Input:
32012R0386
L 129/1
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
19.04.2012.
UREDBA (EU) br. 386/2012 EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 19. travnja 2012.
o povjeravanju Uredu za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) zadaća u vezi s provedbom prava intelektualnog vlasništva, uključujući i okupljanje predstavnika javnog i privatnog sektora u okviru Europske promatračnice za povrede prava intelektualnog vlasništva
(Tekst značajan za EGP)
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 114. i članak 118. prvi stavak,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (1),
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (2),
budući da:
(1)
Gospodarska dobrobit Unije ovisi o stalnom stvaralaštvu i inovativnosti. Stoga su mjere njihove učinkovite zaštite neizostavne u osiguravanju budućeg blagostanja Unije.
(2)
Prava intelektualnog vlasništva čine značajno poslovno sredstvo koje pomaže osigurati da stvaraoci i inovatori dobiju pravednu naknadu za svoj rad te da je njihovo ulaganje u istraživanje i nove ideje zaštićeno.
(3)
Promišljen, usklađen i napredan pristup pravima intelektualnog vlasništva nužan je u nastojanjima da se ispune ciljevi Strategije Europa 2020, uključujući i Digitalnu agendu za Europu.
(4)
Stalni porast broja povreda prava intelektualnog vlasništva predstavlja stvarnu prijetnju ne samo za gospodarstvo Unije, već u mnogim slučajevima i za zdravlje i sigurnost potrošača Unije. Stoga je za uspješnu borbu protiv ove pojave potrebno učinkovito, hitno i usklađeno djelovanje na nacionalnoj, europskoj i svjetskoj razini.
(5)
U okviru sveobuhvatne strategije o pravima intelektualnog vlasništva predviđene Rezolucijom Vijeća od 25. rujna 2008. o cjelovitom europskom planu za sprječavanje krivotvorenja i piratstva (3), Vijeće je pozvalo Komisiju da uspostavi Europsku promatračnicu za krivotvorenje i piratstvo. Komisija je stoga okupila mrežu stručnjaka iz javnog i privatnog sektora te opisala zadaće te mreže u svojoj Komunikaciji pod nazivom „Poboljšanje provedbe prava intelektualnog vlasništva na unutarnjem tržištu”. Naziv Europska promatračnica za krivotvorenje i piratstvo potrebno je promijeniti u Europska promatračnica za povrede prava intelektualnog vlasništva (dalje u tekstu: „Promatračnica”).
(6)
U toj se Komunikaciji navodi da bi Promatračnica trebala služiti kao središnje mjesto za prikupljanje i praćenje informacija i podataka vezanih za sve povrede prava intelektualnog vlasništva, te za izvješćivanje o takvim informacijama i podacima. Trebala bi služiti kao platforma za suradnju između predstavnika nacionalnih tijela i zainteresiranih strana za razmjenu ideja, stručnih znanja i iskustava o najboljim praksama te davanje preporuka donositeljima politika u vezi sa zajedničkim strategijama provedbe. Komunikacijom je bilo utvrđeno da će Promatračnicu organizirati i njome upravljati službe Komisije.
(7)
U svojoj Rezoluciji od 1. ožujka 2010. o provedbi prava intelektualnog vlasništva na unutarnjem tržištu (4), Vijeće je pozvalo Komisiju, države članice i industriju da Promatračnici dostave raspoložive pouzdane i usporedive podatke o krivotvorenju i piratstvu te da u okviru Promatračnice zajednički razviju i dogovore planove daljnjeg prikupljanja informacija. Vijeće je također pozvalo Promatračnicu da svake godine objavi cjelovito godišnje izvješće u kojem će obuhvatiti opseg, razmjere i glavne karakteristike krivotvorenja i piratstva kao i njihov utjecaj na unutarnje tržište. To bi godišnje izvješće trebalo biti pripremljeno u okvirima zakona o zaštiti podataka, a na temelju relevantnih informacija koje u tu svrhu dostavljaju tijela država članica, Komisija i privatni sektor. Vijeće je također prepoznalo važnost razvoja novih konkurentnih poslovnih modela za povećanje zakonite ponude kulturnih i stvaralačkih sadržaja i za istodobno sprječavanje povreda prava intelektualnog vlasništva i borbu protiv njih kao nužno sredstvo poticanja gospodarskog rasta, zapošljavanja i kulturne raznolikosti.
(8)
U svojim Zaključcima od 25. svibnja 2010. o budućoj reviziji sustava žiga Europske unije (5), Vijeće je pozvalo Komisiju da uspostavi pravnu osnovu za uključivanje Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (dalje u tekstu: „Ured”) u aktivnosti vezane za provedbu, uključujući borbu protiv krivotvorenja, posebno poticanjem njegove suradnje s nacionalnim uredima za žigove i Promatračnicom. S tim u vezi, Direktivom 2004/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o provedbi prava intelektualnog vlasništva (6) među ostalim su predviđene određene mjere za poticanje suradnje, uključujući i razmjenu informacija, između država članica i Komisije.
(9)
U svojoj Preporuci od 26. ožujka 2009. o jačanju sigurnosti i temeljnih sloboda na internetu (7) Europski parlament preporučio je da Vijeće očuva potpun i siguran pristup internetu pritom potičući suradnju između privatnog i javnog sektora pri jačanju suradnje u području provođenja zakona.
(10)
U svojoj Rezoluciji od 22. rujna 2010. o provedbi prava intelektualnog vlasništva na unutarnjem tržištu (8) Europski parlament pozvao je države članice i Komisiju da prošire suradnju između Ureda i nacionalnih ureda za intelektualno vlasništvo na borbu protiv povreda prava intelektualnog vlasništva.
(11)
U svojoj Rezoluciji od 12. svibnja 2011. o ostvarivanju potencijala kulturnih i stvaralačkih djelatnosti (9), Europski parlament od Komisije je zatražio da uzme u obzir posebne probleme s kojima se susreću mala i srednja poduzeća pri ostvarivanju svojih prava intelektualnog vlasništva te da potiče primjenu najboljih praksi i najučinkovitijih metoda za poštovanje tih prava.
(12)
U svojoj Rezoluciji od 6. srpnja 2011. o cjelovitom pristupu zaštiti osobnih podataka u Europskoj uniji (10), Europski parlament pozvao je Komisiju da osigura potpunu usklađenost i pravnu sigurnost, čime bi se pružila jedinstvena i visoka razina zaštite pojedinaca u svim okolnostima.
(13)
S obzirom na opseg zadaća dodijeljenih Promatračnici, potrebno je rješenje kojim bi se osigurala odgovarajuća i održiva infrastruktura za ispunjavanje njezinih zadaća.
(14)
Uredbom Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice (11) predviđena je administrativna suradnja između Ureda i sudova ili tijela država članica te razmjena publikacija između Ureda i središnjih ureda država članica za industrijsko vlasništvo. Temeljem toga, Ured je uspostavio suradnju s nacionalnim uredima koji djeluju u području zaštite prava intelektualnog vlasništva. Tako Ured u značajnoj mjeri već posjeduje nužno iskustvo i stručnost da osigura odgovarajuću i održivu infrastrukturu u području zadaća Promatračnice.
(15)
Izvršavanje tih zadaća stoga je primjereno povjeriti Uredu.
(16)
Te bi se zadaće trebale odnositi na sva prava intelektualnog vlasništva obuhvaćena Direktivom 2004/48/EZ s obzirom na to da povrede u mnogim slučajevima utječu na više prava intelektualnog vlasništva. Povrh toga potrebni su podaci i razmjena najboljih praksi u vezi s cjelokupnim nizom gore spomenutih prava intelektualnog vlasništva da bi se osigurala potpuna slika stanja i omogućilo oblikovanje cjelovitih strategija s ciljem smanjenja broja povreda prava intelektualnog vlasništva.
(17)
Zadaće koje bi Ured trebao izvršavati mogu se povezati s provedbom i mjerama izvješćivanja propisanim Direktivom 2004/48/EZ. Tako bi Ured nacionalnim tijelima ili nositeljima djelatnosti trebao pružati usluge koje prvenstveno utječu na jedinstvenu provedbu Direktive i koje će vjerojatno olakšati njezinu primjenu. Zadaće Ureda stoga bi se trebale smatrati usko povezanima s predmetom akata kojima se usklađuju zakoni i drugi propisi država članica.
(18)
Promatračnica, koju okuplja Ured, koristeći stručna znanja, iskustvo i sredstva Ureda trebala bi postati središte izvrsnosti za informacije i podatke vezane uz povrede prava intelektualnog vlasništva.
(19)
Ured bi trebao osigurati forum koji povezuje javna tijela i privatni sektor i osigurava prikupljanje, analizu i širenje relevantnih objektivnih, usporedivih i pouzdanih podataka o vrijednosti prava intelektualnog vlasništva i povredama tih prava, utvrđuje i potiče najbolje prakse i strategije za provedbu prava intelektualnog vlasništva i podiže javnu svijest o utjecaju povreda prava intelektualnog vlasništva. Ured bi, povrh toga, trebao ispunjavati i dodatne zadaće kao što su poboljšanje razumijevanja vrijednosti prava intelektualnog vlasništva, poticanje razmjene informacija o novim konkurentnim poslovnim modelima koji proširuju zakonitu ponudu kulturnih i stvaralačkih sadržaja, unaprjeđivanje stručnosti osoba uključenih u provedbu prava intelektualnog vlasništva odgovarajućim mjerama osposobljavanja, poboljšanje poznavanja tehnika sprječavanja krivotvorenja i jačanje suradnje s trećim zemljama i međunarodnim organizacijama. Komisija bi trebala biti povezana s djelatnostima koje Ured izvršava u okviru ove Uredbe.
(20)
Ured bi tako trebao olakšati i podupirati aktivnosti nacionalnih tijela, privatnog sektora i institucija Unije u vezi s provedbom prava intelektualnog vlasništva, a posebno njihove aktivnosti u borbi protiv povreda tih prava. Izvršavanje ovlasti koje su Uredu dodijeljene u okviru ove Uredbe ne sprječava države članice u provedbi njihovih nadležnosti. Zadaće i aktivnosti Ureda u skladu s ovom Uredbom ne obuhvaćaju sudjelovanje u pojedinačnim operacijama ili istragama koje provode nadležna tijela.
(21)
S ciljem najučinkovitijeg ispunjavanja tih zadaća Ured bi trebao surađivati i savjetovati se s drugim tijelima na nacionalnoj, europskoj i, kada je to potrebno, međunarodnoj razini te stvarati sinergije s djelatnostima takvih tijela i izbjegavati svako udvostručavanje mjera.
(22)
Ured bi trebao provoditi zadaće i aktivnosti vezane uz provedbu prava intelektualnog vlasništva koristeći se vlastitim proračunskim sredstvima.
(23)
Po pitanju odabira predstavnika privatnog sektora, Ured bi pri okupljanju Promatračnice u okviru svojih djelatnosti trebao uključiti reprezentativan izbor gospodarskih sektora, uključujući i stvaralačku industriju, kojih se borba protiv povreda prava intelektualnog vlasništva najviše tiče ili koji su u njoj najiskusniji, a posebno predstavnike nositelja prava, uključujući autore i druge stvaraoce, kao i posrednike internetskih usluga. Također je potrebno osigurati i odgovarajuću zastupljenost potrošača te malih i srednjih poduzeća.
