A jak tam září sterý rubín
tou krví českých těl i hrudí,
ó, matko drahá, opět budí
se víra ve tvých prsou hlubin.
A ty v svém srdci, matko, víš,
že ten, jenž též tvé vzdechy čítá,
tvé slávy orel vzlétne výš,
že zas tu krále pozdravíš
v tom zlatém dómě světce Víta.
Ó, královno, já zřím tě stát
i venku, v nocích, bouř kdy ječí,
jak v slzách, nejsa schopen řeči,
tam s tebou český národ klečí,
jak žehná mu tvůj majestát.