A juž z dálky jako spjatá lvice
duněl hrom a ozev budil s hor,
přes něž zhusta blesků rudá kštice
prokmitá se tmavý nad obzor.
Prvá krůpěj, za ní druhá, třetí,
a již dravý komoň vichru letí
s bleskem v hřívě, s hromem pod kopyty,
šlehá ohonem, jenž z ledu slitý,
stromy láme, zemi v hruď se vbodá.
Krajem zní to: voda, voda, voda!