Tu přišla zvěsť, že bratří zbouření
i matku opustili – ano žebrotou
že po světě se plouží, syna hledajíc.
Dva dny se soužil věrný syn, vždy sám,
vždy bratra čekaje, až tento náhodou
jen hladem štván, se zjevil před práhem.
Buď vítán, bratře, hochu, příteli,
s jak těžkým srdcem jsem tě pohřešoval –
zde viz, má děva smrtí zápasí
a matka naše bloudí – marně hledá nás
bůh sám ví kde, a běduje i kvílí:
Kde dlíte, mojí věrní synové? –
Neodvracuj se, nekrč rameny,
vždyť nevelkou jen oběť požadují;
sám půjdu do světa, opustě děvu svou;
jeť mladá a má matka bez síly.
Děva mne nepohřeší, neví o sobě,
však matka stará každou chvílku čítá,
která co okamžik jí krátí sešlý věk. –
Co den jen krůpěj vody přej těm ustům,
jichž svírá horečná, práhnoucí choroba –
na věky vděčným tobě zůstanu.