(24)
Obveze obavješćivanja koje su ovom Uredbom propisane za države članice i pripadnike privatnog sektora ne bi smjele stvarati nepotrebna administrativna opterećenja te bi trebale biti usmjerene k izbjegavanju dvostrukog izvještavanja u pogledu podataka koje države članice i pripadnici privatnog sektora već dostavljaju Uniji u okviru postojećih zahtijeva Unije u vezi s izvještavanjem.
(25)
S obzirom na to da države članice ne mogu dostatno ostvariti cilj ove Uredbe, odnosno ovlastiti Ured za zadaće u vezi s provedbom prava intelektualnog vlasništva, te ga se stoga zbog njegovog učinka može na bolji način ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti određenim u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom proporcionalnosti određenim istim člankom, ova Uredba ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje toga cilja,
DONIJELI SU OVU UREDBU:
Članak 1.
Predmet i područje primjene
Ovom se Uredbom Uredu za usklađivanje na unutarnjem tržištu (dalje u tekstu: „Ured”) povjeravaju zadaće čiji je cilj olakšati i poduprijeti aktivnosti nacionalnih tijela, privatnog sektora i Unije u borbi protiv povreda prava intelektualnog vlasništva obuhvaćenih Direktivom 2004/48/EZ. Pri izvršavanju ovih zadaća Ured organizira, rukovodi i podupire skup stručnjaka, tijela i zainteresiranih strana okupljenih pod nazivom „Europska promatračnica za povrede prava intelektualnog vlasništva” (dalje u tekstu: „Promatračnica”).
Zadaće i aktivnosti Ureda u skladu s ovom Uredbom ne obuhvaćaju sudjelovanje u pojedinačnim operacijama ili istragama koje provode nadležna tijela.
Članak 2.
Zadaće i aktivnosti
1. Ured ima sljedeće zadaće:
(a)
poboljšanje razumijevanja vrijednosti intelektualnog vlasništva;
(b)
poboljšanje razumijevanja opsega i utjecaja povreda prava intelektualnog vlasništva;
(c)
poboljšanje poznavanja najboljih praksi javnog i privatnog sektora za zaštitu prava intelektualnog vlasništva;
(d)
podrška u podizanju svijesti građana o utjecaju povreda prava intelektualnog vlasništva;
(e)
unaprjeđivanje stručnosti osoba uključenih u provedbu prava intelektualnog vlasništva;
(f)
poboljšanje poznavanja tehničkih alata za sprječavanje i borbu protiv povreda prava intelektualnog vlasništva, uključujući sustave prepoznavanja i praćenja koji pomažu u razlikovanju originalnih proizvoda od onih krivotvorenih;
(g)
osiguravanje mehanizama koji pomažu poboljšanju internetske razmjene informacija vezanih za provedbu prava intelektualnog vlasništva među tijelima država članica koja djeluju u području tih prava te poticanje suradnje s tim tijelima i među njima;
(h)
djelovanje, uz savjetovanje s državama članicama, u svrhu poticanja međunarodne suradnje s nacionalnim uredima trećih zemalja s ciljem izgradnje strategija i razvoja tehnika, vještina i alata za provedbu prava intelektualnog vlasništva.
2. Pri ispunjavanju zadaća iz stavka 1. Ured provodi sljedeće aktivnosti u skladu s programom djelovanja usvojenim na temelju članka 7., a u skladu s pravom Unije:
(a)
uspostavljanje transparentne metodologije za prikupljanje i analizu neovisnih, objektivnih, usporedivih i pouzdanih podataka o povredama prava intelektualnog vlasništva i izvješćivanje o njima;
(b)
prikupljanje, analiza i širenje relevantnih objektivnih, usporedivih i pouzdanih podataka o povredama prava intelektualnog vlasništva;
(c)
prikupljanje, analiza i širenje relevantnih objektivnih, usporedivih i pouzdanih podataka o gospodarskoj vrijednosti intelektualnog vlasništva i njegovom doprinosu gospodarskom rastu, blagostanju, inovacijama, stvaralaštvu, kulturnoj raznolikosti, stvaranju visokokvalitetnih radnih mjesta i razvoju visokokvalitetnih proizvoda i usluga unutar Unije;
(d)
davanje redovnih ocjena i posebnih izvješća prema gospodarskom sektoru, zemljopisnom području i vrsti povrijeđenog prava intelektualnog vlasništva, u kojima se između ostalog ocjenjuje utjecaj povreda prava intelektualnog vlasništva na društvo i gospodarstvo, uključujući i ocjenu učinaka na mala i srednja poduzeća te na zdravlje, okoliš, sigurnost i zaštitu;
(e)
prikupljanje, analiza i širenje informacija o najboljim praksama između predstavnika koji se sastaju u okviru Promatračnice te, prema potrebi, davanje preporuka u vezi sa strategijama na temelju takvih praksi;
(f)
priprema izvješća i publikacija s ciljem podizanja svijesti među građanima Unije u vezi s utjecajem povreda prava intelektualnog vlasništva te organizacija konferencija, događanja i sastanaka u tu svrhu na nacionalnoj i međunarodnoj razini, kao i podupiranje nacionalnih i sveeuropskih akcija, uključujući kampanje na internetu i izvan njega, prvenstveno osiguravanjem podataka i informacija;
(g)
praćenje razvoja novih konkurentnih poslovnih modela koji proširuju zakonitu ponudu kulturnih i stvaralačkih sadržaja te poticanje razmjene informacija i podizanje svijesti potrošača u vezi s tim;
(h)
razvoj i organizacija internetskih i drugih oblika osposobljavanja nacionalnih službenika uključenih u zaštitu prava intelektualnog vlasništva;
(i)
organizacija ad hoc sastanaka stručnjaka, uključujući akademske stručnjake i odgovarajuće predstavnike civilnog društva, u svrhu potpore vlastitom djelovanju u okviru ove Uredbe;
(j)
utvrđivanje i promicanje tehničkih alata za stručnjake i tehnika za utvrđivanje referentnih vrijednosti, uključujući sustave prepoznavanja i praćenja koji pomažu u razlikovanju originalnih proizvoda od onih krivotvorenih;
(k)
djelovanje u suradnji s nacionalnim tijelima i Komisijom s ciljem razvoja internetske mreže koja bi olakšala razmjenu informacija o povredama prava intelektualnog vlasništva između javnih uprava, tijela i organizacija država članica koje djeluju na području zaštite i provedbe tih prava;
(l)
djelovanje u suradnji sa središnjim uredima država članica za intelektualno vlasništvo, uključujući Ured Beneluksa za intelektualno vlasništvo i druga tijela država članica koja djeluju u području zaštite prava intelektualnog vlasništva i izgradnja sinergije među njima s ciljem razvoja i promicanja tehnika, vještina i alata vezanih uz provedbu prava intelektualnog vlasništva, uključujući programe osposobljavanja i kampanje podizanja svijesti;
(m)
u dogovoru s državama članicama, razvoj programa za pružanje tehničke potpore trećim zemljama, kao i razvoj i organizacija posebnih programa osposobljavanja i događanja za službenike iz trećih zemalja koji djeluju u području zaštite prava intelektualnog vlasništva;
(n)
davanje preporuka Komisiji o pitanjima obuhvaćenim područjem primjene ove Uredbe, na temelju zahtjeva Komisije;
(o)
provedba sličnih aktivnosti koje su potrebne da bi se Uredu omogućilo izvršavanje zadaća iz stavka 1.
3. Prilikom provođenja zadaća i aktivnosti iz stavaka 1. i 2., Ured se pridržava postojećih propisa Unije o zaštiti podataka.
Članak 3.
Financiranje
Ured u svakom trenutku osigurava da se aktivnosti za koje je ovom Uredbom ovlašten izvršavaju korištenjem njegovih vlastitih proračunskih sredstava.
Članak 4.
Sastanci Promatračnice
1. Radi provođenja aktivnosti iz članka 2. stavka 2., Ured na sastanke Promatračnice najmanje jednom godišnje poziva predstavnike javnih uprava, tijela i organizacija država članica koje djeluju u području prava intelektualnog vlasništva te predstavnike privatnog sektora da bi sudjelovali u radu Ureda u okviru ove Uredbe.
2. Predstavnici privatnog sektora pozvani na sastanke Promatračnice obuhvaćaju širok, mjerodavan i uravnotežen raspon tijela Unije i nacionalnih tijela koja predstavljaju različite gospodarske sektore, uključujući i stvaralačku industriju koja je u najvećoj mjeri pogođena ovim problemom ili najiskusnija u borbi protiv povreda prava intelektualnog vlasništva.
Organizacije potrošača, mala i srednja poduzeća, autori i drugi stvaraoci zastupljeni su na odgovarajući način.
3. Ured poziva svaku državu članicu da na sastanke Promatračnice pošalje najmanje jednog predstavnika svoje javne uprave. U tom smislu države članice osiguravaju kontinuitet rada Promatračnice.
4. Sastanke iz stavka 1. mogu nadopuniti radne skupine unutar Promatračnice sastavljene od predstavnika država članica i privatnog sektora.
5. Prema potrebi, a uz sastanke iz stavka 1., Ured organizira sastanke na kojima se sastaju:
(a)
predstavnici javne uprave, tijela i organizacija država članica; ili
(b)
predstavnici privatnog sektora.
6. Članovi ili drugi predstavnici Europskog parlamenta te predstavnici Komisije pozivaju se na sve sastanke iz ovog članka, ovisno o slučaju, kao članovi ili kao promatrači.
7. Imena prisutnih predstavnika, dnevni red i zapisnik sa sastanka iz ovog članka objavljuju se na internetskoj stranici Ureda.
Članak 5.
Obveze obavješćivanja
1. U skladu s nacionalnim pravom, uključujući i propise koji uređuju obradu osobnih podataka, države članice na zahtjev Ureda ili samoinicijativno:
(a)
obavješćuju Ured o svojim općim politikama i strategijama u vezi s provedbom prava intelektualnog vlasništva i svim promjenama tih politika i strategija;
(b)
osiguravaju dostupne statističke podatke o povredama prava intelektualnog vlasništva;
(c)
obavješćuju Ured o značajnim primjerima sudske prakse.
2. Ne dovodeći u pitanje propise koji uređuju obradu osobnih podataka, kao ni zaštitu povjerljivih podataka, predstavnici privatnog sektora koji se sastaju u okviru Promatračnice, kada je to moguće, na zahtjev Ureda:
(a)
obavješćuju Ured o politikama i strategijama u njihovom području djelovanja u vezi s provedbom prava intelektualnog vlasništva i svim promjenama tih politika i strategija;
(b)
osiguravaju statističke podatke o povredama prava intelektualnog vlasništva u njihovom području djelovanja.
Članak 6.
Ured
1. Relevantne odredbe glave VII. Uredbe (EZ) br. 207/2009 primjenjuju se na izvršavanje zadaća i aktivnosti predviđenih ovom Uredbom.
2. Primjenom ovlasti koje su mu dodijeljene člankom 124. Uredbe (EZ) br. 207/2009, predsjednik Ureda donosi interne administrativne upute i objavljuje obavijesti za javnost koje su nužne za ispunjavanje svih zadaća koje su ovom Uredbom povjerene Uredu.
Članak 7.
