„Ten kluk vám hledí jako výr,“
zas jinde dí, „ba jako výr.
Nu, bude z něho bohatýr!“ –
„Ej, starý medvídku, jakou to hudeš?
Ty věru hýčkavou chůvou mu budeš!“
o bok se opřel Lutobor.
On moh to říci jediný.
Měl stejně ctné už šediny,
a druhem byl mu Slavibor;
smích znali jen a spor.