Tichá byla noc. Na dálném
Břehu loď se zastavila;
S oblohy jen zář severní
Proudy světla rozvalila.
Jinoch trnul nad pustinou;
Zdálený je domov jeho,
Kraje neznámé mu kynou;
Břeh se pění – sníh se bělá,
Obrazy dědinné hynou.
Květné nivy, stinné stromy,
Žhoucí růže zde nezočí:
Stráně lední, pustá lada,
Holé skály vstříc mu kročí.
Ale slyš – za skalinami,
Odkud zpurně vír zavívá,
Sladkých zvuků tajné lkání
Od hory k hoře zaznívá.