A na tom křišťálovém balvanu
jak z nečistého ledu, držel se
vší silou křečovitě nahý muž
na znaku ležící, a ze sto ran,
jež při zápasu s živly utržil,
se krev mu lila v slané peřeje,
již tvrdošijně, dravci hladoví,
jej shltit chtěly. Závoj tvář mu kryl,
a unavený, zmírající hlas
tak kvílel v žalosti: „Což neslyšíš,
ó králi Ježíši? Jsi něm i hluch?
o slitování volám! Ustrň se!“