a jihly oči, jihly tváře rysy;
tu mezi vous, na jízvy důlek lysý
se jemným tknutím tiše vložily
ne chladné nůžky ale rty dva vřelé
tak měkce, jak jen mohou archandělé
snad líbat! Tak tam něžně, dlouze visí,
že mrtvého by slastí vzkřísily!
Ó, tenkrát Heralt každou vteřinou
dal důkaz, že byl silným hrdinou,
neb takou hubinkou být líbán, – prvou
i druhou, stou – a nehnout ani brvou,
toť víc, než může všední smrtelník!
Dal by si ruce, nohy probít hřeby,
by na rány jen dostal taký lík,
pak zmučen, zprobodán – by byl jak v nebi.