Slunce zapadlo u věčnosti moře;
Na jeho mohylách žertvy se pálí
V růžovém ohni od hory ku hoře.
Hluboká noc se za sluncem přiválí,
Hlubší než hrob jeho hluboké moře.
Ještě papršlek poslední vysvítá,
Z blankytu modra to temno zahání;
Poslední vzdech to nad námi zakvítá,
Slunce to poslední je požehnání.
Hasne i hasne, uhasne – umírá –
Hrob nade sluncem své brány zavírá.