Hejnem dívky malé pospíšily starce uvítat,
než ruky pozdvižením on zvyklou poctu zamítl,
kývnuv pouze hlavou jich laskavě v odměnu vůli;
drobná cháska po té tiše brankou ze dvora tíhla.
Václavu on mezitím jmeno věstí hosta nového,
Výhoně, neb znám již staršímu je Čenkova pánu.
Muž to sic obstárlý, leč statné postavy přímé,
jiskřících se očí, s hustým obrvím, snědolící,
z řízných tváře tahů duše rázná vážně vyzírá,
pevnou vůli jeví ret silný pod nosem orlím,
obklopený kolkol hustého chmúrami vousu,
mračnem rozčeřeným jenž splývá po hrudi šíré –
řídko jenom tu a tam bělavá v něm nitka se míhá.
Hustěji prokvétá vlas černý stříbra chomáčky,
jenž od lebky lysé – ji sprostil právě klobouku –
se stran obou splývá jak hříva na rámě mohutné.