Input:
KOMMISSIONENS FORORDNING (EU) Nr. 215/2010
af 5. marts 2010
om ændring af bilag I til forordning (EF) nr. 798/2008 om fastlæggelse af en liste over tredjelande, områder, zoner og segmenter, hvorfra fjerkræ og fjerkræprodukter kan importeres til og sendes i transit gennem Fællesskabet, og krav vedrørende udstedelse af veterinærcertifikater
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Rådets direktiv 2009/158/EF af 30. november 2009 om dyresundhedsmæssige betingelser for samhandelen inden for Fællesskabet med fjerkræ og rugeæg samt for indførsel heraf fra tredjelande (1), særlig artikel 23, stk. 1, artikel 24, stk. 2, og artikel 26, stk. 2,
under henvisning til Rådets direktiv 2002/99/EF af 16. december 2002 om dyresundhedsbestemmelser for produktion, tilvirkning, distribution og indførsel af animalske produkter til konsum (2), særlig artikel 8, stk. 1, første afsnit, artikel 9, stk. 2, litra b), og artikel 9, stk. 4, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
I henhold til Kommissionens forordning (EF) nr. 798/2008 af 8. august 2008 om fastlæggelse af en liste over tredjelande, områder, zoner og segmenter, hvorfra fjerkræ og fjerkræprodukter kan importeres til og sendes i transit gennem Fællesskabet, og krav vedrørende udstedelse af veterinærcertifikat (3) må varer, der er omfattet af forordningen, kun importeres til og føres i transit gennem EU fra tredjelande, områder, zoner og segmenter, der er opført i skemaet i del 1 i bilag I til samme forordning. I del 2 i bilag I til forordningen er der desuden fastsat krav vedrørende udstedelse af veterinærcertifikater for sådanne varer samt modeller for de veterinærcertifikater, der skal ledsage dem.
(2)
I henhold til artikel 24, stk. 1, litra b), i direktiv 2009/158/EF må varer ikke importeres til EU fra et tredjeland, et område, en zone eller et segment, hvor der er konstateret et udbrud af aviær influenza eller Newcastle disease, og for hvilket/hvilken det derfor ikke længere kan attesteres, at det/den er fri(t) for en af disse sygdomme, medmindre den kompetente myndighed i det pågældende tredjeland eller område anvender bekæmpelsesforanstaltninger, som mindst svarer til foranstaltningerne i Rådets direktiv 2005/94/EF af 20. december 2005 om fællesskabsforanstaltninger til bekæmpelse af aviær influenza og om ophævelse af direktiv 92/40/EØF (4) og i Rådets direktiv 92/66/EØF af 14. juli 1992 om fællesskabsforanstaltninger til bekæmpelse af Newcastle disease (5).
(3)
En del af Brasiliens område samt Canadas, Chiles, Israels, Kroatiens og USA’s område, jf. del 1 i bilag I til forordning (EF) nr. 798/2008, er i dag godkendt med hensyn til import til EU af levende fjerkræ og strudsefugle, rugeæg af fjerkræ og strudsefugle samt kød af fjerkræ og strudsefugle.
(4)
Disse seks tredjelande anvender foranstaltninger til bekæmpelse af Newcastle disease, der svarer til de foranstaltninger, som medlemsstaterne gennemfører i henhold til direktiv 92/66/EØF, herunder indførelse af officielle restriktioner for bestemte dele af deres respektive områder i tilfælde af udbrud af sygdommen.
(5)
For så vidt angår import af kød af fjerkræ og strudsefugle til EU er de foranstaltninger til bekæmpelse af Newcastle disease, der anvendes i dele af Brasilien og i Israel, allerede blevet godkendt som ligestillede ved Kommissionens beslutning 2001/659/EF af 6. august 2001 om ændring af beslutning 94/984/EF med hensyn til import af fersk fjerkrækød fra Brasilien (6) og Kommissionens beslutning 97/593/EF af 29. juli 1997 om dyresundhedsmæssige betingelser og udstedelse af sundhedscertifikat ved indførsel af fersk fjerkrækød fra Israel (7).
(6)
I betragtning af at de pågældende tredjelande anvender ligestillede foranstaltninger til bekæmpelse af Newcastle disease og har vist sig i stand til effektivt at håndtere et udbrud af denne sygdom, og på baggrund af resultaterne og foranstaltningerne til opfølgning af kontrolbesøgene i disse lande bør der fastsættes særlige certifikatudstedelseskrav vedrørende frihed for sygdommen.
(7)
Angivelserne i kolonne 6 vedrørende de særlige betingelser i del 1 i bilag I og veterinærcertifikaterne i del 2 i bilag I til forordning (EF) nr. 798/2008 bør ændres med hensyn til import til EU af levende fjerkræ og rugeæg af fjerkræ og strudsefugle, således at de pågældende varer i tilfælde af nye udbrud af Newcastle disease i Brasilien, Canada, Chile, Israel, Kroatien og USA, jf. del 1 i bilag I til samme forordning, fortsat kan importeres fra de dele af de pågældende tredjelande, for hvilke der ikke er indført officielle restriktioner på grund af Newcastle disease.
(8)
Angivelserne i kolonne 6 vedrørende de særlige betingelser i del 1 i bilag I og veterinærcertifikaterne i del 2 i bilag I til forordning (EF) nr. 798/2008 bør ændres med hensyn til import til EU af fjerkrækød og kød af strudsefugle, således at de pågældende varer i tilfælde af nye udbrud af Newcastle disease i Canada, Chile, Kroatien og USA, jf. del 1 i bilag I til samme forordning, fortsat kan importeres fra de dele af de pågældende tredjelande, for hvilke der ikke er indført officielle restriktioner på grund af Newcastle disease.
(9)
Veterinærcertifikatet til brug ved import af fjerkrækød i del 2 i bilag I til forordning (EF) nr. 798/2008 bør desuden ændres for at tillade import af denne vare fra slagtefjerkræ med oprindelse i et andet tredjeland på listen i del 1 i bilag I til samme forordning.
(10)
Canadas foranstaltninger til bekæmpelse af lavpatogen aviær influenza er allerede blevet anerkendt som ligestillede ved Kommissionens forordning (EF) nr. 411/2009 af 18. maj 2009 om ændring af forordning (EF) nr. 798/2008 om fastlæggelse af en liste over tredjelande, områder, zoner og segmenter, hvorfra fjerkræ og fjerkræprodukter kan importeres til og sendes i transit gennem Fællesskabet, og krav vedrørende udstedelse af veterinærcertifikat (8), og certifikatudstedelseskravene er ændret i overensstemmelse hermed; for at sikre konsekvens bør disse certifikatudstedelseskrav derfor bringes i overensstemmelse med de krav, der indføres ved nærværende forordning.
(11)
Bilag I til forordning (EF) nr. 798/2008 bør således ændres i overensstemmelse hermed.
(12)
Der bør fastsættes en overgangsperiode, så medlemsstaterne og erhvervslivet har mulighed for at træffe de fornødne foranstaltninger for at opfylde de krav vedrørende udstedelse af veterinærcertifikater, der fastsættes ved denne forordning.
(13)
Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelse fra Den Stående Komité for Fødevarekæden og Dyresundhed -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Bilag I til forordning (EF) nr. 798/2008 ændres som angivet i bilaget til nærværende forordning.
Artikel 2
Varer, for hvilke de relevante veterinærcertifikater er blevet udstedt i henhold til forordning (EF) nr. 798/2008, kan indtil den 1. juni 2010 fortsat importeres til og føres i transit gennem EU.
Artikel 3
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 5. marts 2010.


Input:
COMMISSION DIRECTIVE 2011/66/EU
of 1 July 2011
amending Directive 98/8/EC of the European Parliament and of the Council to include 4,5-Dichloro-2-octyl-2H-isothiazol-3-one as an active substance in Annex I thereto
(Text with EEA relevance)
THE EUROPEAN COMMISSION,
Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union,
Having regard to Directive 98/8/EC of the European Parliament and of the Council of 16 February 1998 concerning the placing of biocidal products on the market (1), and in particular the second subparagraph of Article 16(2) thereof,
Whereas:
(1)
Commission Regulation (EC) No 1451/2007 of 4 December 2007 on the second phase of the 10-year work programme referred to in Article 16(2) of Directive 98/8/EC of the European Parliament and of the Council concerning the placing of biocidal products on the market (2) establishes a list of active substances to be assessed, with a view to their possible inclusion in Annex I, IA or IB to Directive 98/8/EC. That list includes 4,5-Dichloro-2-octyl-2H-isothiazol-3-one.
(2)
Pursuant to Regulation (EC) No 1451/2007, 4,5-Dichloro-2-octyl-2H-isothiazol-3-one has been evaluated in accordance with Article 11(2) of Directive 98/8/EC for use in product-type 8, wood preservatives, as defined in Annex V to that Directive.
(3)
Norway was designated as Rapporteur and submitted the competent authority report, together with a recommendation, to the Commission on 8 September 2008 in accordance with Article 14(4) and (6) of Regulation (EC) No 1451/2007.
(4)
The competent authority report was reviewed by the Member States and the Commission. In accordance with Article 15(4) of Regulation (EC) No 1451/2007, the findings of the review were incorporated, within the Standing Committee on Biocidal Products on 16 December 2010, in an assessment report.
(5)
It appears from the evaluations that biocidal products used as wood preservatives and containing 4,5-Dichloro-2-octyl-2H-isothiazol-3-one may be expected to satisfy the requirements laid down in Article 5 of Directive 98/8/EC. It is therefore appropriate to include 4,5-Dichloro-2-octyl-2H-isothiazol-3-one in Annex I to that Directive.
(6)
Not all potential uses have been evaluated at Union level. It is therefore appropriate that Member States assess those uses or exposure scenarios and those risks to human populations and to environmental compartments that have not been representatively addressed in the Union level risk assessment and, when granting product authorisations, ensure that appropriate measures are taken or specific conditions imposed in order to reduce the identified risks to acceptable levels.
(7)
In view of the risks identified for human health, it is appropriate to require that safe operational procedures are established for products authorised for industrial or professional use, and that those products are used with appropriate personal protective equipment unless it can be demonstrated in the application for product authorisation that risks to industrial or professional users can be reduced to an acceptable level by other means.
(8)
In view of the risks identified for the aquatic and terrestrial compartments, it is appropriate to require that freshly treated timber is stored after treatment under shelter or on impermeable hard standing, or both, and that any losses from the application of products used as wood preservatives and containing 4,5-Dichloro-2-octyl-2H-isothiazol-3-one are collected for reuse or disposal.
(9)
Unacceptable risks for the environment were identified in various scenarios for in-service use of treated wood not covered and not in contact with the ground, which is either continually exposed to the weather or protected from the weather but subject to frequent wetting (use class 3 as defined by OECD (3)) and wood in contact with fresh water (use class 4b as defined by OECD (4)). It is therefore appropriate to require that products are not authorised for the treatment of wood intended for those uses, unless data is submitted demonstrating that the product will meet the requirements of both Article 5 of and Annex VI to Directive 98/8/EC, if necessary by the application of appropriate risk mitigation measures.
(10)
It is important that the provisions of this Directive be applied simultaneously in all Member States in order to ensure equal treatment of biocidal products on the market containing the active substance 4,5-Dichloro-2-octyl-2H-isothiazol-3-one and also to facilitate the proper operation of the biocidal products market in general.
(11)
A reasonable period should be allowed to elapse before an active substance is included in Annex I to Directive 98/8/EC in order to permit Member States and interested parties to prepare themselves to meet the new requirements entailed and to ensure that applicants who have prepared dossiers can benefit fully from the 10-year period of data protection, which, in accordance with Article 12(1)(c)(ii) of Directive 98/8/EC, starts from the date of inclusion.
(12)
After inclusion, Member States should be allowed a reasonable period to implement Article 16(3) of Directive 98/8/EC.
(13)
Directive 98/8/EC should therefore be amended accordingly.
(14)
The measures provided for in this Directive are in accordance with the opinion of the Standing Committee on Biocidal Products,
HAS ADOPTED THIS DIRECTIVE:
Article 1
Annex I to Directive 98/8/EC is amended in accordance with the Annex to this Directive.
Article 2
Transposition
1. Member States shall adopt and publish, by 30 June 2012 at the latest, the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with this Directive.
They shall apply those provisions from 1 July 2013.
When Member States adopt those provisions, they shall contain a reference to this Directive or be accompanied by such a reference on the occasion of their official publication. Member States shall determine how such reference is to be made.
2. Member States shall communicate to the Commission the text of the main provisions of national law which they adopt in the field covered by this Directive.
Article 3
This Directive shall enter into force on the 20th day following its publication in the Official Journal of the European Union.
Article 4
This Directive is addressed to the Member States.
Done at Brussels, 1 July 2011.


Input:
DECISÃO DO CONSELHO
de 17 de Maio de 2010
relativa à assinatura de um Acordo de Parceria voluntário entre a União Europeia e a República do Congo relativo à aplicação da legislação, à governação e ao comércio no sector florestal no que respeita aos produtos de madeira importados para a União Europeia (FLEGT)
(2010/615/UE)
O CONSELHO DA UNIÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia, nomeadamente o artigo 207.o em conjugação com o n.o 5 do artigo 218.o,
Tendo em conta a proposta da Comissão Europeia,
Considerando o seguinte:
(1)
Em Maio de 2003, a Comissão Europeia adoptou uma Comunicação ao Parlamento Europeu e ao Conselho intitulada «A aplicação da legislação, a governação e o comércio no sector florestal (FLEGT): Proposta de plano de acção da UE» que apelava a que fossem tomadas medidas para lutar contra a exploração madeireira ilegal mediante a elaboração de acordos de parceria voluntários com os países produtores de madeira. As conclusões do Conselho sobre esse plano de acção foram adoptadas em Outubro de 2003 (1).
