Já krajem šel, kde slunce juž se sklání 
a rudé v záplavách kde hasne.
Kol mlčel les, les smutný k zadumání,
ten tichý les, kde sladce se nám snilo.
Ty se mnou šlo jsi, milé dítě krásné,
a já se smál – však uvnitř k pláči bylo,
leč raděj sám jsem všechno ve svých ňadrech nes.
Ty's snila – snila, tolik se ti zdálo,
že's nevěděla, jak je smutný les,
kde spolu jdem a co tu štěstí málo...