Bůh a srdce mé a moudrost pravá
Poskytují důkazů mi dosti,
Že smrt duše nerozdrtí dravá,
Mluví Arnošt v milé srdečnosti.
Vždyť mi přirozenost vyjevuje
Boha Stvořitele laskavého,
Který rozumem mne povyšuje
Nad stvoření světa veškerého,
Který jazyku řeč uděluje,
K lásce mne a ku podivu nutí.
Bůhli bezevšeho ustrnutí,
Když se blaženému všecko daří,
Když co anděl plésá v květném ráji,
Jako nesmyslný zlostník v máji
Moudrosti a slávy duši zmaří?
Zdali dobrý otec veda péči
O své milé dítě, sáhne k meči,
By je probodl, právě když mu k štěstí
Pernou pracý cestu drsnou klestí?