(2)
Em 5 de Dezembro de 2005, o Conselho autorizou a Comissão a iniciar negociações de acordos de parceria com o objectivo de executar o Plano de Acção da UE relativo à aplicação da legislação, à governação e ao comércio no sector florestal (FLEGT).
(3)
Em 20 de Dezembro de 2005, o Conselho adoptou o Regulamento (CE) n.o 2173/2005 (2), que estabelece um regime de licenciamento para a importação de madeira para a União Europeia proveniente de países com os quais a União tenha celebrado acordos de parceria voluntários.
(4)
As negociações com a República do Congo foram concluídas e o Acordo de Parceria Voluntário entre a União Europeia e a República do Congo relativo à aplicação da legislação, à governação e ao comércio no sector florestal no que respeita aos produtos de madeira importados para a União Europeia (a seguir designado o «Acordo») foi rubricado em 9 de Maio de 2009.
(5)
O Acordo deverá ser assinado, sob reserva da sua celebração numa data posterior,
ADOPTOU A PRESENTE DECISÃO:
Artigo 1.o
É autorizada a assinatura, em nome da União, do Acordo de Parceria voluntário entre a União Europeia e a República do Congo relativo à aplicação da legislação, à governação e ao comércio no sector florestal no que respeita aos produtos de madeira importados para a União Europeia (FLEGT), sob reserva da celebração do referido Acordo (3).
Artigo 2.o
O Presidente do Conselho fica autorizado a designar a pessoa com poderes para assinar o Acordo em nome da União, sob reserva da sua celebração.
Artigo 3.o
A presente decisão entra em vigor no dia da sua adopção.
Feito em Bruxelas, em 17 de Maio de 2010.


Input:
ΚΑΝΟΝΙΣΜΌΣ (ΕΕ) αριθ. 885/2010 ΤΗΣ ΕΠΙΤΡΟΠΉΣ
της 7ης Οκτωβρίου 2010
για τη χορήγηση άδειας κυκλοφορίας του παρασκευάσματος ναρασίνης και νικαρβαζίνης ως πρόσθετης ύλης ζωοτροφών για κοτόπουλα προς πάχυνση (κάτοχος αδείας Eli Lilly and Company Ltd) και την τροποποίηση του κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 2430/1999
(Κείμενο που παρουσιάζει ενδιαφέρον για τον ΕΟΧ)
Η ΕΥΡΩΠΑΪΚΗ ΕΠΙΤΡΟΠΗ,
Έχοντας υπόψη:
τη συνθήκη για τη λειτουργία της Ευρωπαϊκής Ένωσης,
τον κανονισμό (ΕΚ) αριθ. 1831/2003 του Ευρωπαϊκού Κοινοβουλίου και του Συμβουλίου, της 22ας Σεπτεμβρίου 2003, για τις πρόσθετες ύλες που χρησιμοποιούνται στη διατροφή των ζώων (1), και ιδίως το άρθρο 9 παράγραφος 2,
Εκτιμώντας τα ακόλουθα:
(1)
Ο κανονισμός (ΕΚ) αριθ. 1831/2003 προβλέπει τη χορήγηση άδειας για τις πρόσθετες ύλες που χρησιμοποιούνται στη διατροφή των ζώων, καθώς και τους όρους και τις διαδικασίες για τη χορήγηση της άδειας αυτής. Το άρθρο 10 του εν λόγω κανονισμού προβλέπει την επαναξιολόγηση των πρόσθετων υλών που εγκρίθηκαν σύμφωνα με την οδηγία 70/524/ΕΟΚ του Συμβουλίου (2).
(2)
Το παρασκεύασμα ναρασίνης, αριθμός CAS 55134-13-9, και νικαρβαζίνης, αριθμός CAS 330-95-0 εγκρίθηκε για δέκα χρόνια με τον κανονισμό (ΕΚ) αριθ. 2430/1999 της Επιτροπής (3) σύμφωνα με την οδηγία 70/524/ΕΟΚ ως πρόσθετη ύλη ζωοτροφών για χρήση σε κοτόπουλα προς πάχυνση. Η εν λόγω πρόσθετη ύλη προστέθηκε στη συνέχεια στο κοινοτικό μητρώο πρόσθετων υλών ζωοτροφών ως υπάρχον προϊόν, σύμφωνα με το άρθρο 10 παράγραφος 1 του κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 1831/2003.
(3)
Σύμφωνα με το άρθρο 10 παράγραφος 2 του κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 1831/2003, σε συνδυασμό με το άρθρο 7 του εν λόγω κανονισμού, υποβλήθηκε αίτηση για την επαναξιολόγηση της εν λόγω πρόσθετης ύλης, με το αίτημα η εν λόγω πρόσθετη ύλη να ταξινομηθεί στην κατηγορία «κοκκιδιοστατικά και ιστομονοστατικά». Η αίτηση συνοδευόταν από τα στοιχεία και τα έγγραφα που απαιτούνται βάσει του άρθρου 7 παράγραφος 3 του κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 1831/2003.
(4)
Η Ευρωπαϊκή Αρχή για την Ασφάλεια των Τροφίμων (στη συνέχεια «η Αρχή») στη γνώμη που εξέδωσε στις 7 Απριλίου 2010 κατέληξε στο συμπέρασμα ότι, υπό τις προτεινόμενες συνθήκες χρήσης, το παρασκεύασμα ναρασίνης και νικαρβαζίνης δεν έχει ανεπιθύμητες ενέργειες για την υγεία των ζώων, την υγεία των καταναλωτών ή στο περιβάλλον και ότι οι εν λόγω πρόσθετες ύλες είναι αποτελεσματικές στην καταπολέμηση της κοκκιδίωσης στα πουλερικά προς πάχυνση (4). Θεωρεί ότι υπάρχει ανάγκη θέσπισης ειδικών απαιτήσεων παρακολούθησης μετά τη διάθεση στην αγορά για τον έλεγχο της πιθανής ανάπτυξης αντιστάσεων σε βακτήρια και/ή Eimeria spp. Επειδή η p-νιτροανιλίνη, μια πρόσμειξη που συνδέεται με τη νικαρβαζίνη, οδηγεί στην πιθανή δημιουργία καταλοίπων αυτής της ουσίας, η Αρχή συνιστά τον περιορισμό της περιεκτικότητας αυτής της πρόσμειξης στο χαμηλότερο εφικτό επίπεδο. Η Αρχή επαλήθευσε επίσης την έκθεση σχετικά με τη μέθοδο ανάλυσης της πρόσθετης ύλης ζωοτροφών, η οποία υποβλήθηκε από το κοινοτικό εργαστήριο αναφοράς που συστάθηκε με τον κανονισμό (ΕΚ) αριθ. 1831/2003.
(5)
Από την αξιολόγηση του παρασκευάσματος ναρασίνης και νικαρβαζίνης διαπιστώνεται ότι πληρούνται οι όροι για τη χορήγηση άδειας που προβλέπονται στο άρθρο 5 του κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 1831/2003. Συνεπώς, πρέπει να επιτραπεί η χρήση του εν λόγω παρασκευάσματος, όπως καθορίζεται στο παράρτημα του παρόντος κανονισμού. Ωστόσο, λαμβάνοντας υπόψη τη γνώμη της Αρχής, η περιεκτικότητα της πρόσμειξης p-νιτροανιλίνης πρέπει να περιοριστεί. Για να δοθεί στους παραγωγούς και τους χρήστες χρόνος προσαρμογής, κρίνεται απαραίτητο να αρχίσει η εφαρμογή αυτού του περιορισμού τρία χρόνια μετά τη θέση σε ισχύ του παρόντος κανονισμού.
(6)
Ως συνέπεια της χορήγησης νέας έγκρισης βάσει του κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 1831/2003, οι διατάξεις σχετικά με το εν λόγω παρασκεύασμα στον κανονισμό (ΕΚ) αριθ. 2430/1999 πρέπει να διαγραφούν.
(7)
Τα μέτρα που προβλέπονται στον παρόντα κανονισμό είναι σύμφωνα με τη γνώμη της μόνιμης επιτροπής για την τροφική αλυσίδα και την υγεία των ζώων,
ΕΞΕΔΩΣΕ ΤΟΝ ΠΑΡΟΝΤΑ ΚΑΝΟΝΙΣΜΟ:
Άρθρο 1
Το παρασκεύασμα που ορίζεται στο παράρτημα και υπάγεται στην κατηγορία πρόσθετων υλών «κοκκιδιοστατικά και ιστομονοστατικά», εγκρίνεται ως πρόσθετη ύλη για τη διατροφή των ζώων υπό τους όρους που παρατίθενται στο εν λόγω παράρτημα.
Άρθρο 2
Στο παράρτημα Ι του κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 2430/1999, η εγγραφή με αριθμό καταχώρισης πρόσθετης ύλης E 772, που αφορά τη ναρασίνη 80 g/kg - νικαρβαζίνη 80 g/kg (Maxiban G160) διαγράφεται.
Προμείγματα και σύνθετες ζωοτροφές που περιέχουν την πρόσθετη ύλη ζωοοτροφών που επισημαίνονται σύμφωνα με τον κανονισμό (ΕΚ) αριθ. 2430/1999 μπορούν να εξακολουθήσουν να διατίθενται και να παραμείνουν στην αγορά και να χρησιμοποιούνται έως ότου εξαντληθούν τα αποθέματα.
Άρθρο 3
Ο παρών κανονισμός αρχίζει να ισχύει την εικοστή ημέρα από τη δημοσίευσή του στην Επίσημη Εφημερίδα της Ευρωπαϊκής Ένωσης.
Ο παρών κανονισμός είναι δεσμευτικός ως προς όλα τα μέρη του και ισχύει άμεσα σε κάθε κράτος μέλος.
Βρυξέλλες, 7 Οκτωβρίου 2010.


Input:
UREDBA (EU) št. 181/2011 EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA
z dne 16. februarja 2011
o pravicah potnikov v avtobusnem prevozu in spremembi Uredbe (ES) št. 2006/2004
(Besedilo velja za EGP)
EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 91(1) Pogodbe,
ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora (1),
po posvetovanju z Odborom regij,
v skladu z rednim zakonodajnim postopkom, glede na skupno besedilo, ki ga je odobril Spravni odbor 24. januarja 2011 (2),
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Dejavnost Unije na področju avtobusnega prevoza bi morala biti med drugim usmerjena v zagotavljanje visoke ravni varstva potnikov, ki je primerljiva z drugimi načini prevoza in velja povsod, kjer potujejo. Poleg tega bi bilo treba v celoti upoštevati zahteve varstva potrošnikov na splošno.
(2)
Ker je potnik v avtobusnem prevozu šibkejša stranka prevozne pogodbe, bi bilo treba vsem potnikom zagotoviti minimalno raven zaščite.
(3)
Pri ukrepih Unije za izboljšanje pravic potnikov v sektorju avtobusnih prevozov bi bilo treba upoštevati posebnosti tega prometnega sektorja, ki ga tvorijo predvsem mala in srednje velika podjetja.
(4)
Potniki in vsaj osebe, ki jih je potnik po pravni dolžnosti vzdrževal ali bi jih moral vzdrževati, bi morali biti ustrezno zaščiteni v primeru nesreč, ki se zgodijo pri uporabi avtobusa, ob upoštevanju Direktive 2009/103/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil in o izvajanju obveznosti zavarovanja takšne odgovornosti (3).
(5)
Pri izbiri nacionalne zakonodaje, ki se uporablja za odškodnino v primeru smrti, vključno z razumnimi pogrebnimi stroški, ali osebne poškodbe ter za izgubo ali poškodbo prtljage zaradi nesreč, ki se zgodijo pri uporabi avtobusa, bi bilo treba upoštevati Uredbo (ES) št. 864/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. julija 2007 o pravu, ki se uporablja za nepogodbene obveznosti (Rim II) (4), in Uredbo (ES) št. 593/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. junija 2008 o pravu, ki se uporablja za pogodbena obligacijska razmerja (Rim I) (5).
(6)
Potniki bi morali, poleg odškodnine v skladu z veljavnim nacionalnim pravom, v primeru smrti ali osebne poškodbe oziroma izgube ali poškodbe prtljage zaradi nesreč, ki se zgodijo pri uporabi avtobusa, imeti pravico do pomoči v zvezi s takojšnjimi praktičnimi potrebami po nesreči. V to pomoč bi morali biti, kadar je potrebno, vključeni prva pomoč, nastanitev, hrana, oblačila in prevoz.
(7)
Na splošno bi morale biti avtobusne potniške storitve za potnike koristne. Zato bi morale imeti invalidne osebe in osebe z zmanjšano mobilnostjo, ki je posledica invalidnosti, starosti ali drugih dejavnikov, možnost uporabe storitev avtobusnega prevoza, ki so primerljive z možnostmi drugih državljanov. Invalidne osebe in osebe z zmanjšano mobilnostjo imajo enake pravice glede prostega pretoka, svobodnega odločanja in nediskriminacije kot vsi drugi državljani.
