Jak pátrá jim v důlky! Proč nejmladší z nich
zří důlečkem třetím, tak černým tu z čela?
Proč druhé, k níž kadeř lpí zakrvavělá,
v týl zdrcený propadá blyskotek mih?
Již dlouho a mlčky tak přemýšlí máť,
zlou ruku kdo vložil jí na sličnou mláď,
že zkazil se líček těch růžový pel
a hlavinek poupátka opadla s těl –
„Ztulte zas ústečka k líbání,
hrdličky hravé!
Svitne-li sladké zas usmání
v očinky tmavé?“