Sadržaj programa djelatnosti i izvješće o upravljanju
1. Ured sastavlja godišnji program rada u kojem se na odgovarajući način prema važnosti navode aktivnosti iz ove Uredbe i za sastanke Promatračnice, u skladu s politikama i prioritetima Unije u području zaštite prava intelektualnog vlasništva, a u suradnji s predstavnicima iz članka 4. stavka 5. točke (a).
2. Program rada iz stavka 1. podnosi se na znanje Upravnom odboru Ureda.
3. Izvješće o upravljanju iz članka 124. stavka 2. točke (d) Uredbe (EZ) br. 207/2009 sadržava najmanje sljedeće informacije u vezi sa zadaćama i aktivnostima Ureda u okviru ove Uredbe:
(a)
pregled glavnih aktivnosti poduzetih tijekom prethodne kalendarske godine;
(b)
rezultate ostvarene tijekom prethodne kalendarske godine kojima se prema potrebi prilažu sektorski izvještaji o stanju različitih gospodarskih i proizvodnih sektora;
(c)
opća ocjena ispunjenja zadaća Ureda predviđenih ovom Uredbom i programom djelatnosti sastavljenim u skladu sa stavkom 1.;
(d)
pregled aktivnosti koje Ured namjerava poduzeti u budućnosti;
(e)
primjedbe o provedbi prava intelektualnog vlasništva i potencijalnim budućim politikama i strategijama, između ostalog i o tome kako ojačati učinkovitu suradnju s državama članicama i između njih;
(f)
opću ocjenu odgovarajuće zastupljenosti svih sudionika iz članka 4. stavka 2. u Promatračnici.
Prije podnošenja izvješća Europskom parlamentu, Komisiji i Upravnom odboru, predsjednik Ureda savjetuje se s predstavnicima iz članka 4. stavka 5. točke (a) o značajnim dijelovima izvješća.
Članak 8.
Ocjena
1. Komisija do 6. lipnja 2017. donosi izvješće u kojem se ocjenjuje primjena ove Uredbe.
2. U okviru tog izvješća daje se ocjena provođenja ove Uredbe, posebno u pogledu njezina utjecaja na provedbu prava intelektualnog vlasništva na unutarnjem tržištu.
3. Komisija se prilikom pripreme izvješća ocjene o pitanjima iz stavka 2. savjetuje s Uredom, državama članicama i predstavnicima koji se sastaju u okviru Promatračnice.
4. Komisija prosljeđuje izvješće ocjene Europskom parlamentu, Vijeću i Europskom gospodarskom i socijalnom odboru te provodi opsežno savjetovanje o izvješću ocjene sa zainteresiranim stranama.
Članak 9.
Stupanje na snagu
Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Strasbourgu 19. travnja 2012.


Input:
REGLAMENTO (UE) No 702/2010 DE LA COMISIÓN
de 4 de agosto de 2010
por el que se inscribe una denominación en el Registro de Denominaciones de Origen Protegidas y de Indicaciones Geográficas Protegidas [Olomoucké tvarůžky (IGP)]
LA COMISIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea,
Visto el Reglamento (CE) no 510/2006 del Consejo, de 20 de marzo de 2006, sobre la protección de las indicaciones geográficas y de las denominaciones de origen de los productos agrícolas y alimenticios (1), y, en particular, su artículo 7, apartado 5, párrafo tercero,
Considerando lo siguiente:
(1)
Conforme a lo dispuesto en el artículo 6, apartado 2, párrafo primero, y en el artículo 17, apartado 2, del Reglamento (CE) no 510/2006, la solicitud de la República Checa para el registro de la denominación «Olomoucké tvarůžky» se publicó en el Diario Oficial de la Unión Europea (2).
(2)
Alemania, el 7 de enero de 2008, y Austria, el 31 de enero y el 4 de febrero de 2008, se opusieron al registro, de conformidad con el artículo 7, apartado 1, del Reglamento (CE) no 510/2006. Dichas oposiciones se consideraron admisibles de conformidad con el artículo 7, apartado 3, párrafo primero, letras a), c) y d), de dicho Reglamento.
(3)
Mediante carta de 6 de mayo de 2008, la Comisión invitó a los Estados miembros interesados a buscar un acuerdo entre ellos de conformidad con sus procedimientos internos.
(4)
Dado que la República Checa y Austria, por un lado, y la República Checa y Alemania, por otro, no han llegado a ningún acuerdo en el plazo previsto, la Comisión debe adoptar una decisión de conformidad con el procedimiento contemplado en el artículo 15, apartado 2, del Reglamento (CE) no 510/2006.
(5)
En cuanto al supuesto incumplimiento de las disposiciones del artículo 2 respecto a la falta de especificidad del producto, el pliego de condiciones precisa detalles relativos al proceso de producción y a las características del producto final, en particular, sus características organolépticas, que no dan lugar a ningún error manifiesto.
(6)
En cuanto a la objeción según la cual, de conformidad con el artículo 5, apartado 1, del Reglamento (CE) no 510/2006, solo las agrupaciones están facultadas para presentar una solicitud de registro, cabe señalar que, en el presente caso, la agrupación solicitante es una empresa única que cumple las condiciones necesarias para presentar una solicitud, establecidas en el artículo 2 del Reglamento (CE) no 1898/2006 de la Comisión (3), que establece las disposiciones de aplicación del Reglamento (CE) no 510/2006 del Consejo. Además, el solicitante es el único productor de la zona delimitada y el único productor de este tipo de queso de dicha zona o sus alrededores.
(7)
Los términos «Olmützer Quargel» y «Olomoucké tvarůžky» han resultado ser denominaciones de quesos similares en alemán y en checo, respectivamente, que tienen orígenes históricos comunes referidos a la ciudad de Olomouc en la República Checa. Las declaraciones de oposición de Austria indican que determinadas marcas que incluyen el término «Olmützer Quargel» habían sido registradas antes de la solicitud de registro del término «Olomoucké tvarůžky» como indicación geográfica protegida. Dado que las denominaciones tienen orígenes comunes y teniendo en cuenta las similitudes visuales entre los productos, la solicitud de protección prevista en el artículo 13 del Reglamento (CE) no 510/2006 y, en particular, su apartado 1, letra b), podría tener como resultado el que la denominación «Olomoucké tvarůžky», si llegara a registrarse, fuese considerada por un tribunal competente como protegida contra la utilización de la denominación «Olmützer Quargel». Por consiguiente, las pruebas demuestran que el registro de la denominación «Olomoucké tvarůžky» pondría en peligro la persistencia de la denominación «Olmützer Quargel», de acuerdo con lo dispuesto en el artículo 7, apartado 3, letra c), del Reglamento (CE) no 510/2006. Las pruebas demuestran, además, que el uso de la denominación «Olmützer Quargel», aunque se refiere a un producto que tiene un origen común con «Olomoucké tvarůžky», no tiene como objetivo, en términos generales, aprovecharse de la reputación de este último. Por estos motivos y en aras de la equidad y de los usos tradicionales, debe establecerse el período transitorio máximo previsto en el artículo 13, apartado 3, del Reglamento (CE) no 510/2006.
(8)
En cuanto a las marcas que incluyen el término «Olmützer Quargel» y que eran protegidas mediante registro o adquiridas mediante el uso antes de la solicitud de registro de «Olomoucké tvarůžky», al no cumplirse las condiciones establecidas en el artículo 14, apartado 1, del Reglamento (CE) no 510/2006, dichas marcas no pueden anularse ni puede ser dificultada la continuación de su uso por el registro de «Olomoucké tvarůžky» como indicación geográfica protegida, siempre que se cumplan, por otro lado, los requisitos previstos en la legislación sobre marcas.
(9)
La prohibición del registro de denominaciones que hayan pasado a ser genéricas, establecida en el artículo 3, apartado 1, del Reglamento (CE) no 510/2006, se refiere a la denominación completa propuesta para el registro. Ello no impide el registro de una denominación compuesta por varias partes, incluso si una de las partes integrantes de la denominación o su traducción tiene carácter genérico, siempre que la denominación en su conjunto no haya pasado a ser genérica. Por otro lado, las declaraciones de oposición previstas en el artículo 7, apartado 3, letra d), del citado Reglamento, relativas al carácter genérico de una determinada denominación, se limitan a la denominación por la que se solicita el registro. Mientras que la denominación propuesta para registro es «Olomoucké tvarůžky», las pruebas presentadas en las declaraciones de oposición se refieren al supuesto uso general del término «Olmützer Quargel» en Alemania y Austria, y no al de «Olomoucké tvarůžky». Las declaraciones de oposición no presentan pruebas que acrediten un uso general que abarque o incluya la denominación propuesta para registro.
(10)
Aun cuando la protección se concede al término «Olomoucké tvarůžky» en conjunto, el componente no geográfico de dicho término puede utilizarse, incluso en forma de traducción, en toda la Unión, siempre que se cumplan los principios y las normas aplicables en el marco del ordenamiento jurídico de la Unión.
(11)
En vista de lo anteriormente expuesto, la denominación «Olomoucké tvarůžky» debe inscribirse en el Registro de Denominaciones de Origen Protegidas y de Indicaciones Geográficas Protegidas, con un período transitorio de cinco años durante el cual el término «Olmützer Quargel» puede seguir siendo utilizado en circunstancias que, salvo durante el período transitorio, pueden ser contrarias a la protección prevista en el artículo 13, apartado 1, del Reglamento (CE) no 510/2006.
(12)
Las medidas previstas en el presente Reglamento se ajustan al dictamen del Comité permanente de indicaciones geográficas y denominaciones de origen protegidas.
HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO:
Artículo 1
Queda registrada la denominación que figura en el anexo I del presente Reglamento.
Artículo 2
El término «Olmützer Quargel» podrá utilizarse para designar queso que no se ajuste al pliego de condiciones de «Olomoucké tvarůžky» durante un período de cinco años a partir de la entrada en vigor del presente Reglamento.
Artículo 3
El presente Reglamento entrará en vigor el vigésimo día siguiente al de su publicación en el Diario Oficial de la Unión Europea.
El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro.
Hecho en Bruselas, el 4 de agosto de 2010.


Input:
RÈGLEMENT D’EXÉCUTION (UE) No 451/2012 DE LA COMMISSION
du 29 mai 2012
relatif au retrait de certains additifs pour l’alimentation animale appartenant au groupe fonctionnel des additifs pour l’ensilage
(Texte présentant de l'intérêt pour l'EEE)
LA COMMISSION EUROPÉENNE,
vu le traité sur le fonctionnement de l’Union européenne,
vu le règlement (CE) no 1831/2003 du Parlement européen et du Conseil du 22 septembre 2003 relatif aux additifs destinés à l’alimentation des animaux (1), et notamment son article 10, paragraphe 5,
considérant ce qui suit:
(1)
Le règlement (CE) no 1831/2003 dispose que les additifs destinés à l’alimentation des animaux sont soumis à autorisation et définit les motifs et les procédures d’octroi de cette autorisation. L’article 10, paragraphe 7, du règlement (CE) no 1831/2003, en liaison avec son article 10, paragraphes 1 à 4, énonce des dispositions spécifiques applicables à l’évaluation des produits utilisés dans l’Union comme additifs pour l’ensilage à la date d’entrée en application dudit règlement.
(2)
Les additifs pour l’alimentation animale énumérés en annexe ont été inscrits au registre communautaire des additifs pour l’alimentation animale en tant que produits existants, conformément à l’article 10, paragraphe 1, du règlement (CE) no 1831/2003.