(8)
Z vidika člena 9 Konvencije Združenih narodov o pravicah invalidov ter z namenom, da se invalidnim osebam in osebam z zmanjšano mobilnostjo zagotovijo možnosti avtobusnega prevoza, primerljive možnostim drugih državljanov, bi bilo treba določiti pravila o nediskriminaciji in pomoči med potovanjem. Te osebe bi bilo torej treba sprejeti in se jim prevoz ne bi smel zavrniti zaradi invalidnosti ali zmanjšane mobilnosti, razen iz razlogov, ki so upravičeni na podlagi varnosti ali zahtev oziroma razlogov v zvezi z zasnovo vozila ali infrastrukturo. V okviru zadevne zakonodaje za varstvo delavcev bi morale imeti invalidne osebe in osebe z zmanjšano mobilnostjo pravico do pomoči na postajah in na prevoznih sredstvih. Za doseganje socialne vključenosti bi jim morala biti takšna pomoč na voljo brezplačno. Prevozniki bi morali določiti pogoje dostopa, po možnosti z uporabo evropskega standardizacijskega sistema.
(9)
Pri odločitvah glede načrta novih postaj in pri velikih prenovah bi morali upravljavci postaj skušati upoštevati potrebe invalidnih oseb in oseb z zmanjšano mobilnostjo v skladu z zahtevami za konstrukcijo, namenjeno vsem uporabnikom. V vsakem primeru bi morali upravljavci postaj določiti kontaktne točke, na katerih lahko zadevne osebe sporočijo svoj prihod in potrebo po pomoči.
(10)
Brez poseganja v veljavno ali bodočo zakonodajo o tehničnih zahtevah za avtobuse, bi morali avtobusni prevozniki po možnosti prav tako upoštevati navedene potrebe pri odločanju o opremi novih in obnovljenih vozil.
(11)
Države članice bi si morale prizadevati za izboljšanje obstoječe infrastrukture, kjer je to potrebno, da bi prevozniki lahko omogočili dostop invalidnim osebam in osebam z zmanjšano mobilnostjo ter jim ponudili ustrezno pomoč.
(12)
Da bi se zadovoljilo potrebam invalidnih oseb in oseb z zmanjšano mobilnostjo, bi moralo biti osebje ustrezno usposobljeno. Da bi bilo olajšano medsebojno priznavanje nacionalnih kvalifikacij voznikov, bi bilo lahko kot del temeljne kvalifikacije ali rednega usposabljanja organizirano usposabljanje glede osveščanja o invalidnosti, kot je to navedeno v Direktivi 2003/59/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2003 o temeljnih kvalifikacijah in rednem usposabljanju voznikov nekaterih cestnih vozil za prevoz blaga ali potnikov (6). Da bi bila uvedba zahtev za usposabljanje usklajena z roki iz navedene direktive, bi bilo treba za omejeno časovno obdobje dopustiti možnost za izjemo.
(13)
Treba bi se bilo posvetovati z reprezentativnimi organizacijami invalidnih oseb ali oseb z zmanjšano mobilnostjo oziroma jih vključiti v pripravo vsebin usposabljanja v zvezi z invalidnostjo.
(14)
V pravice potnikov v avtobusnem prevozu bi moralo biti vključeno obveščanje o storitvah pred in med potovanjem. Vse bistvene informacije, ki so zagotovljene potnikom v avtobusnem prevozu, bi bilo treba na zahtevo zagotoviti tudi v nadomestnih oblikah, ki so dostopne invalidnim osebam in osebam z zmanjšano mobilnostjo, kot so povečan tisk, enostaven jezik, brajica, elektronska sporočila, dostopna s prilagojeno tehnologijo, ali zvočni zapisi.
(15)
Ta uredba ne bi smela omejevati pravic prevoznikov, da zahtevajo odškodnino od katere koli osebe, vključno s tretjimi osebami, v skladu z veljavno nacionalno zakonodajo.
(16)
Zmanjšati bi bilo treba nevšečnosti, ki jih imajo potniki zaradi odpovedi potovanj ali znatnih zamud. V ta namen bi bilo treba za potnike, ki potujejo s postaj, ustrezno poskrbeti in jih obveščati na način, dostopen vsem potnikom. Potnikom bi bilo treba tudi omogočiti odpoved potovanja in povračilo vrednosti vozovnice oziroma nadaljevanje potovanja ali jim pod zadovoljivimi pogoji zagotoviti preusmeritev. Če prevozniki potnikom ne zagotovijo potrebne pomoči, bi morali imeti potniki pravico do denarne odškodnine.
(17)
Prevozniki bi morali sodelovati med seboj in vključiti interesne skupine, strokovna združenja ter združenja potrošnikov, potnike, invalidne osebe in osebe z zmanjšano mobilnostjo, da bi sprejeli ureditve na nacionalni ali evropski ravni. Te ureditve bi morale biti namenjene izboljšanju obveščanja, oskrbe in pomoči potnikom ob prekinitvi potovanja, med drugim zlasti ob dolgih zamudah ali odpovedi potovanja, pri čemer se prednost daje oskrbi potnikov s posebnimi potrebami zaradi njihove invalidnosti, zmanjšane mobilnosti, bolezni, starosti ali nosečnosti, ter spremljevalcem in potnikom, ki potujejo z majhnimi otroki. O navedenih ureditvah bi bilo treba obvestiti nacionalne organe izvrševanja.
(18)
Ta uredba ne bi smela vplivati na pravice potnikov iz Direktive Sveta 90/314/EGS z dne 13. junija 1990 o paketnem potovanju, organiziranih počitnicah in izletih (7). Če se izlet odpove zaradi razlogov, ki niso povezani z odpovedjo avtobusnih prevoznih storitev, se ta uredba ne bi smela uporabljati.
(19)
Potnike bi bilo treba v celoti obveščati o njihovih pravicah iz te uredbe, da jih lahko učinkovito uveljavljajo.
(20)
Potnikom bi bilo treba omogočiti uveljavljanje njihovih pravic z ustreznim pritožbenim postopkom, ki ga izvajajo prevozniki, ali z vložitvijo pritožb pri organu ali organih, ki jih v ta namen imenuje zadevna država članica.
(21)
Države članice bi morale zagotoviti skladnost s to uredbo ter imenovati pristojen organ ali organe za izvajanje nalog nadzorovanja in izvrševanja. Navedeno ne bi smelo vplivati na pravice potnikov, da s pravnimi sredstvi na sodišču zahtevajo nadomestilo v skladu z nacionalno zakonodajo.
(22)
Ob upoštevanju postopkov, ki so jih države članice oblikovale za vložitev pritožb, bi morala biti pritožba, ki se nanaša na pomoč, po možnosti naslovljena na organ ali organe, ki jih država članica, v kateri se nahaja kraj vstopa ali kraj izstopa, imenuje za izvajanje te uredbe.
(23)
Države članice bi morale spodbujati uporabo javnega prevoza in uporabo integriranih informacij in vozovnic, da bi optimizirale uporabo in medobratovalnost različnih vrst prevoza in različnih prevoznikov.
(24)
Države članice bi morale določiti kazni za kršitve te uredbe in zagotoviti njihovo uporabo. Navedene kazni bi morale biti učinkovite, sorazmerne in odvračilne.
(25)
Ker cilja te uredbe, in sicer zagotovitve enakovredne ravni varstva in pomoči potnikom v avtobusnem prevozu v državah članicah, države članice ne morejo zadovoljivo doseči in ker se te cilje zaradi obsega in učinkov ukrepov lažje doseže na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji. V skladu z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta uredba ne presega tistega, kar je potrebno za doseganje navedenega cilja.
(26)
Ta uredba ne bi smela posegati v Direktivo 95/46/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov (8).
(27)
Izvajanje te uredbe bi moralo temeljiti na Uredbi (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. oktobra 2004 o sodelovanju med nacionalnimi organi, odgovornimi za izvrševanje zakonodaje o varstvu potrošnikov (Uredba o sodelovanju na področju varstva potrošnikov) (9). Navedeno uredbo bi bilo zato treba ustrezno spremeniti.
(28)
Ta uredba spoštuje temeljne pravice in upošteva načela, priznana zlasti z Listino Evropske unije o temeljnih pravicah, kot je navedeno v členu 6 Pogodbe o Evropski uniji, ob hkratnem upoštevanju Direktive Sveta 2000/43/ES z dne 29. junija 2000 o izvajanju načela enakega obravnavanja oseb ne glede na raso ali narodnost (10) ter Direktive Sveta 2004/113/ES z dne 13. decembra 2004 o izvajanju načela enakega obravnavanja moških in žensk pri dostopu do blaga in storitev ter oskrbi z njimi (11) -
SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
POGLAVJE I
SPLOŠNE DOLOČBE
Člen 1
Predmet
Ta uredba določa pravila za avtobusni prevoz o:
(a)
nediskriminaciji med potniki v zvezi s pogoji prevoza, ki jih zagotavljajo prevozniki;
(b)
pravicah potnikov v primeru nesreč s smrtnim izidom ali osebno poškodbo oziroma izgubo ali poškodbo prtljage, ki se zgodijo pri uporabi avtobusa;
(c)
nediskriminaciji ter obvezni pomoči invalidnim osebam in osebam z zmanjšano mobilnostjo;
(d)
pravicah potnikov v primeru odpovedi ali zamude;
(e)
minimalnih informacijah, ki jih je treba zagotoviti potnikom;
(f)
obravnavanju pritožb;
(g)
splošnih predpisih o izvrševanju.
Člen 2
Področje uporabe
1. Ta uredba se uporablja za potnike na linijskih prevozih za nedoločene kategorije potnikov, kadar je kraj vstopa ali kraj izstopa potnika na ozemlju države članice in je predvidena dolžina prevoza vsaj 250 km.
2. Kar zadeva prevoze iz odstavka 1, pri katerih je predvidena dolžina prevoza krajša od 250 km, se uporabljajo členi 4(2), 9, 10(1), točka (b) člena 16(1), člen 16(2), člen 17(1) in (2), ter členi 24 do 28.
3. Ta uredba, razen členov od 9 do 16, člena 17(3) ter poglavij IV, V in VI, se uporablja tudi za potnike na potovanju v okviru občasnih prevozov, kadar je začetni kraj vstopa ali končni kraj izstopa potnika na ozemlju države članice.
4. Države članice lahko za notranje linijske prevoze pregledno in brez diskriminacije odobrijo izjeme od uporabe določb te uredbe, razen členov 4(2), 9, 10(1), točke (b) člena 16(1), člena 16(2), člena 17(1) in (2) ter členov 24 do 28. Takšne izjeme se lahko odobrijo za obdobje največ štirih let od začetka uporabe te uredbe; to obdobje se lahko enkrat podaljša.
5. Države članice lahko za obdobje največ štirih let od dneva začetka uporabe te uredbe pregledno in brez diskriminacije odobrijo izjeme od uporabe določb te uredbe za določene linijske prevozne storitve, ker se znaten del takšnih linijskih storitev, ki vključuje vsaj en postanek, predviden v voznem redu, izvaja zunaj Unije. Takšne izjeme se lahko enkrat podaljšajo.
6. Države članice obvestijo Komisijo o izjemah za različne vrste storitev, odobrenih v skladu z odstavkoma 4 in 5. Komisija sprejme ustrezne ukrepe, če se zdi, da taka izjema ni v skladu z določbami tega člena. Komisija do 2. marca 2018 Evropskemu parlamentu in Svetu predloži poročilo o izjemah, odobrenih v skladu z odstavkoma 4 in 5.
7. Nobena od določb te uredbe ne nasprotuje obstoječi zakonodaji oziroma ne uvaja dodatnih zahtev glede na veljavno zakonodajo, ki ureja tehnične zahteve za avtobuse ali infrastrukturo ali opremo na glavnih in ostalih avtobusnih postajah.
8. Ta uredba na vpliva na pravice potnikov v skladu z Direktivo 90/314/EGS in se ne uporablja v primeru, da se izlet iz navedene direktive odpove iz razlogov, ki niso povezani z odpovedjo linijskega prevoza.
