Zírá dlouho okem velebystrým modra do výše
Poutník přespanilý, kde nebeský druh se ukrývá:
„Doprovodil (rce) Seraf velký Bože juž mne ku sídlu. –
Po pramenu skalném jak touží v hájině laňka:
V úvalu tom duše má tako ó má spáso po tobě!
Křídel svých Pane ostříhej ve stínu mě vezdy,
A k tobě denně se z ust bude mých jen chvála vynášeť.“
Domluvil, a sklepené od přírody vejde do síně.