Tam jeden, jehož hlava rovna kouli,
se ustrašeně k druhu svému choulí
a hořký lupen jest jim deštníkem;
však těžký deštěm jižjiž prohýbá se
a voda teče po vouse i vlase
a splývá v bláto s mokrým trávníkem;
ten pod obrovské houby ukryt střechu
se krčí, onen svoje vousy z mechu
přes vráskovitý zvedá obličej.
Zří Sibo divadlo to udiveně,
však skřítků dav ku skalní patře stěně
již u zábradlí zočil jej.