Člen 3
Opredelitev pojmov
Za namene te uredbe se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
(a)
„linijski prevozi“ pomenijo prevoze, s katerimi se zagotovi avtobusni prevoz potnikov v določenih časovnih presledkih na določenih progah, pri čemer potniki vstopajo in izstopajo na vnaprej določenih postajah;
(b)
„občasni prevozi“ pomenijo prevoze, ki niso zajeti v opredelitvi linijskih prevozov in katerih glavna značilnost je avtobusni prevoz skupin potnikov, sestavljenih na pobudo naročnika ali prevoznika samega;
(c)
„prevozna pogodba“ pomeni pogodbo o prevozu, ki jo skleneta prevoznik in potnik za zagotovitev enega ali več linijskih ali občasnih prevozov;
(d)
„vozovnica“ pomeni veljaven dokument ali drugo dokazilo prevozne pogodbe;
(e)
„prevoznik“ pomeni fizično ali pravno osebo, ki širši javnosti ponuja linijski ali občasni prevoz, razen organizatorja potovanja, potovalnega agenta ali prodajalca vozovnic;
(f)
„prevoznik izvajalec“ pomeni fizično ali pravno osebo, ki dejansko opravi prevoz v celoti ali del prevoza, razen prevoznika;
(g)
„prodajalec vozovnic“ pomeni vsakega posrednika, ki sklepa prevozne pogodbe v imenu prevoznika;
(h)
„potovalni agent“ pomeni vsakega posrednika, ki sklepa prevozne pogodbe v imenu potnika;
(i)
„organizator potovanja“ pomeni organizatorja ali posrednika, v smislu člena 2(2) in (3) Direktive 90/314/EGS, razen prevoznika;
(j)
„invalidna oseba“ ali „oseba z zmanjšano mobilnostjo“ je katera koli oseba, katere mobilnost je pri uporabi prevoza zmanjšana zaradi telesne invalidnosti (čutilne ali gibalne, stalne ali začasne), duševne prizadetosti ali katerega koli drugega vzroka invalidnosti ali zaradi starosti ter katere položaj zahteva posebno pozornost in prilagajanje storitev, ki so na voljo vsem potnikom, njenim posebnim potrebam;
(k)
„pogoji dostopa“ pomenijo ustrezne standarde in smernice za dostop do avtobusov in/ali določenih postaj, vključno z infrastrukturo za invalidne osebe ali osebe z zmanjšano mobilnostjo, ter informacije o tem;
(l)
„rezervacija“ pomeni rezervacijo sedeža na avtobusu za določeni čas odhoda organizatorja potovanja;
(m)
„postaja“ pomeni postajo z osebjem, kjer je v skladu z določeno progo in voznim redom linijskega prevoza, predviden vstop in izstop potnikov in ki razpolaga z opremo kot je to okence za prijavo potnikov, čakalnico ali okence za prodajo vozovnic;
(n)
„avtobusno postajališče“ pomeni kakršen koli kraj, kjer je v skladu z določeno progo in voznim redom linijskega prevoza predviden vstop in izstop potnikov, razen postaje;
(o)
„upravljavec postaje“ pomeni organizacijsko enoto v državi članici, odgovorno za upravljanje določene postaje;
(p)
„odpoved“ pomeni neizvedbo predhodno načrtovanega linijskega prevoza;
(q)
„zamuda“ pomeni razliko med predvidenim odhodom linijskega prevoza v skladu z objavljenim voznim redom in njegovim dejanskim odhodom.
Člen 4
Vozovnice in nediskriminatorni pogodbeni pogoji
1. Prevozniki potnikom izdajo vozovnico, razen če dajejo pravico do prevoza drugi dokumenti. Vozovnica se lahko izda v elektronski obliki.
2. Brez poseganja v socialne tarife so pogodbeni pogoji in tarife, ki jih uporabljajo prevozniki, splošni javnosti ponujeni brez kakršne koli neposredne ali posredne diskriminacije na podlagi narodnosti končne stranke ali sedeža prevoznika ali prodajalca vozovnice v Uniji.
Člen 5
Drugi izvajalci
1. Če se izvajanje obveznosti iz te uredbe prenese na prevoznika izvajalca, prodajalca vozovnic ali na katero koli drugo osebo, je prevoznik, potovalni agent, organizator potovanja ali upravljavec postaje, ki je prenesel izvedbo teh obveznosti, kljub temu odgovoren za dejanja in opustitev dejanj tega izvajalca.
2. Poleg tega za izvajalca, na katerega je prevoznik, potovalni agent, organizator potovanja ali upravljavec postaje prenesel izvajanje obveznosti, veljajo določbe te uredbe v zvezi s preneseno obveznostjo.
Člen 6
Izključitev odstopanja
1. Obveznosti do potnikov v skladu s to uredbo ni mogoče omejiti ali opustiti, zlasti ne s klavzulo o odstopanju ali omejevalno klavzulo v pogodbi o prevozu.
2. Prevozniki lahko ponudijo pogodbene pogoje, ki so za potnike ugodnejši kot pogoji iz te uredbe.
POGLAVJE II
ODŠKODNINA IN POMOČ V PRIMERU NESREČ
Člen 7
Smrt ali osebna poškodba potnikov in izguba ali poškodba prtljage
1. Potniki so v skladu z veljavno nacionalno zakonodajo upravičeni do odškodnine za smrt, vključno z razumnimi pogrebnimi stroški, ali za osebno poškodbo ter izgubo ali poškodbo prtljage zaradi nesreč, ki se zgodijo pri uporabi avtobusa. V primeru smrti potnika imajo to pravico vsaj osebe, ki jih je potnik po pravni dolžnosti vzdrževal ali bi jih moral vzdrževati.
2. Znesek odškodnine se izračuna v skladu z veljavno nacionalno zakonodajo. Morebitna najvišja meja določena v nacionalni zakonodaji za odškodnino za smrt in osebno poškodbo oziroma izgubo ali poškodbo prtljage v vsakem posameznem primeru ne sme biti nižja od:
(a)
220 000 EUR za potnika;
(b)
1 200 EUR za vsak kos prtljage. V primeru poškodbe invalidskih vozičkov, druge opreme za gibanje ali medicinsko-tehničnih pripomočkov, je znesek odškodnine vedno enak stroškom nadomestitve ali popravila izgubljene ali poškodovane opreme.
Člen 8
Takojšnje praktične potrebe potnikov
V primeru nesreče, ki se zgodi pri uporabi avtobusa, prevoznik zagotovi razumno in sorazmerno pomoč v zvezi s takojšnjimi praktičnimi potrebami potnikov po nesreči. Ta pomoč, če je potrebno, vključuje nastanitev, hrano, oblačila, prevoz in omogočanje prve pomoči. Nobena pomoč ne pomeni priznanja odgovornosti.
Prevoznik lahko omeji skupne stroške nastanitve na 80 EUR na noč za posameznega potnika in za največ dve noči.
POGLAVJE III
PRAVICE INVALIDOV IN OSEB Z ZMANJŠANO MOBILNOSTJO
Člen 9
Pravica do prevoza
1. Prevozniki, potovalni agenti in organizatorji potovanj ne smejo zavrniti sprejetja rezervacije, izdaje ali drugačne zagotovitve vozovnice ali vstopa osebe zaradi invalidnosti ali zmanjšane mobilnosti.
2. Invalidnim osebam in osebam z zmanjšano mobilnostjo se za rezervacije in vozovnice ne zaračunajo dodatni stroški.
Člen 10
Izjeme in posebni pogoji
1. Ne glede na člen 9(1) lahko prevozniki, potovalni agenti in organizatorji potovanj osebi zavrnejo sprejetje rezervacije, izdajo ali drugačno zagotovitev vozovnice ali vstop zaradi invalidnosti ali zmanjšane mobilnosti:
(a)
da bi izpolnili veljavne varnostne zahteve po mednarodnem pravu, pravu Unije ali nacionalnem pravu ali da bi izpolnili zdravstvene in varnostne zahteve, ki jih določijo pristojni organi;
(b)
če zasnova vozila ali infrastrukture, vključno z avtobusnimi postajališči in postajami, fizično onemogoča varen in operativno izvedljiv vstop, izstop ali prevoz invalidne osebe ali osebe z zmanjšano mobilnostjo.
2. Prevozniki, potovalni agenti in organizatorji potovanj, ki zavrnejo sprejetje rezervacije ali izdajo ali drugačno zagotovitev vozovnice iz razlogov, navedenih v odstavku 1, zadevno osebo obvestijo o kakršni koli sprejemljivi nadomestni možnosti storitve, ki jo opravlja prevoznik.
3. Če se invalidni osebi ali osebi z zmanjšano mobilnostjo, ki ima rezervacijo ali vozovnico in izpolnjuje zahteve iz točke (a) člena 14(1), kljub temu zavrne vstop zaradi invalidnosti ali zmanjšane mobilnosti, imata ta oseba in oseba, ki jo spremlja v smislu odstavka 4 tega člena, možnost izbire med:
(a)
pravico do povračila in, če je to ustrezno, čimprejšnjim brezplačnim povratnim prevozom do izhodiščnega mesta odhoda, kot je določen v prevozni pogodbi, ter
(b)
nadaljevanjem ali preusmeritvijo potovanja z razumnim nadomestnim prevozom do namembnega mesta, določenega v prevozni pogodbi, razen kadar to ni izvedljivo.
Na pravico do povračila denarja plačanega za vozovnico ne vpliva dejstvo, da obvestilo ni bilo dano v skladu s točko (a) člena 14(1).
4. Če prevoznik, potovalni agent ali organizator potovanj zaradi razlogov iz odstavka 1 osebi zaradi invalidnosti ali zmanjšane mobilnosti zavrne sprejetje rezervacije, izdajo ali drugačno zagotovitev vozovnice ali vstop v vozilo, lahko ta oseba zahteva, da jo spremlja druga oseba, ki jo izbere sama in ki lahko invalidni osebi ali osebi z zmanjšano mobilnostjo zagotovi potrebno pomoč, tako da razlogi iz odstavka 1 niso več veljavni.
Prevoz takšnega spremljevalca je brezplačen, sedež pa se mu dodeli poleg invalidne osebe ali osebe z zmanjšano mobilnostjo, če je to izvedljivo.
5. Kadar se prevozniki, potovalni agenti ali organizatorji potovanja sklicujejo na odstavek 1, invalidno osebo ali osebo z zmanjšano mobilnostjo takoj obvestijo o razlogih za to in zadevno osebo na zahtevo o tem v pisni obliki obvestijo v petih delovnih dneh od dneva vložitve prošnje.
Člen 11
Dostopnost in informacije
1. Prevozniki in upravljavci postaj v sodelovanju z reprezentativnimi organizacijami invalidnih oseb ali oseb z zmanjšano mobilnostjo, po potrebi prek njihovih organizacij, uvedejo ali imajo vzpostavljene nediskriminatorne pogoje dostopa pri prevozu invalidnih oseb in oseb z zmanjšano mobilnostjo.
2. Prevozniki in upravljavci postaj v fizični obliki ali na internetu, na zahtevo v dostopnih formatih, javno objavijo pogoje dostopa iz odstavka 1, vključno z besedilom določb mednarodnega prava, prava Unije ali nacionalnega prava, ki vzpostavljajo zahteve o varnosti, na katerih temeljijo ti nediskriminatorni pogoji dostopa, v jezikih, v katerih so informacije običajno na voljo za vse potnike. Pri objavljanju teh informacij se posebna pozornost nameni potrebam invalidnih oseb in oseb z zmanjšano mobilnostjo.
3. Organizatorji potovanja objavijo pogoje dostopa iz odstavka 1, ki veljajo za potovanja, vključena v paketnem potovanju, počitniških paketih in izletih, ki jih organizirajo, prodajajo ali dajejo v prodajo.
4. Informacije o pogojih dostopa iz odstavkov 2 in 3 se na zahtevo potnika pošljejo v fizični obliki.
5. Prevozniki, potovalni agenti in organizatorji potovanj zagotovijo, da so vse zadevne splošne informacije o potovanju in pogojih prevoza na voljo v ustrezni in dostopni obliki za invalidne osebe in osebe z zmanjšano mobilnostjo, kjer je to primerno vključno z rezervacijami in informacijami prek spleta. Informacije se na zahtevo potnika pošljejo v fizični obliki.
Člen 12
Določitev postaj
Države članice določijo avtobusne postaje, na katerih je zagotovljena pomoč invalidnim osebam in osebam z zmanjšano mobilnostjo. Države članice o tem obvestijo Komisijo. Komisija seznam določenih avtobusnih postaj objavi na internetu.
Člen 13
Pravica do pomoči na določenih postajah in na avtobusih
1. Prevozniki in upravljavci postaj v skladu s pogoji dostopa, določenimi v členu 11(1) in v okviru svojih pristojnosti na postajah, ki jih določijo države članice, invalidnim osebam in osebam z zmanjšano mobilnostjo brezplačno zagotavljajo pomoč, vsaj v tolikšni meri, kot je opisano v delu (a) Priloge I.
2. Prevozniki v skladu s pogoji dostopa, določenimi v členu 11(1) invalidnim osebam in osebam z zmanjšano mobilnostjo na avtobusih brezplačno zagotavljajo pomoč, vsaj v tolikšni meri, kot je opisano v delu (b) Priloge I.
Člen 14
Pogoji za zagotovitev pomoči
1. Prevozniki in upravljavci postaj sodelujejo z namenom, da bi zagotovili pomoč invalidnim osebam in osebam z zmanjšano mobilnostjo, pod pogojem, da:
(a)
so prevozniki, upravljavci postaj, potovalni agenti ali organizatorji potovanj vsaj 36 ur, preden oseba potrebuje pomoč, obveščeni o potrebi po takšni pomoči; in
(b)
se zadevne osebe zglasijo na določenem mestu:
(i)
ob uri, ki jo vnaprej določi prevoznik, kar pa ne sme biti več kot 60 minut pred objavljeno uro odhoda, razen če se prevoznik in potnik dogovorita za krajše obdobje, ali
(ii)
če ura ni določena, najpozneje 30 minut pred objavljeno uro odhoda.
2. Poleg odstavka 1 invalidne osebe ali osebe z zmanjšano mobilnostjo prevoznika, potovalnega agenta ali organizatorja potovanja ob rezervaciji ali predhodnem nakupu vozovnice obvestijo o posebnih potrebah glede sedeža, če je potreba ob tem času znana.
3. Prevozniki, upravljavci postaj, potovalni agenti in organizatorji potovanj sprejmejo vse ukrepe, ki so potrebni za olajšanje prejemanja obvestil o potrebi po pomoči, ki jih pošljejo invalidne osebe ali osebe z zmanjšano mobilnostjo. Ta obveznost velja na vseh določenih postajah in njihovih prodajnih točkah, vključno s prodajo po telefonu in prek interneta.
