jak světlo slunce soustředěné v démantu!
Podivné tajemství! Jak třpytivě jsem na pódiu stál,
tam v křesle seděl, ponuře jak socha vtesán tu,
a všude sklízel pochvalu a slzy díků,
figurky lidské na provázku držel geniální principál.
Já, svrchovaný prorok, lékař, lidumil,
jemuž se kořil svět a o němž horoval a snil,
dle vůle své a rozkoše jsem točil jím!