(3)
En ce qui concerne l’utilisation de ces produits comme additifs pour l’ensilage, aucune demande d’autorisation en application de l’article 10, paragraphe 7, en liaison avec l’article 10, paragraphe 2, du règlement (CE) no 1831/2003, n’a été présentée avant l’expiration du délai prévu à l’article 10, paragraphe 7. S’agissant de l’additif hexaméthylènetétramine pour certaines espèces animales, aucune demande d’autorisation n’a été introduite avant l’expiration de ce délai.
(4)
Dans un souci de transparence, les additifs n’ayant pas fait l’objet d’une demande d’autorisation dans le délai visé à l’article 10, paragraphe 7, du règlement (CE) no 1831/2003 ont été inscrits dans une partie distincte du registre communautaire des additifs pour l’alimentation animale.
(5)
Il convient dès lors de retirer ces additifs du marché pour ce qui concerne leur utilisation comme additifs pour l’ensilage, sauf pour les espèces pour lesquelles une demande d’autorisation a été présentée. Cette mesure ne fait pas obstacle à l’utilisation de certains des additifs précités dans d’autres catégories ou groupes fonctionnels pour lesquels ils sont éventuellement autorisés.
(6)
Étant donné que le retrait des additifs pour l’ensilage concernés n’est pas lié à des motifs de sécurité, il convient d’autoriser une période transitoire pour l’écoulement des stocks existants desdits additifs ainsi que des prémélanges et de l’ensilage produits à l’aide de ces additifs.
(7)
Il y a lieu de considérer le retrait des additifs pour l’alimentation animale énumérés en annexe comme ne faisant pas obstacle au futur octroi éventuel d’une autorisation les concernant ou à l’adoption d’une disposition relative à leur statut sur la base des motifs et conformément aux procédures prévus dans le règlement (CE) no 1831/2003.
(8)
Les mesures prévues au présent règlement sont conformes à l’avis du comité permanent de la chaîne alimentaire et de la santé animale,
A ADOPTÉ LE PRÉSENT RÈGLEMENT:
Article premier
Retrait
Les additifs pour l’alimentation animale énumérés dans la partie A de l’annexe, qui appartiennent à la catégorie des «additifs technologiques» et au groupe fonctionnel des «additifs pour l’ensilage», sont retirés du marché.
L’additif pour l’alimentation animale visé dans la partie B de l’annexe, qui appartient à la catégorie des «additifs technologiques» et au groupe fonctionnel des «additifs pour l’ensilage», est retiré du marché pour les espèces animales mentionnées dans cette partie de l’annexe.
Article 2
Mesures transitoires
1. Les stocks existants des additifs pour l’alimentation animale énumérés dans la partie A de l’annexe peuvent continuer d’être mis sur le marché et utilisés comme additifs pour l’alimentation animale appartenant au groupe fonctionnel des «additifs pour l’ensilage» dans la catégorie des «additifs technologiques» jusqu’au 19 juin 2013.
2. Les prémélanges produits à l’aide des additifs visés au paragraphe 1 peuvent continuer d’être mis sur le marché et utilisés jusqu’au 19 juin 2013.
3. L’ensilage produit à l’aide des additifs visés au paragraphe 1 ou des prémélanges visés au paragraphe 2 peut continuer d’être mis sur le marché et utilisé jusqu’au 19 juin 2014.
4. En ce qui concerne l’additif pour l’alimentation animale visé dans la partie B de l’annexe, les paragraphes 1, 2 et 3 s’appliquent aux espèces animales énumérées dans cette partie de l’annexe.
Article 3
Entrée en vigueur
Le présent règlement entre en vigueur le vingtième jour suivant celui de sa publication au Journal officiel de l’Union européenne.
Le présent règlement est obligatoire dans tous ses éléments et directement applicable dans tout État membre.
Fait à Bruxelles, le 29 mai 2012.


Input:
REGULAMENTUL (UE) NR. 510/2011 AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI
din 11 mai 2011
de stabilire a unor standarde de performanță pentru vehiculele utilitare ușoare noi, ca parte a abordării integrate a Uniunii de reducere a emisiilor de CO2 generate de vehiculele ușoare
(Text cu relevanță pentru SEE)
PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 192 alineatul (1),
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (1),
după consultarea Comitetului Regiunilor,
hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară (2),
întrucât:
(1)
Convenția-cadru a Organizației Națiunilor Unite privind schimbările climatice, care a fost aprobată în numele Comunității Europene prin Decizia 94/69/CE a Consiliului (3), urmărește stabilizarea concentrațiilor de gaze cu efect de seră din atmosferă la un nivel care să împiedice interferențele antropice periculoase cu sistemul climatic. În vederea atingerii acestui obiectiv, creșterea globală a temperaturii medii anuale la suprafață nu ar trebui să depășească nivelurile preindustriale cu mai mult de 2 °C. Cel de al patrulea raport de evaluare al Grupului interguvernamental privind schimbările climatice (IPCC) arată că, pentru a putea atinge acest obiectiv, emisiile de gaze cu efect de seră trebuie să își înceteze creșterea până în 2020 cel târziu. În cadrul reuniunii sale din 8-9 martie 2007, Consiliul European și-a exprimat angajamentul ferm de a reduce până în 2020 emisiile totale de gaze cu efect de seră din Comunitate cu cel puțin 20 % în raport cu nivelurile din 1990 și cu 30 %, cu condiția ca și alte țări dezvoltate să se angajeze să obțină reduceri comparabile ale emisiilor și ca țările în curs de dezvoltare mai avansate din punct de vedere economic să își aducă contribuția în funcție de capacitățile proprii.
(2)
În 2009, Comisia a finalizat revizuirea Strategiei de dezvoltare durabilă a Uniunii, punând accentul pe cele mai urgente probleme pentru dezvoltarea durabilă, cum ar fi transportul, schimbările climatice, sănătatea publică și conservarea energiei.
(3)
Pentru a se obține reducerile necesare de emisii, ar trebui să fie puse în aplicare politici și măsuri la nivelul fiecărui stat membru și la nivelul Uniunii în toate sectoarele economiei din Uniune, și nu numai în sectoarele industrial și energetic. Decizia nr. 406/2009/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 privind efortul statelor membre de a reduce emisiile de gaze cu efect de seră astfel încât să respecte angajamentele Comunității de reducere a emisiilor de gaze cu efect de seră până în 2020 (4) prevede o reducere medie de 10 % față de nivelurile din 2005, în sectoarele care nu sunt incluse în schema UE de comercializare a certificatelor de emisii, instituită prin Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității (5), inclusiv în transportul rutier. Transportul rutier se situează pe locul doi în clasamentul sectoarelor cu cel mai ridicat nivel de emisii de gaze cu efect de seră din Uniune, iar emisiile pe care le generează, inclusiv cele provenind de la vehiculele utilitare ușoare, continuă să crească. Dacă emisiile generate de transportul rutier continuă să crească, acest fapt va compromite în mod semnificativ eforturile depuse de alte sectoare în combaterea schimbărilor climatice.
(4)
Obiectivele Uniunii pentru autovehiculele noi oferă producătorilor mai multă siguranță în ceea ce privește planificarea și mai multă flexibilitate în vederea îndeplinirii cerințelor de reducere a emisiilor de CO2 decât le-ar putea oferi obiectivele de reducere a emisiilor stabilite la nivel național. Este important ca la stabilirea standardelor de performanță privind emisiile să se ia în considerare implicațiile pentru piețe și pentru competitivitatea producătorilor, costurile directe și indirecte care ar trebui suportate de întreprinderi, precum și beneficiile sporite în ceea ce privește stimularea inovării și reducerea consumului de energie și a costului combustibilului.
(5)
În vederea creșterii competitivității industriei europene de automobile, ar trebui să se utilizeze mecanisme de stimulare, precum compensarea inovațiilor ecologice și acordarea de credite suplimentare.
(6)
În comunicările sale din 7 februarie 2007 intitulate „Rezultatele revizuirii Strategiei comunitare de reducere a emisiilor de CO2 generate de autoturisme și vehicule utilitare ușoare” și „Un cadru competitiv de reglementare privind autovehiculele pentru secolul XXI (CARS 21)”, Comisia a subliniat că obiectivul comunitar de a obține o medie a emisiilor de 120 g CO2/km pentru parcul de autoturisme noi nu va putea fi îndeplinit până în 2012 în absența unor măsuri suplimentare.
(7)
În cadrul acestor comunicări se propunea o abordare integrată în vederea realizării obiectivului comunitar de atingere până în 2012 a unor emisii medii de 120 g CO2/km pentru autoturismele și vehicule utilitare ușoare noi înmatriculate în Comunitate, concentrându-se pe reduceri obligatorii ale emisiilor de CO2 pentru atingerea unui obiectiv de 130 g CO2/km pentru media emisiilor flotei de autovehicule/autoturisme noi, prin îmbunătățirea tehnologiei motoarelor autovehiculelor, precum și o reducere suplimentară de 10 g CO2/km sau echivalent dacă necesitățile tehnologice o cer, prin intermediul altor îmbunătățiri de ordin tehnologic, printre care ameliorarea eficienței combustibilului pentru vehiculele utilitare ușoare.
(8)
Dispozițiile de punere în aplicare a obiectivului privind emisiile generate de vehiculele utilitare ușoare ar trebui să fie compatibil cu cadrul legislativ de punere în aplicare a obiectivelor privind emisiile generate de flota de autoturisme noi stabilit în Regulamentul (CE) nr. 443/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 aprilie 2009 de stabilire a standardelor de performanță privind emisiile pentru autoturismele noi, ca parte a abordării integrate a Comunității de a reduce emisiile de CO2 generate de vehiculele ușoare (6).
(9)
Cadrul legislativ pentru atingerea obiectivului privind emisiile medii ale flotei de vehicule utilitare ușoare noi ar trebui să asigure obiective de reducere a emisiilor care să fie neutre din punct de vedere concurențial, echitabile din punct de vedere social și durabile și care să țină cont de diversitatea producătorilor europeni de autovehicule și să evite orice denaturare nejustificată a concurenței dintre aceștia. Cadrul legislativ ar trebui să fie compatibil cu obiectivul global de atingere a obiectivelor pe care și le-a asumat Uniunea în ceea ce privește reducerea emisiilor și ar trebui completat cu alte instrumente vizând în mai mare măsură utilizarea, cum ar fi taxe diferențiate pe autovehicule și pe energie sau măsuri de limitare a vitezei vehiculelor utilitare ușoare.
(10)
Pentru a menține diversitatea pieței vehiculelor utilitare ușoare, precum și capacitatea acesteia de a satisface diverse cerințe ale consumatorilor, obiectivele referitoare la emisiile de CO2 pentru vehiculele utilitare ușoare ar trebui definite în funcție de utilitatea vehiculului pe bază liniară. Masa reprezintă un parametru adecvat pentru descrierea acestei utilități, deoarece oferă o corelare cu emisiile actuale și, prin urmare, duce la obținerea unor obiective mai realiste și mai neutre din punct de vedere concurențial. Mai mult decât atât, datele privind masa vehiculelor sunt deja disponibile. Ar trebuie culese date privind alți parametri de utilitate, cum ar fi amprenta la sol (ecartamentul mediu înmulțit cu ampatamentul) și sarcina utilă a vehiculului, pentru a facilita evaluările pe termen mai lung ale abordării bazate pe utilitate.