4. Če oseba ne pošlje nobenega obvestila v skladu s točko (a) odstavka 1 in odstavkom 2, si prevozniki, upravljavci postaj, potovalni agenti in organizatorji potovanj čim bolj prizadevajo za zagotovitev pomoči, da lahko invalidna oseba ali oseba z zmanjšano mobilnostjo, ki ima za prevoz kupljeno vozovnico, vstopi v avtobus, prestopi ali ob prihodu izstopi.
5. Upravljavec postaje znotraj ali zunaj postaje določi mesto, na katerem lahko invalidne osebe ali osebe z zmanjšano mobilnostjo prijavijo svoj prihod in zaprosijo za pomoč. To mesto je jasno označeno in v dostopnih oblikah nudi osnovne informacije o postaji in zagotavljanju pomoči.
Člen 15
Posredovanje informacij tretji osebi
Če potovalni agenti ali organizatorji potovanj prejmejo obvestilo iz točke (a) člena 14(1), te informacije v njihovem običajnem delovnem času čim prej posredujejo prevozniku ali upravljavcu postaje.
Člen 16
Usposabljanje
1. Prevozniki in po potrebi upravljavci postaj določijo postopke usposabljanja glede invalidnosti, vključno z navodili, ter zagotovijo, da:
(a)
se njihovi uslužbenci, razen voznikov, vključno z uslužbenci, zaposlenimi pri drugem izvajalcu, ki zagotavlja neposredno pomoč invalidnim osebam in osebam z zmanjšano mobilnostjo, udeležijo usposabljanja oziroma dobijo navodila iz delov (a) in (b) Priloge II; in
(b)
se njihovi uslužbenci, vključno z vozniki, ki delajo neposredno z javnostjo, vključno s potniki, ali se neposredno ukvarjajo z vprašanji, povezanimi z javnostjo, vključno s potniki, udeležijo usposabljanja oziroma dobijo navodila iz dela (a) Priloge II.
2. Država članica lahko za obdobje največ petih let od 1. marca 2013 odobri izjemo od uporabe točke (b) odstavka (1) v zvezi z usposabljanjem voznikov.
Člen 17
Odškodnina za invalidske vozičke in drugo opremo za gibanje
1. Prevozniki in upravljavci postaj odgovarjajo za izgubo ali poškodbo invalidskih vozičkov, druge opreme za gibanje ali medicinsko-tehničnih pripomočkov. Odškodnino za izgubo ali poškodbo poravna prevoznik ali upravljavec postaje, ki je za navedeno izgubo ali poškodbo odgovoren.
2. Odškodnina iz odstavka 1 ustreza stroškom nadomestitve ali popravila izgubljene ali poškodovane opreme ali pripomočkov.
3. Po potrebi se skuša čim hitreje zagotoviti začasna nadomestna oprema ali pripomočki. Invalidski vozički, druga oprema za gibanje ali medicinsko-tehnični pripomočki imajo, če je le mogoče, podobne tehnične in funkcionalne lastnosti kot tisti, ki so poškodovani ali izgubljeni.
Člen 18
Izjeme
1. Brez poseganja v člen 2(2) lahko države članice notranje linijske prevoze izvzamejo iz uporabe vseh ali nekaterih določb iz tega poglavja, če s svojimi nacionalnimi predpisi zagotovijo vsaj enako stopnjo varstva invalidnih oseb in oseb z zmanjšano mobilnostjo, kot jo zagotavlja ta uredba.
2. Države članice o izjemah, odobrenih na podlagi odstavka 1, obvestijo Komisijo. Komisija sprejme ustrezne ukrepe, če se zdi, da taka izjema ni v skladu z določbami tega člena. Komisija Evropskemu parlamentu in Svetu do 2. marca 2018 predloži poročilo o izjemah, odobrenih v skladu z odstavkom 1.
POGLAVJE IV
PRAVICE POTNIKOV V PRIMERU ZAMUDE ALI ODPOVEDI
Člen 19
Nadaljevanje, sprememba potovanja in povračilo
1. Kadar prevoznik upravičeno pričakuje, da bo linijski prevoz odpovedan ali da bo imel odhod s postaje zamudo več kot 120 minut ali v primeru prevelikega števila rezervacij, se potniku takoj ponudi izbira med:
(a)
čimprejšnjim nadaljevanjem ali preusmeritvijo potovanja v namembni kraj brez dodatnih stroškov in pod primerljivimi pogoji prevoza, kot so določeni v prevozni pogodbi;
(b)
povračilom cene vozovnice in, če je to primerno, čimprejšnjim brezplačnim povratnim avtobusnim prevozom do izhodiščnega mesta odhoda, kot je določen v prevozni pogodbi.
2. Če prevoznik potniku ne ponudi izbire iz odstavka 1, se potniku prizna pravica do nadomestila v višini 50 % cene vozovnice, poleg povračila iz točke (b) odstavka 1. Prevoznik ta znesek izplača v enem mesecu po vložitvi odškodninskega zahtevka.
3. Če avtobus postane neuporaben med potovanjem, prevoznik poskrbi za nadaljnjo zagotovitev storitve z drugim vozilom od kraja, kjer je neuporabno vozilo, ali za prevoz od kraja, kjer je neuporabno vozilo, do primernega čakališča ali postaje, od koder je mogoče nadaljevati potovanje.
4. Kadar je linijski prevoz odpovedan ali bo imel odhod iz avtobusnega postajališča zamudo več kot 120 minut, imajo potniki pravico do nadaljevanja ali preusmeritve potovanja ali povračila cene vozovnice od prevoznika, kakor je določeno v odstavku 1.
5. Izplačilo povračila iz točke (b) odstavka 1 in odstavka 4 se opravi v 14 dneh po tem, ko je bila dana ponudba ali je bil prejet zahtevek. Izplačilo pokriva celoten strošek vozovnice po ceni, po kateri je bila kupljena, za neopravljeni del ali dele potovanja in za že opravljeni del ali dele potovanja, če potovanje ne služi več nobenemu namenu glede na potnikov prvoten potovalni načrt. V primeru večkratne ali sezonske vozovnice je plačilo enakovredno njegovemu sorazmernemu delu polne cene večkratne ali sezonske vozovnice. Povračilo se izplača v denarju, razen če potnik sprejme drugo obliko povračila.
Člen 20
Informacije
1. V primeru odpovedi ali zamude pri začetku linijskega prevoza prevoznik ali, če je ustrezno, upravljavec postaje potnike, katerih potovanje se začne na postaji, o tem čim prej obvesti, najpozneje pa 30 minut po načrtovanem času odhoda, o pričakovanem času odhoda pa takoj, ko ima te informacije na voljo.
2. Če potniki zaradi odpovedi ali zamude zamudijo povezano prevozno storitev po voznem redu, si prevoznik ali, če je ustrezno, upravljavec postaje v razumni meri prizadeva, da zadevne potnike obvesti o nadomestnih povezavah.
3. Prevoznik ali, če je ustrezno, upravljavec postaje zagotovi, da invalidne osebe in osebe z zmanjšano mobilnostjo prejmejo potrebne informacije iz odstavkov 1 in 2 v dostopnih oblikah.
4. Kjer je to izvedljivo, se informacije, zahtevane v skladu z odstavkoma 1 in 2, vsem potnikom zagotovijo z elektronskimi sredstvi, tudi potnikom, katerih potovanje se začne na avtobusnem postajališču, in sicer v roku, določenem v odstavku 1, če je potnik to zahteval in je prevozniku dal potrebne kontaktne podatke.
Člen 21
Pomoč v primeru odpovedi ali zamud pri odhodih
Za potovanje, katerega predvideno trajanje je več kot tri ure, prevoznik v primeru odpovedi ali več kot 90-minutne zamude odhoda iz postaje potniku brezplačno ponudi:
(a)
prigrizek, obrok ali osvežilno pijačo, primerno glede na čakalno dobo ali zamudo, pod pogojem, da je na voljo na avtobusu ali na postaji ali ju je možno razumno dobaviti;
(b)
hotelsko sobo ali drugo namestitev ter pomoč pri prevozu med postajo in krajem namestitve v primerih, ko je potreben postanek ene ali več noči. Prevoznik lahko omeji skupne stroške nastanitve, ki ne vključujejo prevoza od postaje do kraja nastanitve oziroma nazaj, na 80 EUR na noč za posameznega potnika in za največ dve noči.
Prevoznik pri uporabi tega člena posebno pozornost nameni potrebam invalidnih oseb in oseb z zmanjšano mobilnostjo ter morebitnim spremljevalcem.
Člen 22
Nadaljnji zahtevki
To poglavje potnikom na noben način ne onemogoča, da v skladu z nacionalno zakonodajo pred nacionalnimi sodišči zahtevajo odškodnino za izgubo zaradi odpovedi ali zamude pri linijskih prevozih.
Člen 23
Izjeme
1. Člena 19 in 21 se ne uporabljata za potnike, ki imajo vozovnico z odprtimi datumi potovanja, pod pogojem, da čas odhoda ni določen, razen za potnike, ki imajo večkratno vozovnico ali sezonsko vozovnico.
2. Točka (b) člena 21 se ne uporablja, kadar prevoznik dokaže, da so vzrok za odpoved ali zamudo vremenske razmere ali večja naravna nesreča, ki predstavljajo tveganje za varno upravljanje avtobusnega prevoza.
POGLAVJE V
SPLOŠNA PRAVILA O INFORMACIJAH IN PRITOŽBAH
Člen 24
Pravica do informacij o potovanju
Prevozniki in upravljavci postaje v okviru svojih pristojnosti potnikom ves čas njihovega potovanja zagotavljajo ustrezne informacije. Kjer je to izvedljivo, se te informacije na zahtevo zagotovijo v dostopnih oblikah.
Člen 25
Informacije o pravicah potnikov
1. Prevozniki in upravljavci postaj v okviru svojih pristojnosti potnikom zagotovijo ustrezne in razumljive informacije o njihovih pravicah iz te uredbe, in sicer najpozneje ob odhodu. Te informacije se zagotovijo na postajah in na internetu, kjer je to primerno. Na zahtevo invalidne osebe ali osebe z zmanjšano mobilnostjo se informacije, kjer je to izvedljivo, zagotovijo v dostopni obliki. Te informacije vključujejo kontaktne podatke organa izvrševanja ali organov, ki ga oziroma jih imenuje država članica v skladu s členom 28(1).
2. Za izpolnitev obveznosti glede obveščanja iz odstavka 1 lahko prevozniki in upravljavci postaj uporabijo povzetek določb te uredbe, ki ga pripravi Komisija v vseh uradnih jezikih institucij Evropske unije in jim ga da na voljo.
Člen 26
Pritožbe
Prevozniki uvedejo ali imajo vzpostavljen mehanizem za obravnavo pritožb v zvezi s pravicami in obveznostmi iz te uredbe.
Člen 27
Vložitev pritožb
Brez poseganja v zahtevke za odškodnino v skladu s členom 7, potnik, za katerega velja ta uredba, ki želi pri prevozniku vložiti pritožbo, to predloži v treh mesecih od dne, ko je bil linijski prevoz opravljen ali bi moral biti opravljen. Prevoznik v roku enega meseca od prejema pritožbe potnika obvesti, da je bila njegova pritožba utemeljena, zavrnjena ali se še vedno obravnava. Čas za predložitev končnega odgovora ni daljši od treh mesecev od prejema pritožbe.
POGLAVJE VI
IZVRŠEVANJE IN NACIONALNI ORGANI IZVRŠEVANJA
Člen 28
Nacionalni organi izvrševanja
1. Vsaka država članica določi nov ali obstoječ organ ali organe, odgovorne za izvajanje te uredbe glede linijskih prevozov iz krajev na njenem ozemlju in linijskih prevozov iz tretjih držav v te kraje. Vsak organ sprejme potrebne ukrepe za zagotovitev skladnosti s to uredbo.
Vsak organ je glede svoje organizacije, odločitev o financiranju, pravne strukture in sprejemanja odločitev neodvisen od prevoznikov, organizatorjev potovanj in upravljavcev postaj.
2. Države članice obvestijo Komisijo glede organa ali organov, imenovanih v skladu s tem členom.
3. Vsak potnik lahko zoper domnevno kršitev te uredbe v skladu z nacionalno zakonodajo vloži pritožbo pri ustreznem organu, imenovanem na podlagi odstavka 1, ali vsakem drugem pristojnem organu, ki ga je določila država članica.
Država članica lahko odloči, da potnik pritožbo najprej vloži pri prevozniku, in v tem primeru deluje nacionalni organ izvrševanja ali kateri koli drug pristojni organ, ki ga določi država članica, kot prizivni organ za pritožbe, ki niso bile rešene v skladu s členom 27.
Člen 29
Poročilo o izvrševanju
Organi izvrševanja, imenovani na podlagi člena 28(1), do 1. junija 2015 in nato vsaki dve leti objavijo poročilo o svoji dejavnosti v preteklih dveh koledarskih letih, ki vsebuje zlasti opis sprejetih ukrepov za izvajanje te uredbe in statistične podatke o pritožbah in uporabljenih sankcijah.
Člen 30
Sodelovanje med organi izvrševanja
Nacionalni organi izvrševanja iz člena 28(1) po potrebi izmenjujejo informacije o svojem delu in načelih ter praksi odločanja. Pri tej nalogi jih podpira Komisija.
