Byl jednou jeden mladý pán
a ten měl mnoho dluhů,
neb za sebe vždy dlužil se
i za sto dobrodruhů.
Zval věřitele každého:
„Račte se u mně staviť!“
a neplatil. Však jednoho
chtěl stůj co stůj se zbaviť.
Tu tedy koupil v továrně
střepiny z vásy drahé;
je doma k dveřím přistavil
a čekal jitro blahé.
Jak předvídal, tak stalo se.
Ten „neodbytný“ přišel,
vzal za kliku a ve mžiku
nádobí padať slyšel.
Ten rámus pána probudil.
Kdož neprociť by asi?
A drahou vásu věřitel
zaplatil ze své kasy.