Vzpomínka prvá – svadlá růže bílá!
Jí bylo tehdy osmnácte let,
když v kytici ji s fialkami svila
a žhavý na mne upírajíc hled
mně dala ji – ó, štěstí lásky prvé!
ji slyším posud, s něžným úsměvem
na sladkých rtech, jež rdí se nachem krve,
jak dí: „Jen tvou, jen tvou, můj drahý, jsem!“