Člen 31
Kazni
Države članice določijo pravila o kaznih, ki se uporabljajo za kršitve določb te uredbe, in sprejmejo vse ukrepe, potrebne za zagotovitev njihovega izvajanja. Te kazni morajo biti učinkovite, sorazmerne in odvračilne. Države članice uradno obvestijo Komisijo o navedenih pravilih in ukrepih do 1. marca 2013, o vseh naknadnih spremembah, ki nanje vplivajo, pa nemudoma.
POGLAVJE VII
KONČNE DOLOČBE
Člen 32
Poročilo
Komisija Evropskemu parlamentu in Svetu do 2. marca 2016 poroča o izvajanju in učinkih te uredbe. Poročilu se po potrebi priložijo zakonodajni predlogi o podrobnejšem nadaljnjem izvajanju določb te uredbe ali o njeni spremembi.
Člen 33
Sprememba Uredbe (ES) št. 2006/2004
Prilogi k Uredbi (ES) št. 2006/2004 se doda naslednja točka:
„19.
Uredba (EU) št. 181/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. februarja 2011 o pravicah potnikov v avtobusnem prevozu (12).
Člen 34
Začetek veljavnosti
Ta uredba začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Uporablja se od 1. marca 2013.
Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
V Strasbourgu, 16. februarja 2011


Input:
DEĊIŻJONI TAL-KUMMISSJONI
tat-14 ta’ April 2011
li testendi l-perjodu tranżitorju li jikkonċerna l-akkwist ta’ art agrikola fil-Litwanja
(Test b’relevanza għaż-ŻEE)
(2011/240/UE)
IL-KUMMISSJONI EWROPEA,
Wara li kkunsidrat it-Trattat tal-Adeżjoni tar-Repubblika Ċeka, l-Estonja, Ċipru, il-Latvja, il-Litwanja, l-Ungerija, Malta, il-Polonja, is-Slovenja u s-Slovakkja,
Wara li kkunsidrat l-Att tal-Adeżjoni tar-Repubblika Ċeka, l-Estonja, Ċipru, il-Latvja, il-Litwanja, l-Ungerija, Malta, il-Polonja, is-Slovenja u s-Slovakkja, u b’mod partikolari l-Kapitolu 4 tal-Anness IX tiegħu,
Wara li kkunsidrat it-talba mressqa mil-Litwanja,
Billi:
(1)
L-Att tal-Adeżjoni tal-2003 jipprovdi li l-Litwanja tista’ żżomm fis-seħħ, skont il-kondizzjonijiet stipulati fih, għal perjodu ta’ seba’ snin mill-adeżjoni li jiskadi fit-30 ta’ April 2011, projbizzjonijiet dwar l-akkwist ta’ art agrikola minn persuni fiżiċi u persuni ġuridiċi minn Stati Membri oħra tal-UE li mhumiex stabbiliti, lanqas reġistrati u lanqas għandhom fergħa jew aġenzija fil-Litwanja. Din hija eċċezzjoni temporanja għall-moviment ħieles tal-kapital kif iggarantit fl-Artikoli 63 sa 66 tat-Trattat dwar il-Funzjonament tal-Unjoni Ewropea. Dan il-perjodu tranżitorju jista’ jiġi estiż darba biss għal perjodu ta’ tliet snin.
(2)
Fl-4 ta’ Frar 2011, il-Litwanja talbet biex testendi l-perjodu tranżitorju li jikkonċerna l-akkwist ta’ art agrikola bi 3 snin.
(3)
Ir-raġuni ewlenija għall-perjodu tranżitorju kienet il-ħtieġa li jiġu ssalvagwardati l-kundizzjonijiet soċjo-ekonomiċi għall-attivitajiet agrikoli wara l-introduzzjoni tas-suq uniku u t-tranżizzjoni għall-Politika Agrikola Komuni fil-Litwanja. B’mod partikolari, l-għan tiegħu kien li jirreaġixxi għat-tħassib li tqajjem dwar l-impatt possibbli fuq is-settur agrikolu li kieku kellha tiġi liberalizzata l-art agrikola minħabba d-differenzi kbar inizjali fil-prezzijiet tal-art u d-dħul meta mqabbel mal-Awstrija, il-Belġju, id-Danimarka, il-Finlandja, il-Ġermanja, il-Greċja, l-Irlanda, l-Italja, il-Lussemburgu, il-Pajjiżi l-Baxxi, il-Portugall, Spanja, l-Isvezja u r-Renju Unit (minn issa ’l quddiem l-UE-15). Il-perjodu tranżitorju kien maħsub biex iħaffef il-proċess tar-restituzzjoni u l-privatizzazzjoni tal-art agrikola lill-bdiewa. Fir-rapport tagħha tas-16 ta’ Lulju 2008 dwar ir-Reviżjoni tal-miżuri tranżitorji għall-akkwist tal-proprjetà agrikola stabbiliti fit-Trattat tal-Adeżjoni 2003 (minn hawn ’il quddiem “ir-Reviżjoni ta’ Nofs it-Terminu tal-2008”), il-Kummissjoni kienet diġà saħqet fuq l-importanza li titlesta r-riforma agrikola msemmija hawn fuq sat-tmiem tal-perjodu tranżitorju previst (1).
(4)
Għadha għaddejja r-riforma tal-artijiet fil-Litwanja. Skont id-dejta fornuta mill-awtoritajiet Litwani, hemm total ta’ 429 000 ettaru ta’ art tal-Istat li d-drittijiet tas-sjieda tagħhom għad iridu jiġi approvati. Fil-preżent, 77 200 ettaru biss tal-art agrikola tal-Istat ġiet privatizzata u għad trid tinstab soluzzjoni għal 351 000 ettaru għad-drittijiet tas-sjieda tal-art agrikola fil-Litwanja li tkkostitwixxi 11,42 % tal-art agrikola totali.
(5)
Fil-fehma tal-awtoritajiet Litwani, in-nuqqas ta’ ċarezza dwar id-drittijiet tas-sjieda flimkien mal-istruttura mhux favorevoli tal-ażjendi agrikoli qed tfixkel it-tranżazzjonijiet tal-art u l-konsolidazzjoni tal-art agrikola. Madanakollu, il-frammentazzjoni tal-art, qed twassal għal kompetittività aktar baxxa u l-ażjendi agrikoli qed ikunu anqas orjentati lejn is-suq. F’dan il-kuntest, id-dejta relatata mal-2009 li kienet disponibbli mill-awtoritajiet Litwani turi, li f’dik is-sena l-ażjendi agrikoli b’daqs sa 5 ettari kienu jammontaw għal 52,5 % tal-ażjendi agrikoli kollha.
(6)
Il-kompetittività baxxa tas-settur agrikolu Litwan li ssemmiet aktar ’il fuq meta mqabbla mas-settur agrikolu tal-UE-15 hi kumplikata minħabba diffikultajiet biex ikun hemm aċċess għar-riżorsi finanzjarji u minħabba r-rati għolja ta’ interessi applikati għal-linji ta’ kreditu kummerċjali għall-akkwist tal-art agrikola (aktar minn 10 % fl-2009).
(7)
Barra minn hekk, il-kriżi finanzjarja u ekonomika globali riċenti kellha impatt negattiv fuq l-ekonomija tal-Litwanja u b’mod partikolari fuq il-prezzijiet tal-bejgħ tal-prodotti agrikoli. Skont id-dejta tad-Dipartiment tal-Istatistika Litwan fi ħdan il-Gvern tar-Repubblika tal-Litwanja, l-indiċi totali tal-prezzijiet tax-xiri tal-prodotti agrikoli fl-2009, kien ta’ 77,8 meta jitqabbel ma’ dak tal-2008. Dan it-tnaqqis kien sinifikanti b’mod speċjali fis-settur tat-tkabbir tal-ħxejjex, fejn l-indiċi totali tal-prezzijiet tax-xiri ta’ dawn il-prodotti agrikoli fl-2009 kien 69,1 meta jitqabbel ma’ dak tal-2008.
(8)
Fid-dawl tal-fatturi li ssemmew hawn fuq, hemm spjegazzjoni għad-distakk konsiderevoli għalkemm dan qed jonqos maż-żmien, bejn id-dħul finanzjarju agrikolu tal-bdiewa fil-Litwanja u dak fl-UE-15. Skont il-Eurostat, fl-2009 il-livell tad-dħul finanzjarju tal-bdiewa fil-Litwanja naqas bi 13,6 %, filwaqt li l-medja tad-dħul finanzjarju tal-UE-27 naqas b’10,7 %.
(9)
B’mod simili għal-livelli tad-dħul finanzjarju agrikolu, għad hemm distakk bejn il-Litwanja u l-Istati Membri l-oħra fil-prezzijiet tal-bejgħ tal-art agrikola. Skont id-dejta tal-Eurostat, il-prezzijiet tal-pakketti tal-art agrikola fil-Litwanja għadhom baxxxi meta jitqabblu mal-Istati Membri l-oħra tal-UE. Il-konverġenza sħiħa fil-prezzijiet tal-bejgħ tal-art agrikola la kienet mistennija u lanqas ikkunsidrata bħala prekondizzjoni meħtieġa biex jintemm il-perjodu tranżitorju. Madanakollu, id-differenzi evidenti bejn il-prezzijiet tal-art agrikola tal-Litwanja ma’ dawk tal-UE-15 huma tali li jistgħu jfixklu l-progress mingħajr skossi lejn il-konverġenza fil-prezzijiet.
(10)
F’dan il-kuntest, jista’ jiġi antiċipat, kif qed jagħmlu l-awtoritajiet Litwani, li t-tneħħija tar-restrizzjonijiet fl-1 ta’ Mejju 2011 ser toħloq pressjoni fuq il-prezzijiet tal-art fil-Litwanja. Għalhekk, teżisti theddida ta’ disturbi serji fuq is-suq tal-art agrikola fil-Litwanja ladarba l-perjodu tranżitorju jiskadi.
(11)
Għalhekk il-perjodu tranżitorju msemmi fil-Kapitolu 4 tal-Anness IX għall-Att tal-Adeżjoni għandu jiġi estiż bi tliet snin.
(12)
Sabiex is-suq jitħejja bis-sħiħ għal-liberalizzazzjoni, hu importanti ħafna, minkejja ċ-ċirkostanzi ekonomiċi iebsa, li jibqa’ jissaħħaħ it-titjib ta’ fatturi bħall-faċilitajiet ta’ kreditu u ta’ assigurazzjoni għall-bdiewa, u t-tlestija tar-riformi strutturali agrikoli matul il-perjodu tranżitorju, kif diġà ġie enfasizzat fl-Analiżi ta’ Nofs it-Terminu tal-2008.
(13)
Minħabba li s-suq uniku miftuħ kien minn dejjem fil-qalba tal-prosperità Ewropea, żieda fid-dħul tal-kapital barrani għandha tattira benefiċċji potenzjali anke għas-suq agrikolu fil-Litwanja. Kif ġie enfasizzat fl-Analiżi ta’ Nofs it-Terminu tal-2008, l-investiment barrani fis-settur agrikolu se jkollu wkoll effetti importanti fuq perjodu ta’ żmien twil fuq l-għoti tal-kapital u l-għarfien, dwar il-funzjonament tas-swieq tal-artijiet u dwar il-produttività agrikola. It-tnaqqis progressiv tar-restrizzjonijiet fuq is-sjieda barranija matul il-perjodu tranżitorju se jikkontribwixxi wkoll għat-tħejjija tas-suq biex dan jiġi liberalizzat għal kollox.
(14)
Għall-fini ta’ ċertezza legali u sabiex jiġi evitat vojt ġuridiku fis-sistema legali nazzjonali tal-Litwanja wara li jiskadi l-perjodu tranżitorju attwali, din id-Deċiżjoni għandha tidħol fis-seħħ fil-jum tal-pubblikazzjoni tagħha f’Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea.
ADOTTAT DIN ID-DEĊIŻJONI:
Artikolu 1
Il-perjodu tranżitorju li jikkonċerna l-akkwist tal-art agrikola fil-Litwanja msemmi fil-Kapitolu 4 tal-Anness IX għall-Att tal-Adeżjoni tal-2003 għandu jiġi estiż sat-30 ta’ April 2014.
Artikolu 2
Din id-Deċiżjoni għandha tidħol fis-seħħ fil-jum tal-pubblikazzjoni tagħha f’Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea.
Magħmul fi Brussell, it-14 ta’ April 2011.


Input:
UITVOERINGSVERORDENING (EU) Nr. 13/2012 VAN DE RAAD
van 6 januari 2012
tot wijziging van Verordening (EG) nr. 1292/2007 tot instelling van een definitief antidumpingrecht op polyethyleentereftalaatfolie (petfolie) van oorsprong uit India
DE RAAD VAN DE EUROPESE UNIE,
Gezien het Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie,
Gezien Verordening (EG) nr. 1225/2009 van de Raad van 30 november 2009 betreffende beschermende maatregelen tegen invoer met dumping uit landen die geen lid zijn van de Europese Gemeenschap (1) („de basisverordening”), en met name artikel 9, lid 4, en artikel 11, leden 3, 5 en 6,
Gezien het voorstel van de Europese Commissie („de Commissie”), ingediend na raadpleging van het Raadgevend Comité,
Overwegende hetgeen volgt:
A. PROCEDURE
1. Vorige onderzoeken en geldende antidumpingmaatregelen
(1)
In augustus 2001 heeft de Raad bij Verordening (EG) nr. 1676/2001 (2) een definitief antidumpingrecht ingesteld op polyethyleentereftalaatfolie (petfolie) van oorsprong uit onder meer India. De maatregelen bestonden uit een ad valorem-antidumpingrecht van 0 % tot 62,6 % voor met naam genoemde producenten-exporteurs en een residueel recht van 53,3 % voor alle andere ondernemingen.