(11)
Prezentul regulament promovează în mod activ ecoinovarea și ține seama de evoluțiile tehnologice viitoare care pot spori competitivitatea pe termen lung a industriei europene de autovehicule și pot crea mai multe locuri de muncă de calitate superioară. Ca modalitate de evaluare sistematică a ameliorărilor în materie de emisii facilitate de ecoinovații, Comisia ar trebui să examineze posibilitatea de a include măsuri de ecoinovare în cadrul revizuirii procedurilor de încercare în temeiul articolului 14 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 715/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 iunie 2007 privind omologarea de tip a autovehiculelor în ceea ce privește emisiile provenind de la vehiculele ușoare pentru pasageri și de la vehiculele utilitare ușoare (Euro 5 și Euro 6) și privind accesul la informațiile referitoare la repararea și întreținerea vehiculelor (7), luând în considerare efectele tehnice și economice ale unei astfel de includeri.
(12)
Directiva 1999/94/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 1999 privind disponibilitatea informațiilor cu privire la consumul de carburant și emisiile de CO2 destinate consumatorilor la comercializarea autoturismelor noi (8) prevede deja ca documentația promoțională a autovehiculelor să ofere utilizatorilor finali datele oficiale privind emisiile de CO2 și consumul de carburant al vehiculului. În Recomandarea sa 2003/217/CE din 26 martie 2003 privind aplicarea la alte medii a dispozițiilor Directivei 1999/94/CE privind documentația promoțională (9), Comisia a interpretat că respectivele dispoziții se aplică și publicității. Prin urmare, domeniul de aplicare al Directivei 1999/94/CE ar trebui extins la vehiculele utilitare ușoare, astfel încât, cel târziu până în 2014, publicitatea referitoare la aceste vehicule să ofere obligatoriu utilizatorilor finali datele oficiale privind emisiile de CO2 și consumul oficial de carburant ale vehiculelor atunci când se furnizează informații legate de consumul de energie sau de preț.
(13)
Prezentul regulament urmărește să accelereze și să faciliteze, cu titlu provizoriu, introducerea pe piața Uniunii a unor vehicule care generează un nivel extrem de redus al emisiilor de CO2 în etapele inițiale ale comercializării acestora, recunoscând astfel nivelul deosebit de ridicat al costurilor în materie de cercetare, dezvoltare și producție a primelor generații de tehnologii din domeniul construcției de vehicule care generează emisii de CO2 foarte reduse și care urmează a fi introduse pe piață după intrarea în vigoare a prezentului regulament.
(14)
Utilizarea anumitor carburanți alternativi poate genera reduceri importante ale emisiilor de CO2 pe întreg circuitul dintre puțul de extracție și autovehicule. Prin urmare, prezentul regulament cuprinde dispoziții specifice care să vizeze promovarea dezvoltării în continuare pe piața Uniunii a anumitor vehicule pe bază de carburanți alternativi.
(15)
Până cel târziu la 1 ianuarie 2012, pentru a îmbunătăți metodele de culegere a datelor referitoare la consumul de combustibil și pentru măsurarea acestuia, Comisia ar trebui să analizeze dacă nu ar trebui modificată legislația în domeniu pentru a introduce o obligație pentru producătorii care solicită omologarea de tip pentru vehiculele de categorie N1 astfel cum este definită în anexa II la Directiva 2007/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 septembrie 2007 de stabilire a unui cadru pentru omologarea autovehiculelor și remorcilor acestora, precum și a sistemelor, componentelor și unităților tehnice separate destinate vehiculelor respective (10) pentru a echipa fiecare vehicul cu un contor al consumului de combustibil.
(16)
Pentru a asigura consecvența cu Regulamentul (CE) nr. 443/2009 și a evita abuzurile, obiectivul ar trebui să se aplice vehiculelor utilitare ușoare noi care sunt înmatriculate pentru prima dată în Uniune și nu au fost înmatriculate anterior în afara Uniunii decât pe o perioadă limitată.
(17)
Directiva 2007/46/CE instituie un cadru armonizat care cuprinde dispozițiile administrative și cerințele tehnice generale pentru omologarea tuturor vehiculelor noi care intră sub incidența sa. Entitatea responsabilă cu asigurarea respectării prezentului regulament ar trebui să fie aceeași cu entitatea responsabilă pentru toate aspectele procesului de omologare de tip în conformitate cu Directiva 2007/46/CE și pentru asigurarea conformității producției.
(18)
Producătorilor ar trebui să li se lase libertatea de a decide asupra modului în care își pot îndeplini obiectivele prevăzute de prezentul regulament și ar trebui să li se permită să respecte mai degrabă o medie a emisiilor pentru parcul propriu de vehicule noi, decât să respecte obiective de emisii de CO2 pentru fiecare vehicul în parte. Prin urmare, producătorilor ar trebui să li se solicite să asigure că media emisiilor specifice pentru toate vehiculele utilitare ușoare noi înmatriculate în Uniune de care sunt responsabili nu depășește media obiectivelor privind emisiile pentru respectivele vehicule. Această cerință ar trebui introdusă progresiv în perioada cuprinsă între 2014 și 2017, cu scopul de a-i facilita tranziția. Aceste repere corespund termenelor și duratei perioadei de introducere progresivă stabilite în Regulamentul (CE) nr. 443/2009.
(19)
Pentru a se asigura că obiectivele reflectă particularitățile producătorilor de nișă și cu volum mic de producție și sunt compatibile cu potențialul de reducere al fiecărui producător, pentru acești producători ar trebui să se stabilească obiective alternative de reducere a emisiilor, care să țină seama de potențialul tehnologic al vehiculelor unui anumit producător în ceea ce privește reducerea emisiilor specifice de CO2 generate, precum și de caracteristicile segmentelor de piață în cauză. Această derogare ar trebui să fie inclusă în revizuirea obiectivelor privind emisiile specifice din anexa I, care ar trebui finalizată până cel târziu la începutul anului 2013.
(20)
Strategia Uniunii de reducere a emisiilor de CO2 provenite de la autoturisme și vehicule utilitare ușoare a stabilit o abordare integrată în vederea atingerii obiectivului Uniunii de 120 g CO2/km până în 2012, prezentând în același timp o viziune pe termen mai lung cu privire la reducerile suplimentare ale emisiilor. Regulamentul (CE) nr. 443/2009 concretizează această viziune pe termen mai lung prin stabilirea unui obiectiv de 95 g CO2/km pentru emisiile medii ale unui parc de autovehicule noi. Pentru a asigura alinierea la această abordare și pentru a oferi industriei de profil siguranță din perspectiva planificării, ar trebui stabilit un obiectiv pe termen lung pentru emisiile specifice de CO2 generate de vehiculele utilitare ușoare în 2020.
(21)
Pentru a oferi producătorilor flexibilitate în scopul îndeplinirii obiectivelor privind emisiile care le revin în temeiul prezentului regulament, aceștia pot să se grupeze în mod deschis, transparent și nediscriminatoriu. Atunci când s-a format o grupare, obiectivele separate ale producătorilor ar trebui înlocuite cu un obiectiv comun al grupării, care ar trebui atins în mod colectiv de către membrii grupării.
(22)
Emisiile specifice de CO2 ale vehiculelor completate ar trebui alocate producătorului vehiculului de bază.
(23)
Pentru a asigura faptul că valorile emisiilor de CO2 și eficiența combustibilului vehiculelor complete sunt reprezentative, Comisia ar trebui să propună o procedură specifică și să ia în calcul, atunci când este cazul, posibilitatea revizuirii legislației referitoare la omologarea de tip.
(24)
Este necesar un mecanism solid de evaluare a conformității, pentru a se asigura îndeplinirea obiectivelor din prezentul regulament.
(25)
Emisiile specifice de CO2, generate de vehiculele utilitare ușoare noi, sunt măsurate de o manieră armonizată la nivelul Uniunii în conformitate cu metodologia stabilită de Regulamentul (CE) nr. 715/2007. Pentru a reduce la minimum costurile administrative ale acestui sistem, conformitatea ar trebui măsurată pe baza datelor privind înmatriculările de vehicule noi în Uniune, culese de statele membre și raportate Comisiei. Pentru a asigura coerența datelor utilizate la evaluarea conformității, normele privind culegerea și raportarea acestor date ar trebui armonizate în măsura posibilului.
(26)
Directiva 2007/46/CE prevede obligația producătorilor de a emite un certificat de conformitate care să însoțească fiecare vehicul utilitar ușor nou și obligația pentru statele membre de a nu permite înmatricularea și punerea în circulație a unui vehicul utilitar ușor nou decât dacă acesta este însoțit de un certificat de conformitate valabil. Datele culese de statele membre ar trebui să corespundă cu certificatul de conformitate emis de producătorul vehiculului utilitar ușor și ar trebui să se bazeze numai pe acest document. Pentru datele referitoare la certificatul de conformitate ar trebui să existe o bază de date standardizată la nivelul Uniunii. Aceasta ar trebui utilizată ca referință unică pentru a permite statelor membre să își păstreze cu mai multă ușurință datele referitoare la înmatriculare atunci când un vehicul este înmatriculat pentru prima dată.
(27)
Respectarea de către producători a obiectivelor din prezentul regulament ar trebui evaluată la nivelul Uniunii. Producătorii a căror medie a emisiilor specifice de CO2 depășește nivelul permis în temeiul prezentului regulament ar trebui să plătească o primă pentru emisiile suplimentare, aplicată pentru fiecare an calendaristic, începând de la 1 ianuarie 2014. Această primă ar trebui să fie ajustată în funcție de măsura în care producătorii nu își respectă obiectivele. Pentru a se asigura consecvența, mecanismul privind aceste prime ar trebui să fie similar celui stabilit în Regulamentul (CE) nr. 443/2009. Sumele obținute din plata primelor pentru emisiile suplimentare ar trebui considerate ca venituri la bugetul general al Uniunii Europene.
(28)
Având în vedere scopul și procedurile instituite prin prezentul regulament, orice măsură națională pe care statele membre ar putea-o menține sau introduce în conformitate cu articolul 193 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) nu ar trebui să impună sancțiuni suplimentare sau mai stricte producătorilor care nu îndeplinesc obiectivele ce le revin în temeiul prezentului regulament.
(29)
Prezentul regulament nu ar trebui să aducă atingere aplicării depline a normelor Uniunii în materie de concurență.
(30)
Ar trebui luate în considerare noi modalități de atingere a obiectivului pe termen lung, în special panta curbei, parametrul de utilitate și schema de percepere a primelor pentru emisiile suplimentare.
(31)
Viteza vehiculelor terestre are o puternică influență asupra consumului de combustibil și a emisiilor de CO2 ale acestora. În plus, în absența unei limite de viteză pentru vehiculele utilitare ușoare, este posibil să existe un element de concurență în privința vitezei maxime, care ar putea duce la apariția de grupuri propulsoare supradimensionate și la pierderi de eficiență asociate la o viteză mai redusă. Prin urmare, este oportun să se studieze fezabilitatea extinderii domeniului de aplicare a Directivei 92/6/CEE a Consiliului din 10 februarie 1992 privind instalarea și utilizarea dispozitivelor limitatoare de viteză pentru anumite categorii de vehicule din cadrul Comunității (11), în scopul includerii vehiculelor utilitare ușoare care fac obiectul prezentului regulament.
