„Jestli, otče! jinak přáno není,
(Děva lkala) bych ti pomohla,
Než skrz strašné panny zneuctění –
Bůh ti přispěj – dcera nemohla!“
S pozůstatkem síly své se zvedla,
Opovržně na chlipníka hlédla,
A ku chatrči krok její spěl,
Nemocný kde otec umdlen sněl.