(2)
In augustus 2001 heeft de Commissie bij Besluit 2001/645/EG (3) prijsverbintenissen van vijf Indiase producenten aanvaard. In maart 2006 werd de aanvaarding van de verbintenissen echter ingetrokken (4).
(3)
In maart 2006 heeft de Raad bij Verordening (EG) nr. 366/2006 (5) de bij Verordening (EG) nr. 1676/2001 ingestelde maatregelen gewijzigd. Het ingestelde antidumpingrecht varieerde van 0 % tot 18 %, rekening houdend met de bevindingen van het nieuwe onderzoek bij het vervallen van de maatregelen met betrekking tot de definitieve compenserende rechten die zijn opgenomen in Verordening (EG) nr. 367/2006 van de Raad (6).
(4)
Naar aanleiding van een verzoek van een nieuwe producent-exporteur heeft de Raad in september 2006 bij Verordening (EG) nr. 1424/2006 (7) Verordening (EG) nr. 1676/2001 met betrekking tot één Indiase exporteur gewijzigd. De gewijzigde verordening stelde een dumpingmarge van 15,5 % voor niet in de steekproef opgenomen medewerkende ondernemingen en een antidumpingrecht van 3,5 % voor de betrokken onderneming vast, rekening houdend met de exportsubsidiemarge van de onderneming zoals vastgesteld in het antisubsidieonderzoek dat tot de vaststelling van Verordening (EG) nr. 367/2006 heeft geleid. Aangezien de onderneming geen individueel compenserend recht had, werd het voor alle andere ondernemingen vastgestelde recht toegepast.
(5)
Na een nieuw onderzoek bij het vervallen van de maatregelen op grond van artikel 11, lid 2, van de basisverordening heeft de Raad in november 2007 bij Verordening (EG) nr. 1292/2007 (8) een definitief antidumpingrecht ingesteld op petfolie van oorsprong uit India. Bij die verordening is een gedeeltelijk tussentijds nieuw onderzoek op grond van artikel 11, lid 3, van de basisverordening beëindigd, dat alleen dumping door één Indiase producent-exporteur betrof.
(6)
Verordening (EG) nr. 1292/2007 handhaafde ook de uitbreiding van de maatregelen tot Brazilië en Israël, hoewel een aantal ondernemingen daarvan werd vrijgesteld. Verordening (EG) nr. 1292/2007 werd in dit opzicht laatstelijk gewijzigd bij Uitvoeringsverordening (EU) nr. 806/2010 van de Raad (9).
(7)
Na een door de Commissie op eigen initiatief geopend gedeeltelijk tussentijds nieuw onderzoek betreffende de subsidiëring van vijf Indiase producenten van petfolie heeft de Raad in januari 2009 bij Verordening (EG) nr. 15/2009 (10) de bij Verordening (EG) nr. 1292/2007 ten aanzien van die ondernemingen ingestelde definitieve antidumpingrechten, evenals de bij Verordening (EG) nr. 367/2006 ten aanzien van die ondernemingen ingestelde definitieve compenserende rechten gewijzigd.
(8)
De Raad heeft in mei 2011 Verordening (EG) nr. 1292/2007 bij Uitvoeringsverordening (EU) nr. 469/2011 (11) gewijzigd en zo de antidumpingrechten aangepast met het oog op het vervallen op 9 maart 2011 (12) van het bij Verordening (EG) nr. 367/2006 ingesteld compenserend recht.
(9)
Voor de indiener van dit verzoek om een tussentijds nieuw onderzoek, Ester Industies Limited, geldt momenteel een definitief antidumpingrecht van 29,3 %.
2. Verzoek om een gedeeltelijk tussentijds nieuw onderzoek
(10)
In juli 2010 heeft de Commissie een verzoek ontvangen om een gedeeltelijk tussentijds nieuw onderzoek op grond van artikel 11, lid 3, van de basisverordening. Het verzoek, dat alleen een onderzoek naar dumping betrof, werd ingediend door Ester Industries Limited, een producent-exporteur uit India („Ester” of „de indiener van het verzoek”). Volgens de indiener van het verzoek zijn de omstandigheden op basis waarvan de maatregelen waren ingesteld, gewijzigd en zijn deze wijzigingen van blijvende aard. Uit het door de indiener van het verzoek verstrekte voorlopige bewijsmateriaal bleek dat handhaving van de maatregel op het huidige niveau niet langer noodzakelijk is om de gevolgen van schade veroorzakende dumping te neutraliseren.
3. Opening van een nieuw onderzoek
(11)
Daar de Commissie na raadpleging van het Raadgevend Comité tot de conclusie was gekomen dat er voldoende bewijsmateriaal was om de opening van een gedeeltelijk tussentijds nieuw onderzoek te rechtvaardigen, kondigde zij op 29 oktober 2010 met een bericht in het Publicatieblad van de Europese Unie (13) („het bericht van opening”) aan op grond van artikel 11, lid 3, van de basisverordening een gedeeltelijk tussentijds nieuw onderzoek te zullen openen dat beperkt zou blijven tot een onderzoek naar dumping door de indiener van het verzoek.
(12)
In het bericht van opening werd vermeld dat tijdens het gedeeltelijk tussentijds nieuw onderzoek ook zou worden nagegaan of het, afhankelijk van de bevindingen van het nieuwe onderzoek, nodig was het recht te wijzigen dat van toepassing is op het betrokken product van niet met naam in artikel 2, lid 2, van Verordening (EG) nr. 1292/2007 genoemde producenten-exporteurs in het betrokken land, d.w.z. het voor „alle andere ondernemingen” in India geldende antidumpingrecht.
4. Onderzoek
(13)
Het onderzoek naar de hoogte van de dumping had betrekking op de periode van 1 oktober 2009 tot en met 30 september 2010 („het tijdvak van het nieuwe onderzoek” of „het TNO”).
(14)
De Commissie heeft de indiener van het verzoek, de autoriteiten van het land van uitvoer en de bedrijfstak van de Unie officieel van de opening van het gedeeltelijk tussentijds nieuw onderzoek in kennis gesteld. De belanghebbenden konden hun standpunt schriftelijk uiteenzetten en konden worden gehoord.
(15)
Om de nodige informatie voor haar onderzoek te verkrijgen, heeft de Commissie de indiener van het verzoek een vragenlijst toegezonden. Zij heeft de antwoorden daarop binnen de vastgestelde termijn ontvangen.
(16)
De Commissie heeft alle informatie die zij voor het vaststellen van dumping nodig achtte, ingewonnen en onderzocht. Bij de indiener van het verzoek is een controle ter plaatse verricht.
B. BETROKKEN PRODUCT EN SOORTGELIJK PRODUCT
1. Betrokken product
(17)
Het betrokken product in dit nieuwe onderzoek is hetzelfde als dat gedefinieerd in Verordening (EG) nr. 1292/2007, zoals laatstelijk gewijzigd, waarbij de geldende maatregelen zijn ingesteld, namelijk polyethyleentereftalaatfolie (petfolie) van oorsprong uit India, momenteel ingedeeld onder de GN-codes ex 3920 62 19 en ex 3920 62 90.
2. Soortgelijk product
(18)
Net als de vorige onderzoeken heeft ook dit onderzoek aangetoond dat in India geproduceerde en naar de Unie uitgevoerde petfolie, in India geproduceerde en daar op de binnenlandse markt verkochte petfolie, en door de producenten van de Unie geproduceerde en in de Unie verkochte petfolie dezelfde fysische en chemische basiseigenschappen bezitten en dezelfde basistoepassingen hebben.
(19)
Deze producten worden daarom beschouwd als soortgelijke producten in de zin van artikel 1, lid 4, van de basisverordening.
C. DUMPING
a) Normale waarde
(20)
Overeenkomstig artikel 2, lid 2, van de basisverordening heeft de Commissie eerst onderzocht of de verkoop van het soortgelijke product door de indiener van het verzoek aan onafhankelijke afnemers op de binnenlandse markt representatief was, d.w.z. of de totale op de binnenlandse markt verkochte hoeveelheid ten minste 5 % bedroeg van de totale naar de Unie uitgevoerde hoeveelheid.
(21)
Vervolgens heeft de Commissie vastgesteld welke soorten van het soortgelijke product die door de onderneming op de binnenlandse markt werden verkocht, identiek of direct vergelijkbaar waren met de naar de Unie uitgevoerde soorten.
(22)
Voorts werd onderzocht of de binnenlandse verkoop van de indiener van het verzoek voor elke productsoort representatief was, d.w.z. of de op de binnenlandse markt verkochte hoeveelheid van elke productsoort ten minste 5 % bedroeg van de aan de Unie verkochte hoeveelheid van dezelfde soort. Voor de productsoorten waarvan de verkochte hoeveelheid representatief was, werd vervolgens overeenkomstig artikel 2, lid 4, van de basisverordening nagegaan of die verkoop in het kader van normale handelstransacties had plaatsgevonden.
(23)
Om na te gaan of de representatieve binnenlandse verkoop van elke productsoort in het kader van normale handelstransacties had plaatsgevonden, werd het aandeel van de winstgevende verkoop aan onafhankelijke afnemers van de betrokken soort vastgesteld. In alle gevallen waarin de binnenlandse verkoop van een bepaalde productsoort in voldoende hoeveelheden en in het kader van normale handelstransacties had plaatsgevonden, werd de normale waarde gebaseerd op de werkelijke binnenlandse prijs, berekend als een gewogen gemiddelde van alle binnenlandse verkoop van die soort tijdens het TNO.
(24)
Voor de overige productsoorten waarvan de binnenlandse verkoop niet representatief was of niet in het kader van normale handelstransacties had plaatsgevonden, werd de normale waarde overeenkomstig artikel 2, lid 3, van de basisverordening door berekening vastgesteld. Daartoe werd bij de fabricagekosten van de uitgevoerde soorten, zo nodig na correctie, een redelijk percentage voor verkoopkosten, algemene kosten, administratiekosten en winst opgeteld; dit percentage werd overeenkomstig de eerste zin van artikel 2, lid 6, van de basisverordening gebaseerd op feitelijke gegevens over de productie en de verkoop van het soortgelijke product, in het kader van normale handelstransacties, door de producent-exporteur op wie het onderzoek betrekking heeft.
b) Uitvoerprijs
(25)
Tijdens het vorig tussentijds nieuw onderzoek, dat tot Verordening (EG) nr. 366/2006 heeft geleid, werd vastgesteld dat prijsverbintenissen in het verleden van invloed waren op de uitvoerprijzen, waardoor de uitvoerprijzen onbetrouwbaar werden voor de vaststelling van toekomstig uitvoergedrag. Aangezien Ester het betrokken product in aanzienlijke hoeveelheden op de wereldmarkt verkocht, werd tijdens dat tussentijds nieuw onderzoek beslist de uitvoerprijs vast te stellen op basis van de werkelijk betaalde of te betalen prijzen aan alle derde landen.
(26)
Opgemerkt zij dat de aanvaarding van prijsverbintenissen in maart 2006 werd ingetrokken, d.w.z. meer dan drie jaar vóór het huidige TNO. Daarom werden de prijzen van Ester bij uitvoer naar de Unie in het huidige TNO niet door prijsverbintenissen beïnvloed. Er kan dus worden geconcludeerd dat ze als betrouwbaar kunnen worden beschouwd voor de vaststelling van toekomstig uitvoergedrag.
(27)
Aangezien alle uitvoer naar de Unie door de indiener van het verzoek rechtstreeks naar onafhankelijke afnemers ging, werd de uitvoerprijs overeenkomstig artikel 2, lid 8, van de basisverordening vastgesteld op grond van de werkelijk betaalde of te betalen prijzen voor het betrokken product.
c) Vergelijking
(28)
De vergelijking tussen de gewogen gemiddelde normale waarde en de gewogen gemiddelde uitvoerprijs gebeurde op basis van de prijs af fabriek en in hetzelfde handelsstadium. Met het oog op een billijke vergelijking tussen de normale waarde en de uitvoerprijs werd in overeenstemming met artikel 2, lid 10, van de basisverordening rekening gehouden met verschillen in factoren die van invloed waren op de prijzen en de vergelijkbaarheid daarvan. Daartoe werden, waar dat van toepassing en gerechtvaardigd was, correcties toegepast voor verschillen in de door de indiener van het verzoek betaalde kosten van vervoer, verzekering, lading, overlading, lossing en aanverwante kosten, commissies, financiële kosten en verpakkingskosten.
(29)
De indiener van het verzoek beweerde dat hij in vergelijking met het vorig tussentijds nieuw onderzoek zijn klanten een ruimere variatie aan chemische deklagen aanbiedt en dat hiermee rekening moet worden gehouden bij de classificatie van het betrokken product in verschillende productsoorten. De onderneming heeft echter niet aangetoond dat de verschillende soorten chemische deklagen van invloed zijn op de vergelijkbaarheid van de prijzen en dat de klanten op de binnenlandse markt en bij uitvoer naar de EU systematisch verschillende prijzen betalen afhankelijk van het soort chemische deklaag. Daarom moet de bij vorige onderzoeken gehanteerde classificatie van producten worden gehandhaafd en de claim van de indiener van het verzoek worden verworpen.
