Teď z řeči jejich vyloučen jest smích,
jak vážné vše, o čem dnes rozprávějí;
ne o dostihách, malé nožce její,
však o starostech, pracech domácích;
co bude a jak budou v zimě žít,
jak prchá s každým rokem žití celé,
jak nenajdem, jejž hledali jsme, klid,
leč v srdci, které pro nás buší jen;
jak pěkné jsou ty dlouhé chvíle stmělé
při záři krbu, když je krátný den.