Vzlyk doubrav utichl a dozněl v spoustách sněhu
a vše spí v zakletí, kam sáhlo křídlo smrti!
Na bílém pohoří lavina sosny drtí
a se skal chaty rve, jak moře loďky s břehu,
mha země dotýká se křídly chvějícími
a vichr šumí bol a těžký smutek zimy.