Mrak řvavých vran se nes nám nad hlavami
i stále potom, když se rozevřela
pláň ruská před pohledy očí našich –
ach, přeletět ji moci, jak ti ptáci,
a ocitnout se rázem ve Francii –
kde kdo tak myslil, kde kdo z nás tak toužil.
A nikdy dosud, v žádné cizí zemi,
jsme tak se na shledanou netěšili
s našimi doma, jako v tomto Rusku:
my vzpomínek jsme nesli nebývalých
a darů vzácných – neb když město vzplálo,
dovolil císař vojsku brát, co dalo
se vyrvat ohňům, tak jsme vraceli se
jak překupníci z asijského trhu:
ten kožich nesl, ten zbraň vykládanou,
ten koberec, ten samovar, ten obraz,
na plecích klátily se plné lahve,
na bajonetech byly nabodány
slepice, husy, selata i ovce,
zásobní fůry byly přeplněny
nábytkem, šatstvem, zrcadly a lustry
a kapsy naše vzduty byly šperky
a penězi, jež v palácích jsme našli. –
V své tornistře k prasknutí přeplněné
– když byl jsem vyhodil z ní bílé spodky
a gardový svůj kabát pro parádu –
já kořalku měl, rýži, zlatou hvězdu
brilanty posázenou, dvacet lžiček,
jezdecký damský oblek ze sametu,
kříž stříbrný a obraz, jehož malba
ze stříbrného plechu vyzírala,
pak hedvábný šat ženský, odkuds z Číny –
ach, jak jsme záhy potom dráhu naši
šperkovat začli všemi těmi věcmi
a vraceli té ruské zemi všecko,
což jejího jest! Jak jsme přidávali
i ze svého a když jsme vydali se
a neměli už nežli holý život,
ta krutá barbarská zem loupila nám
i holý život!... Byli jsme už v dálce