A ona usmála se, poupě růže
tak nezaplane v nachu ani rose,
jak ústa její tisknouce se úže
ku jeho uchu, v zraku zamihlo se
cos jako zmije: „Vladař všecko zmůže...“
a mlčela – on žárným zrakem prose
jí líbal ruce, ramena a šíji:
„Ó mluv, již mluv, ať teprv zvím, že žiji!“