„O ty ptáku, darebáku!“
volá zamračený pán;
ale nepršelo z mraku,
prchá smíchem rozehnán.
„Takli –, tedy černovlásku,
k svatbě ostruhu ti dám;
zahořím-li ale v krásku,
vždy k ní dojdu raděj’ sám.
Pošlu-li – hlásníka pošlu.
Ten je hlava poctivá,
šedivá jak stěny věžní,
jako – trochu víc než má.“