Ó zdráva buď v svém prostém zjevu,
všem srdcím k radosti a v děk,
ty klenotnice našich zpěvů
a pověstí a pohádek,
jež v trpkých chvílích sladkým lékem
svých rodných matek ssaje s mlékem
tlum dětí krásných jako květ,
už na sta v temno zašlých let;
ó zdráva buď, ty studno čistá,
kde mluva tryská zas a zas,
jež jako růže plnolistá
rtem krásy dýchá všemu v žas;
jež po všech vlastech mile voní,
až srdce vzrůstá, vzlétá duch;
v níž síla zvučí, něha zvoní,
a moc a velebnost se sloní,
a všemohoucnost skrývá Bůh.