Václav stojí náhle před milými,
Jako duch se mžikným zablesknutím
Otřese, a pohne zpozdilými
Smysly, nevypravným rozbrknutím;
Tak y žena s dětmi spanilými
S rozkřidleným plesu vykynutím
Padá rozmilému do náručí,
„O, má duše!“ ústa sladká zvučí.