Pro nové stádo býků druhý den
on odešel a ona zůstala,
v svém srdci klidna, vůli manžela
přec splnila – vždyť nařídil jí tak.
Dny prošly zas a choť se navrátil,
sám vedl stádo nové, veselý
ji pozdravil a sedli k večeři,
ku které sezval všecku čeleď svou,
a pohár kolem kroužil kypící
a cymbál zněl, a všichni smáli se
a připíjeli k zdaru manželům,
a ona k němu tulila se zas
a stejně jako předtím, s důvěrou
než za obchodem do hor odešel.
A sotva čeleď opustila síň,
on k ní se sklonil s bradou šedivou
a pravil klidně: „Drahá ženo má,
zda nestýskalo se ti k večeru,
kdy ve vodách se zhlíží luny srp,
v květ motýl zapadá a včela v úl,
kdy k brodu nakloněná stáda má
vstříc hvězdám bučela a měsíci?“
Tu probírajíc šedý jeho vous
svou rukou nad sloň svůdnou bělejší,
mu děla šeptem: „Dobře bylo mi,
tvé plnila jsem všecky rozkazy.“
On sjížděje kol boků jejích níž
svou rukou žilnatou, děl klidně též:
„Tak’s poslechla mne, za vše děkuji,
víš, z cesty choť vždy něco přinese
na památku,“ a sáhl za sebe
a zvolna vytáh’ velký ovčí měch
a tiše, vítězně se usmíval.