Večer tichý byl. Tam na západě
lehounká se rděla záplava,
v besídce tu na knížecím sadě
bělela se dívčí postava.
Ku bělavé potištěné bláně
klonila své okytěné skráně,
a jak se tam v dáli zablýštěla
na nebeském temnu hvězdička,
z nevinných se oček vyprýštěla
nade čtenou básní slzička.
Ó, kdo stihne hloubku toho citu
Ó, ty stíne lidské společnosti