V pomněnky březích vnadná Otava,
již vzdýmá ňader vlnu bohatou
ve sladké tuchy snivém záchvatu
a zasmušilá, šumná Blanice
se probírá již z odevěkých dum
ve tmavých prazích skaboněných vrb;
Vltava svatá Tvoje rusálka
zableskla zraků třpytným démantem
jak luzná odaliska východu!
A nivou švarnou v jara ševelu,
zas květy pučí v bájné nádheře,
je šumné roje nových myšlenek
jak zlaté včelky obletají kol...
O probudíš se, rodný kraji můj!