Na lípě k tomu lístky jemně ševelily:
Ó blaho jarem – blaho lásky letem!
a s medovonným líbaly se k květem;
a pod nimi dvě duše vroucí láskou nyly...
Klesá i noční háv ten zakletého kraje,
a zpěv i život bujně proudí kolem:
Světelné proudy rozlily se polem,
travina, keř i strom – tu všechno zlatem hraje,
i na všem plane rosy démantová záře;
a modrá klenba pne se nad skřivánkem,
jenž jako stříbrný by zvonek u oltáře
vyzvání na modlitbu ranním vánkem. –