Ač Hynek dobře tančil, nemiloval hostí.
Vyhnul se raděj lákavému hlasu,
a vždy mu bylo na to líto času;
i rostl takým dál, jak byl už od mladosti:
Ve kruhu přátel slovo v nepoutaném letu, –
ohnivé boje ušlechtilých sporů,
nadšenou píseň v rozjařeném sboru –
to raděj míval, nežli křepčit na parketu,
a podle etiketty nohy v kroku stavit,
klonit se vůkol, zdvihat šátky spadlé,
po tanci dámy vodit, žertem, vtipem bavit,
a sbírkou ukládat si květy svadlé...