A kráčel zamyšleně ku předu,
kde skála dál do moře vbíhala,
a zastínil si oči rukama
a zíral na loď bystře, pátravě.
A zatím Nicoletta zahlédla
na blízku starou studeň omšenou,
kol které plané růže bujely
jak malý les, a rychle se schodů
do skály vrytých, úzkých spěchala,
by ukojila žízeň palčivou,
a natrhala růží; sotva však
že dostoupila k studni, vyřítil
se náhle z růží divých mužů dav
a obstoupil ji. Něma leknutím
se octla v rukou jejich, běželi
s ní k chobotu, kde člunek jejich byl,
a výkřik, který z prsou vydral se
jí pozdě teď, uslyšel Aucasin.