Jak nevěřiti v úsměv ten,
jenž v jasné vaší kráse
v můj hořký repot a v můj sten
jak těcha rozlévá se?
Vy hvězdy, pravdy plamenné,
nad námi zářně vtělené,
jste věčný svět, já chvilky sen,
v němž marná touha zdá se.