Bětuška již v komůrce je své,
ale marně k sobě spánek zve;
na rtech ohněm polibek ji pálí,
a kam hlédne, všude jak by plály
jiskrami dvě velké, žhavé oči.
Marně dívka modlitby si šepce;
myšlénky se steré honí v lebce,
všecky však se kolem muže točí,
jehož rty se na rtech jejích třásly.
A když příchod jitřenky se blížil
a již hvězdy ponenáhlu hasly,
teprv dívce spánek víčka sklížil.