Volá, spatřiv Valencii:
„Zuřivý tě schvátiž plamen,
která maurská dřív jsi byla,
nežli křesťan tebe dobyl,
nesklame-li mne můj oštěp,
opět záhy maurskou budeš,
a psa toho, toho Cida,
za vous já již chytnu brzy,
doňu Jimenu, choť jeho
odvleku hned do zajetí,
doňa Urraca, dceř jeho,
milenkou mou musí býti
dlouho tak, až omrzí mne,
až ji v odkaz nechám druhům!“