Ztemněla krajina; 
na západě již hasly strusky žhavých mraků,
cikady zpívaly.
Vášnivé toužení
usínalo v krvi západu, tam v ztemnělých obzorech,
v objetí oblohy,
jež splývala se zemí v teplém, plodném spojení.
Vášnivá duše má,
ty duše ženská, oplodněná zmírající touhou,
vyvřelas bolestí!
Z temnoty východu
se měsíc vyhoup’ rudý, zkomolený mraky.
Vzpomínky vytryskly.
Odešla ode mne.
Vášnivé toužení
se rodilo tam v tmavém východu, kde zem se
s oblohou objímá.