Křížem se poznamenal, poděšen ostatky svaté sevřel v pěst.
Hlas konejšivý uslyšel a před ním otevřela světlo dálka daleká –
a v ní bílého jak svíce spatřil člověka,
měl oči jako plamen ohně mimosvětské krásy
a v pravé ruce držel sedm zlatých hvězd.
A zase rozplynulo se vše vzduchem, jenž se mírně modral.
A Milič hleděl zdiven v prázdno.