(32)
În vederea asigurării unor condiții uniforme pentru punerea în aplicare a prezentului regulament, în special pentru adoptarea unor norme detaliate pentru monitorizarea și raportarea emisiilor medii, și anume pentru colectarea, înregistrarea, prezentarea, transmiterea, calcularea și comunicarea de date privind emisiile medii, pentru aplicarea cerințelor prevăzute în anexa II, precum și pentru adoptarea unor mecanisme detaliate pentru colectarea primelor pentru emisii suplimentare și a unor dispoziții detaliate privind procedura de aprobare a tehnologiilor inovatoare, ar trebui conferite competențe de executare Comisiei. Aceste competențe ar trebui exercitate în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 182/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 februarie 2011 de stabilire a normelor și principiilor generale privind mecanismele de control de către statele membre al exercitării competențelor de executare de către Comisie (12).
(33)
Comisia ar trebui să fie împuternicită să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 290 din TFUE pentru modificarea cerințelor de monitorizare și de raportare prevăzute în anexa II, în lumina experienței acumulate privind aplicarea prezentului regulament, pentru ajustarea valorii M0, menționată în anexa I, la masa medie a vehiculelor utilitare ușoare noi pentru cei trei ani calendaristici precedenți, pentru instituirea de norme privind interpretarea criteriilor de eligibilitate pentru derogări, privind conținutul cererilor de derogare și privind conținutul și evaluarea programelor pentru reducerea emisiilor specifice de CO2, precum și pentru adaptarea formulelor prevăzute în anexa I pentru a reflecta orice schimbări în procedura de încercare reglementară pentru măsurarea emisiilor specifice de CO2. Este deosebit de important ca, în timpul lucrărilor pregătitoare, Comisia să organizeze consultări adecvate, inclusiv la nivel de experți.
(34)
Deoarece obiectivul prezentului regulament, respectiv stabilirea de cerințe de performanță privind emisiile de CO2 generate de vehiculele utilitare ușoare noi, nu poate fi realizat în mod satisfăcător de către statele membre și, în consecință, având în vedere amploarea și efectele sale, poate fi realizat mai bine la nivelul Uniunii, aceasta poate adopta măsuri, în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum este prevăzut la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este enunțat la articolul respectiv, prezentul regulament nu depășește ceea ce este necesar pentru realizarea acestui obiectiv,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Articolul 1
Obiect și obiective
(1) Prezentul regulament stabilește cerințe de performanță privind emisiile de CO2 generate de vehiculele utilitare ușoare noi. Prezentul regulament stabilește media emisiilor de CO2 generate de vehiculele utilitare ușoare noi la 175 g CO2/km, obținută prin intermediul îmbunătățirii tehnologiei de fabricație a vehiculelor și măsurată în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 715/2007 și cu măsurile de punere în aplicare a acestuia, precum și prin intermediul tehnologiilor inovatoare.
(2) Începând din 2020, prezentul regulament stabilește un obiectiv de 147 g CO2/km privind emisiile medii ale vehiculelor utilitare ușoare noi înmatriculate în Uniune, sub rezerva confirmării fezabilității acestuia, în conformitate cu articolul 13 alineatul (1).
Articolul 2
Domeniul de aplicare
(1) Prezentul regulament se aplică autovehiculelor din categoria N1, astfel cum sunt definite în anexa II la Directiva 2007/46/CE, cu o masă proprie care nu depășește 2 610 kg, precum și vehiculelor din categoria N1 la care se extinde omologarea de tip în conformitate cu articolul 2 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 715/2007 (denumite în continuare „vehicule utilitare ușoare”), care sunt înmatriculate în Uniune pentru prima dată și care nu au mai fost înmatriculate în afara Uniunii (denumite în continuare „vehicule utilitare ușoare noi”).
(2) Nu se ia în considerare o înmatriculare anterioară în afara Uniunii care a avut loc cu mai puțin de trei luni înaintea înmatriculării în Uniune.
(3) Prezentul regulament nu se aplică vehiculelor cu destinație specială, astfel cum sunt definite la punctul 5 din partea A din anexa II la Directiva 2007/46/CE.
Articolul 3
Definiții
(1) În sensul prezentului regulament, se aplică următoarele definiții:
(a)
„media emisiilor specifice de CO2” înseamnă, în legătură cu un producător, media emisiilor specifice de CO2 ale tuturor vehiculelor utilitare ușoare noi pe care le produce acesta;
(b)
„certificat de conformitate” înseamnă certificatul menționat la articolul 18 din Directiva 2007/46/CE;
(c)
„vehicul completat” înseamnă un vehicul pentru care se acordă omologarea de tip în urma finalizării unui proces de omologare de tip în mai multe etape, în conformitate cu Directiva 2007/46/CE;
(d)
„vehicul complet” înseamnă orice vehicul care nu trebuie să fie completat pentru a satisface cerințele tehnice aplicabile cuprinse în Directiva 2007/46/CE;
(e)
„vehicul de bază” înseamnă orice vehicul utilizat în etapa inițială a unui proces de omologare de tip în mai multe etape;
(f)
„producător” înseamnă persoana sau organismul responsabil față de autoritatea de omologare pentru toate aspectele procesului de omologare CE de tip în conformitate cu Directiva 2007/46/CE și pentru asigurarea conformității producției;
(g)
„masă” înseamnă masa vehiculului carosat în ordine de mers, indicată în certificatul de conformitate și definită în secțiunea 2.6 din anexa I la Directiva 2007/46/CE;
(h)
„emisii specifice de CO2” înseamnă emisiile de CO2 ale unui vehicul utilitar ușor, măsurate în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 715/2007 și specificate ca emisii masice de CO2 (combinate) în certificatul de conformitate al vehiculului complet sau completat;
(i)
„obiectiv privind emisiile specifice” înseamnă, în legătură cu un producător, media emisiilor specifice indicative de CO2, determinată în conformitate cu anexa I, în ceea ce privește fiecare vehicul utilitar ușor nou pe care îl produce acesta sau, în cazul în care producătorului i se acordă o derogare în conformitate cu articolul 11, obiectivul de emisii specifice stabilit în temeiul respectivei derogări;
(j)
„amprenta la sol” înseamnă ecartamentul mediu înmulțit cu ampatamentul, astfel cum sunt indicate în certificatul de conformitate și definite în secțiunile 2.1 și 2.3 din anexa I la Directiva 2007/46/CE;
(k)
„sarcina utilă a vehiculului” înseamnă diferența dintre masa maximă tehnic admisibilă în temeiul anexei II la Directiva 2007/46/CE și masa vehiculului.
(2) În sensul prezentului regulament, „grup de producători asociați” înseamnă un producător și întreprinderile asociate acestuia. În legătură cu un producător, „întreprinderi asociate” înseamnă:
(a)
întreprinderi în care producătorul deține, direct sau indirect:
(i)
prerogativa de a exercita mai mult de jumătate din drepturile de vot; sau
(ii)
prerogativa de a numi mai mult de jumătate din membrii consiliului de supraveghere, ai consiliului de administrație sau ai organismelor care asigură reprezentarea legală a întreprinderii respective; sau
(iii)
dreptul de a gestiona activitatea întreprinderii respective;
(b)
întreprinderi care dețin asupra producătorului, direct sau indirect, drepturile sau prerogativele enumerate la litera (a);
(c)
întreprinderi în cadrul cărora o întreprindere menționată la litera (b) deține, direct sau indirect, drepturile sau prerogativele enumerate la litera (a);
(d)
întreprinderi în cadrul cărora producătorul deține în comun, împreună cu una sau mai multe dintre întreprinderile menționate la litera (a), (b) sau (c), drepturile sau prerogativele enumerate la litera (a) sau în cadrul cărora două sau mai multe dintre întreprinderile menționate la litera (a), (b) sau (c) dețin în comun drepturile sau prerogativele enumerate la litera (a);
(e)
întreprinderi în cadrul cărora drepturile sau prerogativele enumerate la litera (a) sunt deținute în comun de producător sau de una sau mai multe dintre întreprinderile asociate ale acestuia menționate la literele (a)-(d) și unul sau mai mulți terți.
Articolul 4
Obiective privind emisiile specifice
Pentru anul calendaristic care începe la 1 ianuarie 2014 și pentru fiecare an calendaristic ulterior, fiecare producător de vehicule utilitare ușoare se asigură că media emisiilor sale specifice de CO2 nu depășește obiectivul privind emisiile specifice care îi revine, determinat în conformitate cu anexa I sau, în cazul în care unui producător i se acordă o derogare în temeiul articolului 11, în conformitate cu respectiva derogare.
În cazul în care emisiile specifice ale vehiculului completat nu sunt disponibile, producătorul vehiculului de bază utilizează emisiile specifice ale vehiculului de bază pentru a determina media emisiilor sale specifice de CO2.
În scopul stabilirii, pentru fiecare producător, a mediei emisiilor sale specifice de CO2, se iau în considerare următoarele procentaje privind vehiculele utilitare ușoare noi ale respectivului producător înmatriculate pe parcursul anului relevant:
-
70 % în 2014;
-
75 % în 2015;
-
80 % în 2016;
-
100 % începând din 2017.
Articolul 5
Credite suplimentare
Pentru calcularea mediei emisiilor specifice de CO2, fiecare vehicul utilitar ușor nou care generează o cantitate de emisii specifice de CO2 mai mică de 50 g CO2/km se consideră ca fiind echivalent cu:
-
3,5 vehicule utilitare ușoare în 2014;
-
3,5 vehicule utilitare ușoare în 2015;
-
2,5 vehicule utilitare ușoare în 2016;
-
1,5 vehicule utilitare ușoare în 2017;
-
1 vehicul utilitar ușor, începând din 2018.
Pe durata existenței sistemului de credite suplimentare, numărul maxim de vehicule utilitare ușoare noi, cu emisii specifice de CO2 mai mici de 50 g CO2/km, care urmează să fie luate în considerare la aplicarea coeficienților de multiplicare stabiliți la primul paragraf nu depășește 25 000 de vehicule utilitare ușoare per producător.
Articolul 6
Obiectivul privind emisiile specifice pentru vehiculele utilitare ușoare alimentate cu carburanți alternativi
Pentru a stabili în ce măsură un producător își respectă obiectivul privind emisiile specifice menționat la articolul 4, emisiile specifice de CO2 generate de fiecare vehicul utilitar ușor conceput să funcționeze cu un amestec de benzină și 85 % bioetanol („E85”), care respectă legislația Uniunii în materie sau standardele tehnice europene în domeniu, se reduc cu 5 % până la 31 decembrie 2015, drept recunoaștere a sporirii capacităților tehnologice și a capacității de reducere a emisiilor pentru vehiculele care funcționează pe bază de biocarburanți. Această reducere se aplică numai dacă cel puțin 30 % din stațiile de alimentare din statul membru în care este înmatriculat vehiculul utilitar ușor furnizează acest tip de carburant alternativ, cu respectarea criteriilor de durabilitate pentru biocarburanți prevăzute în legislația relevantă a Uniunii.
Articolul 7
Gruparea
(1) Producătorii de vehicule utilitare ușoare noi, cu excepția celor cărora li s-a acordat o derogare în temeiul articolului 11, se pot grupa în scopul îndeplinirii obligațiilor care le revin în temeiul articolului 4.
