Má matka spí... Ta dobrá, svatá žena,
mdlá parnem žití, hořko unavena
si dřímla teď... Slyš, jak by oddech z dola táh!
A já, jenž jindy k mrtvé šeptám vřelá slova,
ji zdravím, „s Bohem“ dám – jdu lehce ze hřbitova,
bych sen jí nerušil – jdu tiše, po špičkách...