(30)
De indiener van het verzoek heeft ook verzocht om een correctie van de uitvoerprijs op basis van de voordelen die hij na de uitvoer heeft ontvingen in het kader van het Duty Entitlement Passbook Scheme (DEPB). Het bleek echter dat de in het kader van het DEPB ontvangen kredieten bij de uitvoer van het betrokken product gebruikt konden worden om douanerechten op de invoer van goederen te neutraliseren of vrij verkocht konden worden aan andere ondernemingen. Bovendien is het niet verplicht de ingevoerde goederen uitsluitend voor de productie van het uitgevoerde betrokken product te gebruiken. Ester heeft niet aangetoond dat de in het kader van het DEPB ontvangen voordelen van invloed waren op de vergelijkbaarheid van de prijzen en dat de klanten op de binnenlandse markt wegens de voordelen van het DEPB systematisch verschillende prijzen betaalden. Het verzoek werd daarom afgewezen.
(31)
De indiener van het verzoek heeft ook verzocht om een correctie van de uitvoerprijs op basis van de voordelen die hij heeft ontvingen in het kader van het Export Promotion Capital Goods Scheme (EPCG) en het „Export Credits” Scheme. Opgemerkt zij in dit verband dat het -evenals bij de bovengenoemde stelsels - niet verplicht is de in het kader van het EPCG ingevoerde goederen uitsluitend voor de productie van het uitgevoerde betrokken product te gebruiken. Bovendien heeft de indiener van het verzoek niet aangetoond dat er een expliciet verband bestaat tussen de prijsstelling van de uitgevoerde goederen en de in het kader van het EPCG en het „Export Credits” Scheme ontvangen voordelen. Ten slotte heeft Ester niet aangetoond dat de in het kader van deze twee stelsels ontvangen voordelen van invloed waren op de vergelijkbaarheid van de prijzen en dat de klanten op de binnenlandse markt wegens de voordelen van het EPCG en het „Export Credits” Scheme systematisch verschillende prijzen betaalden. Het verzoek moet daarom worden afgewezen.
d) Dumpingmarge
(32)
Overeenkomstig artikel 2, lid 11, van de basisverordening werd de gewogen gemiddelde normale waarde per soort vergeleken met de gewogen gemiddelde uitvoerprijs van de overeenkomstige soort van het betrokken product. Na de in de overwegingen 44 en 45 beschreven opmerkingen over de mededeling van feiten en overwegingen bedraagt de dumpingmarge uitgedrukt als percentage van de cif-prijs, grens Unie, vóór inklaring, 8,3 %.
D. BLIJVENDE AARD VAN DE GEWIJZIGDE OMSTANDIGHEDEN
(33)
Overeenkomstig artikel 11, lid 3, van de basisverordening werd ook onderzocht of de gewijzigde omstandigheden redelijkerwijs als van blijvende aard konden worden beschouwd.
(34)
In dit verband is uit het onderzoek gebleken dat Ester inderdaad een aantal maatregelen heeft genomen met het oog op minder kosten en meer efficiëntie. De onderneming heeft met name moderniseringen doorgevoerd en een nieuwe productielijn gebouwd. Bovendien zijn de overheadkosten sterk gedaald door een aanzienlijke stijging van de productie. De onderneming is ook begonnen grondstoffen efficiënter in te slaan (van een nabijere locatie) en is er zo in geslaagd de vervoerkosten aanzienlijk te verminderen. Deze kostendaling heeft directe gevolgen voor de dumpingmarge. Deze wijziging van de omstandigheden kan daarom als blijvend worden beschouwd.
(35)
Met betrekking tot de uitvoerprijs is uit het onderzoek gebleken dat het prijsbeleid van Ester gedurende een lange periode - tussen 2006 (het jaar waarin de verbintenis werd ingetrokken) en 2010 (bijna het einde van het TNO) - een zekere stabiliteit vertoonde. Gezien de in de overwegingen 24 en 25 beschreven verandering van de methode om de prijzen van Ester bij uitvoer naar de Unie vast te stellen en de bovenvermelde stabiliteit van de prijzen zal de onlangs berekende dumpingmarge naar alle waarschijnlijkheid van blijvende aard zijn.
(36)
Het wordt bijgevolg niet waarschijnlijk geacht dat de omstandigheden die tot de opening van dit tussentijdse nieuwe onderzoek hebben geleid, in de nabije toekomst op zodanige wijze zullen veranderen dat dit gevolgen zou hebben voor de bevindingen van dat onderzoek. Daarom werd geconcludeerd dat de gewijzigde omstandigheden van blijvende aard zijn en dat de handhaving van de maatregel op het huidige niveau niet langer gerechtvaardigd is.
E. ANTIDUMPINGMAATREGELEN
(37)
Eén producent-exporteur argumenteerde dat de gemiddelde dumpingmarge van de steekproef opnieuw berekend zou moeten worden, als het lopend tussentijds nieuw onderzoek zou resulteren in een lagere dan de eerder vastgestelde dumpingmarge voor Ester (een van de in de steekproef opgenomen ondernemingen). Opgemerkt zij dat de reikwijdte van het lopend gedeeltelijk tussentijds nieuw onderzoek uit hoofde van artikel 11, lid 3, van de basisverordening uitdrukkelijk beperkt is tot het onderzoek naar de dumpingmarge van de indiener van het verzoek, een individuele exporteur, namelijk Ester. Daarom was het onderzoek beperkt tot de specifieke omstandigheden van de indiener van het verzoek, waarbij rekening werd gehouden met al het relevante en met stukken behoorlijk gestaafde bewijsmateriaal (14). De conclusies zijn daarom niet relevant voor de andere bedrijven in de steekproef of voor andere producenten-exporteurs in het betrokken land.
(38)
De vaststelling van een nieuwe gemiddelde dumpingmarge van de steekproef uit hoofde van artikel 9, lid 6, van de basisverordening wordt in dergelijke omstandigheden wettelijk onmogelijk en economisch ongepast geacht. Een gemiddelde dumpingmarge van de steekproef wordt alleen berekend als - in het kader van een bepaald onderzoek - het aantal exporteurs zo groot is dat een individueel onderzoek van alle medewerkende exporteurs de instellingen overmatig zou belasten en de voltooiing van het onderzoek binnen de in de basisverordening vastgestelde termijn in het gedrang zou brengen. Er wordt dan verondersteld dat de berekening van een gewogen gemiddelde marge op basis van de dumpingmarges van de in de steekproef opgenomen exporteurs representatief is voor de dumpingmarge van de niet in de steekproef opgenomen medewerkende exporteurs. Dit kan alleen als de berekening gebaseerd is op dumpingmarges met betrekking tot hetzelfde tijdvak. In het kader van het lopend onderzoek, d.w.z. een gedeeltelijk tussentijds nieuw onderzoek dat beperkt is tot één oorspronkelijk in de steekproef opgenomen onderneming, is aan geen van de bovenstaande voorwaarden voldaan. De conclusie luidt daarom dat de bepalingen van artikel 9, lid 6, duidelijk niet van toepassing zijn op dit lopend gedeeltelijk tussentijds onderzoek.
(39)
In het bericht van opening betekent de zin „Indien blijkt dat de maatregelen ten aanzien van de indiener van het verzoek moeten worden ingetrokken of gewijzigd, kan het noodzakelijk zijn het recht te wijzigen dat momenteel van toepassing is op het betrokken product afkomstig van andere ondernemingen in India” dat het residueel recht als gevolg van het nieuwe onderzoek kan stijgen om ontwijking te voorkomen (15). Aangezien het recht van de indiener van het verzoek naar beneden is bijgesteld, is de bovenstaande zin van het bericht van opening niet relevant.
(40)
In het licht van de overwegingen 37 tot en met 39 moet het verzoek om de gemiddelde dumpingmarge van de steekproef opnieuw te berekenen worden afgewezen.
(41)
De belanghebbenden werden in kennis gesteld van de belangrijkste feiten en overwegingen op grond waarvan zou worden voorgesteld het voor de indiener van het verzoek geldende recht te wijzigen. Zij konden hierover opmerkingen maken.
(42)
De indiener van het verzoek herhaalde zijn verzoek met betrekking tot de classificatie van producten (zie overweging 29), evenals zijn verzoek om een correctie van de uitvoerprijs als gevolg van de voordelen van het DEPB, het EPCG en het „Export Credits” Scheme (zie overwegingen 30 en 31). De verzoeken zijn echter afgewezen bij gebrek aan nieuwe elementen om de Commissie te overtuigen haar standpunt te wijzigen.
(43)
De indiener van het verzoek heeft ook de methode aangevochten waarop de cif-waarde werd berekend van transacties op fob-basis. Bij de berekening van de cif-waarde per eenheid heeft de Commissie de totale door de onderneming betaalde vervoerkosten gerelateerd aan alle uitvoertransacties (met inbegrip van de fob-transacties). De onderneming claimde dat de totale vervoerkosten uitsluitend aan de cif-transacties gerelateerd hadden moeten worden. Deze claim werd aanvaard.
(44)
Ten slotte claimde de indiener van het verzoek dat niet alle steekproefverkopen zijn uitgesloten bij de vaststelling van de dumpingmarge. Deze claim werd ook aanvaard.
(45)
Op basis van het nieuwe onderzoek bedraagt de voorgestelde herziene dumpingmarge en het antidumpingrecht op het door Ester Industries Limited geproduceerde betrokken product 8,3 %,
HEEFT DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD:
Artikel 1
De vermelding met betrekking tot Ester Industries Limited in de tabel in artikel 2, lid 2, van Verordening (EG) nr. 1292/2007 wordt vervangen door:
„Ester Industries Limited, DLF City, Phase II, Sector 25, Gurgaon, Haryana - 122022, India
8,3
A026”
Artikel 2
Deze verordening treedt in werking op de dag na die van de bekendmaking ervan in het Publicatieblad van de Europese Unie.
Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepasselijk in elke lidstaat.
Gedaan te Brussel, 6 januari 2012.


Input:
KOMISIJOS REGLAMENTAS (ES) Nr. 385/2010
2010 m. gegužės 5 d.
kuriuo taisomas Reglamentas (EB) Nr. 1831/96, nustatantis pagal GATT privalomas Bendrijos tarifines kvotas kai kuriems vaisiams ir daržovėms bei perdirbtiems vaisiams ir daržovėms ir numatantis jų administravimą nuo 1996 metų
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,
atsižvelgdama į 2007 m. spalio 22 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1234/2007, nustatantį bendrą žemės ūkio rinkų organizavimą ir konkrečias tam tikriems žemės ūkio produktams taikomas nuostatas (Bendras bendro žemės ūkio rinkų organizavimo reglamentas) (1), ypač į jo 148 straipsnį kartu su 4 straipsniu,
kadangi:
(1)
Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1831/96 (2) nustatytos tarifinės kvotos jo prieduose išvardytiems kai kuriems vaisiams ir daržovėms bei perdirbtiems vaisiams ir daržovėms ir numatytas tų tarifinių kvotų administravimas.
(2)
Nuo Reglamento (EB) Nr. 1831/96 priėmimo pasikeitė keletas to reglamento pirminiuose I, II ir III prieduose išvardytų KN kodų. Todėl tie priedai buvo pakeisti Komisijos reglamentu (EB) Nr. 973/2006 (3).
(3)
Paaiškėjo, kad Reglamento (EB) Nr. 1831/96 su pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 973/2006, I priede trūksta KN kodo 2009 80 34, todėl šį kodą reikia įtraukti į tą priedą.
(4)
Todėl Reglamento (EB) Nr. 1831/96 su pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 973/2006, I priedas turėtų būti atitinkamai pataisytas.
(5)
Šiame reglamente nustatytos priemonės atitinka Bendro žemės ūkio rinkų organizavimo vadybos komiteto nuomonę,
PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:
1 straipsnis
Reglamento (EB) Nr. 1831/96 I priedo grafoje „KN kodas TARIC subpozicija“, kuri priskiriama eilės numeriui 09.0093, įrašomas KN kodas 2009 80 34.
2 straipsnis
Šis reglamentas įsigalioja kitą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Jis taikomas nuo 2006 m. liepos 3 d.
Šis reglamentas privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.
Priimta Briuselyje 2010 m. gegužės 5 d.


Input:
PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ RADY (EU) č. 804/2011
ze dne 10. srpna 2011,
kterým se provádí nařízení (EU) č. 204/2011 o omezujících opatřeních s ohledem na situaci v Libyi
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (EU) č. 204/2011 ze dne 2. března 2011 o omezujících opatřeních s ohledem na situaci v Libyi (1), a zejména na čl. 16 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Dne 2. března 2011 přijala Rada nařízení (EU) č. 204/2011 o omezujících opatřeních s ohledem na situaci v Libyi.
(2)
Vzhledem k závažnosti situace v Libyi a v souladu s prováděcím rozhodnutím Rady 2011/500/SZBP ze dne 10. srpna 2011, kterým se provádí rozhodnutí Rady 2011/137/SZBP o omezujících opatřeních s ohledem na situaci v Libyi (2), by měly být na seznam fyzických a právnických osob, subjektů a orgánů, na něž se vztahují omezující opatření, obsažený v příloze III nařízení (EU) č. 204/2011 zařazeny dva další subjekty,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Na seznam obsažený v příloze III nařízení (EU) č. 204/20011 se zařazují subjekty uvedené v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 10. srpna 2011.