Tsalfa tovább az előbbi beszéd: mivel, a’ mit az első
tételbenn állít, ismét meg-rontya utolsó
bé-fejezésében. «Nints (úgy mond) semmi magától:
van hát egy kút-fő - ezt hozza-ki végre belőle -
melly mástól nem ered.» Van hát és nintsen-is, úgy-e?
olly állat, melly létte’ okát foglallya magában?
Hogy-ha tsak a’ Testek’ külső ábrázatit érted
a’ szernek más-más elegyíttődésivel együtt:
akkor ugyan jól mondhatod azt, hogy semmi magától
nintsen; mert ezeket láthatd változni napon-ként.
Ám de nem így szóllhatsz az Erőről, melly amazokbann
a’ formát, ‘s elegyűlődést változni tselekszi.
Lelsz-e tsak egy jelenést, az egész Természetet által-
nézgetvén, melly ezt az Erőt változni tanítná?
És ha találnál-is: mondd, kérlek, mennyire mennél?
Hogy-ha talán egy tőlle-külömb kút-fői valónak
állandóságát ki akarnád hozni belőlle
eggy illy tsalfa beszéd által, melly a’ mit az eggyik
tételbenn épít, ugyan azt el-végre le-dönti?