Vždy hloub jde cesta, mezi tmavé sloupy
stín zvedne se, kam s bázní noha vstoupí,
neznámá křídla větrem chladným dují
jak poutníku v Ellory skalné sluji,
směs potvor na podlaze, blíže stropu,
kol šklebí se a svíjí, na potopu
však stínu brzy splývá všecko děsíc.
A brzy oko velký vidí měsíc,
jak stíny pozvolna si klestí cestu.
Je krvavý a podzemnímu městu
je pochodní... Ó zjevy fantastické,