Tam za Řip slunce k západu se sklání
a větřík v lesích šumí na klekání.
Zář poslední se loučí s vrcholi
a stinný závoj soumraku ji tlumí. –
Již lesy chvilkami jen šeptem šumí,
jak ústa z polospánku hlaholí,
když pestré sny se přibližují duši
a živý obraz bleskem mysl vzruší.