Oř dlouho zdráhal se, pak vešel v hrob,
v němž kroky jeho duní příšerně,
kde vítr vzdychá, pláče, lká a mře,
by znova dul, kde s vlhkých, černých stěn
dešť k zemi padá dutě zvonící...
A na konci té chodby hrobové
se bělá světlo stále rostoucí,
a brzy zpozoruje věštkyně,
že bělá se tak východ z bludiště...