Franz Schubert
Franz Schubert (31. januar 1797 – 19. novembar 1828) bio je austrijski kompozitor kasnog klasičnog i ranog romantičnog doba. Jedan je od prvih i glavnih predstavnika romantizma u muzičkom stvaralaštvu. U kratkom stvaralačkom razdoblju od 18 godina stvorio je bogat opus koji se odlikuje romantičarskim sadržajem i izrazom. Komponirao je oko 630 solo pjesama na stihove Goethea, Schillera i mnogih drugih pjesnika, sedam kompletnih simfonija, djela za vokalne sastave i zborove, opere, te klavirske sonate, komorna djela i simfonije. Njegova scenska muzika i opere pale su u zaborav. Veći dio života Schubert je proveo u Beču u materijalno skromnim prilikama, a izdržavao se kao učitelj muzike. Afirmirao se u umjetničkom krugu prijatelja koji su od 1823. priređivali privatne koncerte zvane "schubertijade", posvećene njegovoj muzici. Prvi javni koncert na kojem su izvedene isključivo Schubertove kompozicije održan je neposredno pred njegovu smrt 1828. Njegova glavna djela uključuju umjetničku pjesmu "Erlkönig", "Kvintet klavirske pastrmke u A-duru", nedovršenu simfoniju br. 8 u b-molu, "Veliku" simfoniju br. 9 u C-duru, "Gudački kvintet", tri posljednje klavirske sonate , opera "Fierrabras", usputna muzika za predstavu "Rozamunda" i ciklusi pjesama "Die schöne Müllerin" i "Winterreise". Rođen u predgrađu Himelpfortgrund u Beču, Schubert je od malih nogu pokazivao neobične darove za muziku. Njegov otac mu je držao prve časove violine, a stariji brat mu je časove klavira, ali je Schubert ubrzo premašio njihove sposobnosti. Godine 1808, sa jedanaest godina, postao je učenik u školi Stadtkonvikt, gdje se upoznao sa orkestarskom muzikom Joseph Haydna, Wolfgang Amadeus Mozarta i Ludwig van Beethovena. Napustio je Stadtkonvikt krajem 1813. i vratio se kući da živi sa ocem, gdje je počeo da uči za učitelja. Uprkos tome, nastavio je studije kompozicije kod Antonija Salijerija i još uvijek plodno komponovao. Godine 1821 Schubert je primljen u Gesellschaft der Musikfreunde. U martu 1828. godine održao je koncert svojih djela koji je dobio priznanje kritike, jedini put u svojoj karijeri. Umro je osam mjeseci kasnije u 31. godini, uzrok koji se službeno pripisuje tifusnoj groznici, ali neki historičari vjeruju da je to sifilis. Uvažavanje Schubertove muzike dok je bio živ bilo je ograničeno na relativno mali krug obožavatelja u Beču, ali je interesovanje za njegov rad uveliko poraslo u decenijama nakon njegove smrti. Felix Mendelson, Robert Schumann, Franz List, Johannes Brahms i drugi kompozitori 19. vijeka otkrili su i zagovarali njegova djela. Danas se Schubert svrstava među najveće kompozitore u historiji zapadne klasične muzike, a njegovo djelo i dalje se naširoko izvodi.