Vůli Boží zborové u trůnu doslechli nebeští
S plésáním. Zpěvy líbezné rozléhly se vůkol.
Poslu se rychle nebes zlatoleskná brána otevře,
Nadvětrné Rafael poslušný prázdno proráží,
Mžitkoleté jej s výše nebes nese k Ívanu křídlo.
Roucho běloskvoucí mu dolů plyne lehce po bedrách,
Zrůstu na outlounkém diamant jeho pásku zapíná,
Obnažené všady proudně kadeř mu po šíji se krouží,
Tvář se nebeská rdí jasný co slunce paprslek.
Něžným dotkne očí se nebešťan v dřímotě prstem:
Ívanu hle zrosená se uzavrou pevněji víka.
Počne Seraf lidským jazykem v ucho takto pozorné: