Pripitomljavanje
Domestikacija (lat. domesticatio), domesticiranje ili pripitomljavanje je izraz koji se koristi za proces kojim se različiti biološki organizmi prilagođavaju za preživljavanje u društvu ili kroz rad ljudskih bića. Domesticirane ili pripitomljene životinje, biljke i drugi organizmi su oni čije je ponašanje, životni ciklus ili fiziologija izmijenjen kroz uzgajanje i život pod ljudskom kontrolom kroz nekoliko generacija. Ljudi su te populacije stavili pod svoju brigu iz niz razloga: za pomoć u radu, kao izvor hrane ili vrijednih sirovina (npr. vuna, pamuk i svila) ili da im budu kućni ljubimci, odnosno ukrasno bilje. Dakle to je održivi višegeneracijski odnos u kojem ljudi preuzimaju značajan stepen kontrole nad reprodukcijom i brigom druge grupe organizama kako bi osigurali predvidljiviju opskrbu resursima iz te grupe. Šira biološka definicija je da je to koevolutivni proces koji proizlazi iz uzajamnosti, u kojem jedna vrsta (domaćivač) konstruira okruženje u kojem aktivno upravlja i opstankom i reprodukcijom druge vrste (pripitomljenog) kako bi osigurala prvu. sa resursima i/ili uslugama. Pripitomljavanje biljaka i životinja od strane ljudi bila je glavna kulturna inovacija rangirana po važnosti sa korištenjem vatre, proizvodnjom oruđa i razvojem verbalnog jezika. Biljke uzgojene iz estetskih razloga se nazivaju kućnim ili ukrasnim biljkama, dok se one uzgojene radi hrane i sirovina nazivaju poljoprivrednim kulturama. Charles Darwin je prepoznao mali broj osobina koje su domaće vrste činile različitim od njihovih divljih predaka. On je također bio prvi koji je prepoznao razliku između svjesnog selektivnog uzgoja (tj. umjetne selekcije) u kojem ljudi direktno biraju poželjne osobine i nesvjesne selekcije gdje osobine evoluiraju kao nusproizvod prirodne selekcije ili selekcije na drugim osobinama. Postoji genetska razlika između domaćih i divljih populacija. Postoji i tolika razlika između osobina pripitomljavanja za koje istraživači vjeruju da su bile bitne u ranim fazama pripitomljavanja i osobina poboljšanja koje su se pojavile nakon podjele između divlje i domaće populacije. Osobine pripitomljavanja su generalno fiksirane unutar svih domaćih i odabrane su tokom početne epizode pripitomljavanja te životinje ili biljke, dok su osobine poboljšanja prisutne samo kod jednog dijela domaćih, iako mogu biti fiksirane u pojedinačnim rasama ili regionalnim populacijama. Pas je bio prva pripitomljena vrsta, i uspostavljen je širom Evroazije prije kraja kasnog pleistocena, mnogo prije uzgoja i prije pripitomljavanja drugih životinja. Arheološki i genetski podaci ukazuju na to da je dugoročni dvosmjerni protok gena između divljih i domaćih životinja – uključujući magarce, konje, kamile iz Novog i Starog svijeta, koze, ovce i svinje – bio uobičajen S obzirom na njen značaj za ljude i njenu vrijednost kao modela evolucijskih i demografskih promjena, pripitomljavanje je privuklo naučnike iz arheologije, paleontologije, antropologije, botanike, zoologije, genetike i znanosti o okolišu. Među pticama danas je glavna domaća vrsta piletina, važna zbog mesa i jaja, iako ekonomski vrijedna perad uključuje ćurku i brojne druge vrste. Ptice se takođe često drže kao kavezne ptice, od ptica pjevica do papagaja. Najduže uspostavljeni domaći beskičmenjaci su medonosna pčela i svilena buba. Kopneni puževi se uzgajaju za ishranu, dok se vrste iz nekoliko tipova čuvaju za istraživanje, a druge se uzgajaju radi biološke kontrole. Pripitomljavanje biljaka počelo je prije najmanje 12.000 godina žitaricama na Bliskom istoku i tikvicama u Aziji. Poljoprivreda se razvila u najmanje 11 različitih centara širom svijeta, pripitomljavajući različite usjeve i životinje.