Víš, jak se mi naše láska,
naše divná láska býti zdála,
pokud v našich srdcí středu
jako růže zasazená stála?
Jako noc, v níž časem zableskne se,
orel jak, jenž v křídle ránu nese,
velebné jak moře, které bouři skrývá,
jako proud, jenž tajně kyprou zem podrývá,
a já cítě bolest, jež mne v náruč pojmout chtěla,
mužně jsem se vyrval, nechť i duše má se chvěla.