(2) Acordul de constituire a unei grupări poate viza unul sau mai mulți ani calendaristici, cu condiția ca durata totală a fiecărui acord să nu depășească cinci ani calendaristici, iar acesta poate fi încheiat până cel târziu la data de 31 decembrie a primului an calendaristic pentru care urmează să fie grupate emisiile. Producătorii care formează o grupare transmit Comisiei următoarele informații:
(a)
producătorii care vor fi incluși în grupare;
(b)
producătorul numit ca administrator al grupării, care va reprezenta punctul de contact al acesteia și va fi responsabil cu plata primelor pentru emisiile suplimentare impuse grupării în conformitate cu articolul 9;
(c)
dovezi că administratorul grupării va fi capabil să îndeplinească obligațiile care îi revin în temeiul literei (b).
(3) În cazul în care administratorul propus al grupării nu întrunește cerința privind plata primelor pentru emisiile suplimentare impuse grupării în conformitate cu articolul 9, Comisia notifică acest lucru producătorilor.
(4) Producătorii incluși într-o grupare notifică în comun Comisiei orice schimbare a administratorului grupării sau a statutului financiar al acestuia, în măsura în care acest fapt ar putea afecta capacitatea sa de a respecta cerința privind plata primelor pentru emisiile suplimentare impuse grupării în conformitate cu articolul 9, precum și eventualele modificări ale structurii grupării sau dizolvarea acesteia.
(5) Producătorii pot încheia acorduri de grupare cu condiția ca acestea să respecte articolele 101 și 102 din TFUE și să permită participarea deschisă, transparentă și nediscriminatorie, în condiții rezonabile din punct de vedere comercial, a oricărui producător care dorește să devină membru al grupării. Fără a aduce atingere aplicării cu titlu general a normelor în materie de concurență ale Uniunii pentru aceste grupări, toți membrii unei grupări se asigură în special că, în contextul acordului lor de grupare, au loc schimburi de date sau de informații numai referitor la următoarele informații:
(a)
media emisiilor specifice de CO2;
(b)
obiectivul privind emisiile specifice;
(c)
numărul total al vehiculelor înmatriculate.
(6) Alineatul (5) nu se aplică în cazul în care toți producătorii din grupare fac parte din același grup de producători asociați.
(7) Cu excepția notificării în temeiul alineatului (3), producătorii dintr-o grupare în legătură cu care sunt transmise informații Comisiei sunt priviți ca un singur producător în ceea ce privește îndeplinirea obligațiilor care le revin în temeiul articolului 4. Informațiile privind monitorizarea și raportarea referitoare la fiecare producător, precum și privind orice grupare se înregistrează, se transmit și pot fi consultate în registrul central menționat la articolul 8 alineatul (4).
Articolul 8
Monitorizarea și raportarea mediei emisiilor
(1) Pentru anul calendaristic care începe la 1 ianuarie 2012 și pentru fiecare an calendaristic ulterior, fiecare stat membru înregistrează informațiile privind fiecare vehicul utilitar ușor nou înmatriculat pe teritoriul său în conformitate cu anexa II partea A. Aceste informații sunt puse la dispoziția producătorilor și a importatorilor sau reprezentanților desemnați de aceștia în fiecare stat membru. Statele membre depun toate eforturile pentru a se asigura că organismele raportoare funcționează în mod transparent.
(2) Până la data de 28 februarie a fiecărui an, începând din 2013, fiecare stat membru determină și transmite Comisiei informațiile menționate în anexa II partea B cu privire la anul calendaristic precedent. Datele se transmit în conformitate cu formatul precizat în anexa II partea C.
(3) La cererea Comisiei, statele membre transmit de asemenea ansamblul datelor culese în conformitate cu alineatul (1).
(4) Comisia păstrează un registru central al datelor raportate de statele membre în conformitate cu prezentul articol, acest registru fiind pus la dispoziția publicului. Până la 30 iunie 2013 și în fiecare an ulterior, Comisia calculează pentru fiecare producător, cu titlu provizoriu:
(a)
media emisiilor specifice de CO2 în anul calendaristic precedent;
(b)
obiectivul privind emisiile specifice din anul calendaristic precedent;
(c)
diferența dintre media emisiilor specifice de CO2 ale acestuia în anul calendaristic precedent și obiectivul său privind emisiile specifice din anul respectiv.
Comisia notifică fiecărui producător calculele sale provizorii efectuate pentru respectivul producător. Notificarea cuprinde, pentru fiecare stat membru, datele privind numărul de vehicule utilitare ușoare noi înmatriculate și emisiile specifice de CO2 ale acestora.
(5) În termen de trei luni de la primirea notificării privind calculele provizorii realizate în conformitate cu alineatul (4), producătorii pot notifica Comisiei eventualele erori ale datelor, specificând statul membru cu privire la care consideră că s-a produs eroarea.
(6) Comisia analizează orice notificare din partea producătorilor și, până la 31 octombrie, confirmă sau modifică calculele provizorii realizate în temeiul alineatului (4).
(7) Pentru anii calendaristici 2012 și 2013, pe baza calculelor realizate în temeiul alineatului (5), Comisia, în cazul în care este de părere că media emisiilor specifice de CO2 ale unui producător depășește obiectivul acestuia privind emisiile specifice, îi trimite o notificare în acest sens.
(8) În fiecare stat membru, autoritatea competentă în materie de colectare și comunicare a datelor de monitorizare în conformitate cu prezentul regulament este cea desemnată în conformitate cu articolul 8 alineatul (7) din Regulamentul (CE) nr. 443/2009.
(9) Comisia adoptă norme detaliate privind monitorizarea și raportarea datelor în conformitate cu prezentul articol și privind aplicarea anexei II. Respectivele acte de punere în aplicare se adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 14 alineatul (2).
Pentru a ține seama de experiența dobândită în urma aplicării prezentului regulament, Comisia poate modifica anexa II prin intermediul unor acte delegate, în conformitate cu articolul 15 și în condițiile prevăzute la articolele 16 și 17.
(10) De asemenea, statele membre colectează și raportează, în conformitate cu prezentul articol, date cu privire la înmatriculările de vehicule din categoriile M2 și N2, astfel cum sunt definite în anexa II la Directiva 2007/46/CE, care au o masă de referință de maximum 2 610 kg, precum și vehiculele la care se extinde omologarea de tip în conformitate cu articolul 2 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 715/2007.
Articolul 9
Prima pentru emisiile suplimentare
(1) Pentru perioada cuprinsă între 1 ianuarie și 31 decembrie 2014 și pentru fiecare an calendaristic ulterior, Comisia impune plata unei prime pentru emisiile suplimentare producătorilor sau administratorilor de grupări, după caz, în cazul în care media emisiilor specifice de CO2 ale producătorilor în cauză depășește obiectivul acestora privind emisiile specifice.
(2) Prima pentru emisiile suplimentare menționată la alineatul (1) se calculează cu ajutorul formulei de mai jos:
(a)
între 2014 și 2018:
(i)
pentru emisiile suplimentare de peste 3 g CO2/km:
[(emisii suplimentare - 3 g CO2 /km) × 95 EUR + 45 EUR] × numărul de vehicule utilitare ușoare noi;
(ii)
pentru emisiile suplimentare de peste 2 g CO2/km, dar nu mai mult de 3 g CO2/km:
[(emisii suplimentare - 2 g CO2 /km) × 25 EUR + 20 EUR] × numărul de vehicule utilitare ușoare noi;
(iii)
pentru emisiile suplimentare de peste 1 g CO2/km, dar nu mai mult de 2 g CO2/km:
[(emisii suplimentare - 1 g CO2 /km) × 15 EUR + 5 EUR] × numărul de vehicule utilitare ușoare noi;
(iv)
pentru emisiile suplimentare de maximum 1 g CO2/km:
(emisii suplimentare × 5 EUR) × numărul de vehicule utilitare ușoare noi;
(b)
începând din 2019:
(emisii suplimentare × 95 EUR) × numărul de vehicule utilitare ușoare noi.
În sensul prezentului articol se aplică următoarele definiții:
-
„emisii suplimentare” înseamnă numărul pozitiv de grame pe kilometru cu care media emisiilor specifice de CO2 a unui producător - ținând seama de reducerile emisiilor de CO2 obținute mulțumită tehnologiilor inovatoare aprobate în conformitate cu articolul 12 - a depășit obiectivul acestuia privind emisiile specifice în anul calendaristic sau într-o parte a anului calendaristic în care se aplică obligația prevăzută la articolul 4, rotunjit la cea mai apropiată a treia zecimală; și
-
„numărul de vehicule utilitare ușoare noi” înseamnă numărul de vehicule utilitare ușoare noi al căror producător este și care au fost înmatriculate în perioada respectivă, în conformitate cu criteriile de introducere treptată prevăzute la articolul 4.
(3) Comisia adoptă metodologia detaliată de colectare a primelor pentru emisiile suplimentare menționate la alineatul (1) din prezentul articol. Respectivele acte se adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 14 alineatul (2).
(4) Sumele obținute din plata primelor pentru emisiile suplimentare sunt considerate ca venit la bugetul general al Uniunii Europene.
Articolul 10
Publicarea performanței producătorilor
(1) Până la 31 octombrie 2013 și până la data de 31 octombrie a fiecărui an ulterior, Comisia publică o listă care conține, pentru fiecare producător:
(a)
obiectivul său privind emisiile specifice pentru anul calendaristic precedent;
(b)
media emisiilor specifice de CO2 în anul calendaristic precedent;
(c)
diferența dintre media emisiilor specifice de CO2 în anul calendaristic precedent și obiectivul privind emisiile specifice pentru anul respectiv;
(d)
media emisiilor specifice de CO2 pentru toate vehiculele utilitare ușoare noi înmatriculate în Uniune în anul calendaristic precedent; și
(e)
masa medie pentru toate vehiculele utilitare ușoare noi înmatriculate în Uniune în anul calendaristic precedent.
(2) Începând de la 31 octombrie 2015, lista publicată în temeiul alineatului (1) indică, de asemenea, dacă producătorul a respectat cerințele articolului 4 în anul calendaristic precedent.
Articolul 11
Derogări pentru anumiți producători
(1) Un producător poate să depună o cerere de derogare de la obiectivul privind emisiile specifice calculat în conformitate cu anexa I, în cazul în care este responsabil pentru mai puțin de 22 000 de vehicule utilitare ușoare noi înmatriculate în Uniune într-un an calendaristic și:
(a)
nu face parte dintr-un grup de producători asociați; sau
(b)
face parte dintr-un grup de producători asociați care este responsabil, în total, pentru mai puțin de 22 000 de vehicule utilitare ușoare noi înmatriculate în Uniune pe an calendaristic; sau
(c)
face parte dintr-un grup de producători asociați, dar operează cu ajutorul propriilor instalații de producție și al propriului centru de proiectare.
(2) O derogare solicitată în temeiul alineatului (1) poate fi acordată pentru o perioadă de maximum cinci ani calendaristici. Cererea se adresează Comisiei și cuprinde:
(a)
denumirea producătorului și persoana de contact;
(b)
dovezi că producătorul este eligibil pentru o derogare în temeiul alineatului (1);
(c)
informații privind vehiculele utilitare ușoare pe care le produce, inclusiv masa și emisiile specifice de CO2 ale acestora; și
(d)
un obiectiv de emisii specifice corespunzător potențialului său de reducere, inclusiv potențialului economic și tehnologic de reducere a emisiilor specifice de CO2 și ținând seama de caracteristicile pieței căreia îi este destinat tipul de vehicul utilitar ușor produs.
