S úsměvem naň hledí Přemysl i vece:
„Což ty, pane Jiří, sedíš beze slova?
Vždyť i tvé se křížem skvěly juné plece.
O šachu ten příběh netaj ze skromnosti.
Doufám, že zaň dojdeš chvály pánů hostí
a my rádi známé vyslechneme znova.“