Dřív mozek v schopnosti a duch na váze platil,
dnes tebe vidím jen, ó kliko všemohoucí,
jak trčíš v kroky nám, – bloud, půl jsem žití ztratil
se nekoře ti, kliko, s oddaností vroucí.
Již kaji se, zní proto nadšené mé pění
dnes k chvále tvé jen, ale pro kritika není,
leč nemá-li tě taktéž ohmatanou plát
i u svých zavřených a nepřístupných vrat.