Nehty čistil Géza, při té práci, –
zdálo se, že smysl pro vše ztrácí,
jak by ani Vláďu neslyšel,
z nenadání nonšalantně děl:
„Ah, citronů země! Zajisté
v Monte Carlu s Valdou byli jste?
Mám též odtud upomínky cenné,
v paměť mnohý moment na vždy vryt!
Jaké dojmy shledáš netušené!
jenže draze nutno zaplatit!
Eh, ať po světě se rozprchává
naše jmění, za to roste sláva,
český národ světovým se stává!“
Vzkypěl Vláďa. Výsměchem to znělo,
stejně odseknouti se mu chtělo,
mávl však jen rukou. „Řekl jsem:
nechci život skončit za pluhem,
a být hospodyňkou ve snu ani
nezdálo se mojí zlaté paní.
Výš nad tyto hroudy! výše! výše!
dole dusno. Všady jinde spíše
najdu pochopení, místa dost
pro své síly, vlohy, zkušenost!“