V tom zazní prudce zvonek před prahem;
otvírám dvéře, posel v dlaň mi tlačí
udýchán list s tím stručným obsahem,
jenž k blaha výkřiku i žele stačí:
„Vyprav se domů nejprvnějším vlakem!“
Snad to ten sen, jejž marně dnes jsem čekal?
Či luzné hry té blud a oklamání?
Aj, posud papír v třesoucí se dlani,
jejž vždy a vždy zas prohlédávám zrakem.
Však k čemu chvěl bych se a lekal?
Matička zdráva, otec pln je síly,
sestra mi puká poupětem a kvete
a včera list mne došel od děvčete –
k čemu jste slzami se, oči, zavlažily?
Kéž mohu s větrem letěť o závod
nad pásmem lesů, luk a hor a vod,
anebo raděj s onou myšlenkou,
již před chvílí jsem prosnil s milenkou!
Kéž už tu ráno! Doma není dlení,
a všecko tělo třese se a chví.