! běda! běda, v hořké muce
se celý chvím, neb hledím v dobu příští.
Stín bude, jenž se nyní sluncem blýští,
prach bude, jenž jest na vrcholu slávy;
rok jediný a v bezžití luh tmavý
tvůj ženich sejde, jak list v proud se řítí!“