Noc mine, z tajin východu v den váhá ranní zoře...
Z par bílých družné zástupy se vinou k temné hoře,
les vlhkou chvojí dýchá, bílá kaple na temeně
jak holubice rosou dne se tříbí rozesněně,
by její čistá apsida už zněla slavnou hymnou,
až rod náš jasem zvítězí běd nad moranou zimnou.
Sbor svatých české vlasti v modlitbách práh kaple klečí kruhem,
zrak s toužnou víry nadějí dnu v ústřet upínají:
den bílý rozjásá se hřejně nad nivou i luhem,
tu s Řipu Kristus bílý vlídně žehná kraji...