Nuže, tedy z chaloupky mne neste,
Blahé minulosti svědkyně;
S Bohem zahrádko! Se louče dnes tě
S okem mokrým spatřím posledně.“
A již v očích se mu slzy stkvějí,
S těmi dceřiny se pomísejí;
Usta umlkly, jen temné ach –
Ohlas budí v chyše dutinách!