Byl krásný letní podvečer.
To nebe čisté jako oko děcka,
v němž starost žádná, blahost ale všecka;
tak čisté nebe, jako mysl svatých,
již plynou v jasnu na perutích zlatých;
tak čisté nebe, jako sama ctnost,
že možno zříti až tam v bezednost,
kde hvězdinky na lůžku modrém spějí,
dřív nežli na pouť noční vycházejí.
Byl krásný letní podvečer.
Tak ticho venku jako v chrámu Páně,
kdy cherub snáší do své zlaté báně
povzdechy tiché z hloubi srdce jdoucí,
jež rád vyslýchá Vládce všemohoucí;
tak ticho venku jako v srdci šťastném,
jež hoví sobě ve snu lásky slastném;
tak tichounko, že ucho doslýchá,
jak příroda si klidně oddychá.
Byl krásný letní podvečer.