Nebudu, otče! ó nebudu více tě marnou
Mořiti láskou, vděčná mluvila dcera,
Na věky dobře se měj, má utěcho sladká!
Prchni y z mysli y s očí obraze krásný
Blažené lásky! O kyž – ach! co vřelice mluvím?
Proč se mi přes moc podoba slavného muže
Před oči staví? Nebudu na tebe marně
Mysliti, hrdino můj! Ztiš ubohé srdce
Žádosti proud! Byťs y pukalo, přemohu lásku.