Zvolal tak a svrhl s okna
smaragdové desky, které
o skálu se roztříštily.
Vrátil se pak k Ambrosii,
pokračoval tak v své řeči:
„Hleďte, světlo mého žití,
snaha lidská jak jest ničím!
Geniem já mohl slouti
velikým a nesmrtelným
v ústech lidstva potomního,
výskum snah mých kdyby seznal
velký dav, jenž slávu dává,
Geniem! Teď bláznem pouze
slouti budu, podvodníkem.
Vidím teď, jak sláva bídná,
sláva, která stojí, padá
davem, kterým pohrdávám!“