Stál pohřížen jsem do dum nad údolem,
a mysl má s hrou uletěla zvonů.
Dědinky, města vzrůstaly tu kolem,
jak jiskerky by zkvetly ve záhonu,
a z bílých domků, o něž slunná záře
se opřela a v oknech předla blesky,
lid vycházel. Ty usměvavé tváře
mluvily štěstím, vroucně, po přátelsky.