(3) În cazul în care Comisia apreciază că producătorul este eligibil pentru derogarea solicitată în temeiul alineatului (1) și constată că obiectivul privind emisiile specifice de CO2 propus de producător corespunde potențialului de reducere al acestuia, inclusiv potențialului economic și tehnologic de reducere a emisiilor specifice de CO2 ale acestuia, și ținând seama de caracteristicile pieței căreia îi este destinat tipul de vehicul utilitar ușor produs, Comisia acordă o derogare producătorului respectiv. Derogarea se aplică de la data de 1 ianuarie a anului care urmează datei la care a fost acordată derogarea.
(4) Un producător care beneficiază de o derogare în conformitate cu prezentul articol notifică de îndată Comisiei orice schimbare care afectează sau poate afecta eligibilitatea sa pentru o derogare.
(5) În cazul în care Comisia consideră, fie pe baza unei notificări în temeiul alineatului (4), fie din alte considerente, că un producător nu mai este eligibil pentru derogare, Comisia revocă derogarea cu efect de la data de 1 ianuarie a următorului an calendaristic și notifică în acest sens producătorul.
(6) În cazul în care producătorul nu își atinge obiectivul de emisii specifice, Comisia impune producătorului prima pentru emisiile suplimentare, astfel cum este prevăzută la articolul 9.
(7) Comisia adoptă norme în completarea alineatelor (1)-(6) din prezentul articol, privind, printre altele, interpretarea criteriilor de eligibilitate pentru derogare, conținutul cererilor, precum și conținutul și evaluarea programelor de reducere a emisiilor specifice de CO2, prin intermediul actelor delegate în conformitate cu articolul 15 și în condițiile prevăzute în articolele 16 și 17.
(8) Cererile de derogare, inclusiv informațiile aduse pentru susținerea acestora, notificările efectuate în temeiul alineatului (4), revocările efectuate în temeiul alineatului (5) și orice impunere a unei prime pentru emisiile suplimentare în temeiul alineatului (6), precum și actele adoptate în conformitate cu alineatul (7) se pun la dispoziția publicului, sub rezerva dispozițiilor Regulamentului (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (13).
Articolul 12
Ecoinovațiile
(1) La solicitarea unui furnizor sau a unui producător, se iau în considerare reducerile emisiilor de CO2 realizate prin intermediul utilizării de tehnologii inovatoare. Contribuția totală a acestor tehnologii la reducerea obiectivului privind emisiile specifice al unui producător poate fi de cel mult 7 g CO2/km.
(2) Până la 31 decembrie 2012, Comisia adoptă dispoziții detaliate privind o procedură de aprobare a acestor tehnologii inovatoare. Respectivele acte de punere în aplicare se adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 14 alineatul (2) din prezentul regulament. Aceste dispoziții detaliate sunt în conformitate cu dispozițiile cuprinse în articolul 12 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 443/2009 și se bazează pe următoarele criterii privind tehnologiile inovatoare:
(a)
furnizorul sau producătorul trebuie să poarte răspunderea pentru reducerea emisiilor de CO2 ca urmare a utilizării tehnologiilor inovatoare;
(b)
tehnologiile inovatoare trebuie să aducă o contribuție verificată la reducerea emisiilor de CO2;
(c)
tehnologiile inovatoare trebuie să nu intre sub incidența ciclului de încercare standard pentru măsurarea emisiilor de CO2 sau sub incidența dispozițiilor obligatorii care decurg din măsurile complementare suplimentare destinate să realizeze reducerea de 10 g CO2/km menționată la articolul 1 din Regulamentul (CE) nr. 443/2009 sau să nu aibă caracter obligatoriu în temeiul altor dispoziții ale legislației Uniunii.
(3) Un furnizor sau un producător care solicită ca o măsură să fie aprobată în calitate de tehnologie inovatoare transmite Comisiei un raport, însoțit de un raport de verificare elaborat de un organism independent și certificat. În eventualitatea unei posibile interacțiuni între această măsură și o altă tehnologie inovatoare deja aprobată, raportul menționează respectiva interacțiune, iar raportul de verificare evaluează măsura în care interacțiunea respectivă modifică reducerile de emisii realizate de fiecare măsură în parte.
(4) Comisia atestă reducerea realizată pe baza criteriilor stabilite la alineatul (2).
Articolul 13
Reexaminarea și raportarea
(1) Până la 1 ianuarie 2013, Comisia finalizează reexaminarea obiectivelor privind emisiile specifice de CO2 din anexa I și a derogărilor de la articolul 11, în vederea definirii:
-
modalităților de realizare în mod rentabil, până în anul 2020, a obiectivului de 147 g CO2/km, sub rezerva confirmării fezabilității acestuia pe baza rezultatelor actualizate ale evaluării de impact; și
-
aspectelor legate de punerea în aplicare a obiectivului respectiv, inclusiv plata primei pentru emisiile suplimentare.
Pe baza acestei reexaminări și a evaluării de impact aferente, care include o evaluare generală a impactului asupra industriei de automobile și a industriilor conexe, Comisia prezintă, după caz, o propunere de modificare a prezentului regulament, în conformitate cu procedura legislativă ordinară, într-un mod care să fie cât mai neutru posibil din punct de vedere concurențial, echitabil din punct de vedere social și durabil.
(2) Dacă este cazul, Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului, până în 2014, o propunere privind includerea în prezentul regulament a vehiculelor din categoriile N2 și M2, astfel cum sunt definite în anexa II la Directiva 2007/46/CE, care au o masă de referință de maximum 2 610 kg, precum și a vehiculelor la care se extinde omologarea de tip în conformitate cu articolul 2 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 715/2007, în vederea realizării obiectivului pe termen lung, începând cu anul 2020.
(3) Până în 2014 și după efectuarea unei evaluări de impact, Comisia publică un raport privind disponibilitatea datelor referitoare la amprenta la sol și la sarcina utilă și utilizarea acestora ca parametri de utilitate pentru determinarea obiectivelor privind emisiile specifice și, dacă este cazul, prezintă Parlamentului European și Consiliului o propunere de modificare a anexei I, în conformitate cu procedura legislativă ordinară.
(4) Până la 31 decembrie 2011, Comisia stabilește o procedură de obținere a unor valori reprezentative pentru emisiile de CO2, eficiența carburantului și masa vehiculelor completate, garantând, totodată, că producătorul vehiculului de bază are acces în timp util la masa și emisiile specifice de CO2 ale vehiculului completat.
(5) Până la 31 octombrie 2016 și, ulterior, la fiecare trei ani, Comisia modifică anexa I prin intermediul actelor delegate, în conformitate cu articolul 15 și în condițiile prevăzute în articolele 16 și 17, în vederea ajustării valorii M0, menționată în respectiva anexă, la masa medie a vehiculelor utilitare ușoare noi din cei trei ani calendaristici precedenți.
Aceste ajustări intră în vigoare pentru prima dată la 1 ianuarie 2018 și, ulterior, la fiecare trei ani.
(6) Comisia include vehiculele utilitare ușoare în cadrul reexaminării procedurilor de măsurare a emisiilor de CO2 în conformitate cu articolul 13 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 443/2009.
Începând de la data aplicării procedurii revizuite pentru măsurarea emisiilor de CO2, tehnologiile inovatoare nu se mai aprobă în temeiul procedurii stabilite la articolul 12.
Comisia include vehiculele utilitare ușoare în cadrul revizuirii Directivei 2007/46/CE în conformitate cu articolul 13 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 443/2009.
Pentru a reflecta orice schimbare în procedura de încercare reglementară pentru măsurarea emisiilor specifice de CO2, Comisia adaptează formulele prevăzute în anexa I prin acte delegate, în conformitate cu articolul 15 și în condițiile prevăzute în articolele 16 și 17.
Articolul 14
Procedura comitetului
(1) Comisia este asistată de Comitetul schimbărilor climatice instituit prin articolul 9 din Decizia nr. 280/2004/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 februarie 2004 privind un mecanism de monitorizare a emisiilor de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de punere în aplicare a Protocolului de la Kyoto (14). Respectivul comitet este un comitet în înțelesul Regulamentului (UE) nr. 182/2011.
(2) În cazul în care se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolul 5 din Regulamentul (UE) nr. 182/2011.
Articolul 15
Exercitarea delegării de competențe
(1) Competența de adoptare a actelor delegate menționată la articolul 8 alineatul (9) paragraful al doilea, articolul 11 alineatul (7), articolul 13 alineatul (5) și articolul 13 alineatul (6) paragraful al patrulea este conferită Comisiei pentru o perioadă de cinci ani de la 3 iunie 2011. Comisia prezintă un raport privind competențele delegate cel târziu cu șase luni înainte de încheierea perioadei de cinci ani. Delegarea de competențe se reînnoiește automat pentru perioade de timp identice, cu excepția cazului în care Parlamentul European sau Consiliul o revocă în conformitate cu articolul 16.
(2) De îndată ce adoptă un act delegat, Comisia îl notifică simultan Parlamentului European și Consiliului.
(3) Competența de a adopta acte delegate este conferită Comisiei în condițiile prevăzute la articolele 16 și 17.
Articolul 16
Revocarea delegării de competențe
(1) Parlamentul European sau Consiliul poate revoca în orice moment delegarea de competențe menționată la articolul 8 alineatul (9) paragraful al doilea, articolul 11 alineatul (7), articolul 13 alineatul (5) și articolul 13 alineatul (6) paragraful al patrulea.
(2) Instituția care a inițiat o procedură internă pentru a decide dacă intenționează să revoce delegarea de competențe depune eforturi pentru a informa cealaltă instituție și Comisia într-un termen rezonabil înaintea adoptării unei decizii finale, indicând competențele delegate care ar putea face obiectul unei revocări, precum și posibilele motive de revocare.
(3) Decizia de revocare pune capăt delegării competențelor specificate în decizia respectivă. Decizia produce efecte imediat sau de la o dată ulterioară, specificată în aceasta. Decizia nu aduce atingere valabilității actelor delegate care sunt deja în vigoare. Aceasta se publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Articolul 17
Obiecțiuni la actele delegate
(1) Parlamentul European sau Consiliul poate formula obiecțiuni la un act delegat în termen de două luni de la data notificării.
La inițiativa Parlamentului European sau a Consiliului, acest termen se prelungește cu două luni.
(2) În cazul în care, la expirarea termenului prevăzut la alineatul (1), nici Parlamentul European, nici Consiliul nu au formulat obiecțiuni la actul delegat, acesta se publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene și intră în vigoare la data prevăzută în cuprinsul său.
Actul delegat poate fi publicat în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene și poate intra în vigoare înainte de expirarea termenului respectiv în cazul în care atât Parlamentul European, cât și Consiliul au informat Comisia cu privire la intenția lor de a nu formula obiecțiuni.
(3) În cazul în care Parlamentul European sau Consiliul formulează obiecțiuni la un act delegat în termenul prevăzut la alineatul (1), acesta nu intră în vigoare. Instituția care formulează obiecțiuni la un act delegat prezintă motivele care au stat la baza acestora.
Articolul 18
Intrarea în vigoare
Prezentul regulament intră în vigoare în a treia zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Strasbourg, 11 mai 2011.