Tak Lásko, dozní-li Tvé v duši klekání
po dnu, jenž krátký byl, a večer juž se stmívá,
Tvé oko naposled se v slzách na nás dívá,
pak stáhneš záslony a zpíváš ku spaní.
A jest ten tichý zpěv tak smutný, zádumčivý
jak píseň pastýřů, jíž prostřed stmělé nivy
svá stáda volají, ztracená po pláni.