Jaký les to byl as prvé!
teď tu jako na bojišti,
jen pod kmeny místo krve
slziček se květy prýští.
Chudé květy – bez ozdoby –
dost na tom, že věnčí hroby,
ať se v nich má slza blýští!
V středu javor na té pláni –
zapomněli snad jej v spěchu?
Jak se chvěje, jak se sklání
v podjeseně mrazném dechu!
snad že záhy pád svůj hádá,
neboť žluté listí střádá
pod hlavu si v žlutém mechu.