Si Ču
Si Ču (Chu Hsi, Zhu Xi, kin. 朱熹) (Kina, 18. oktobar 1130. - Kina, 23. april 1200.) bio je kineski filozof. Bio je vodeći predstavnik novo-konfucijske škole u vrijeme dinastije Sung, začetnik novokonfucijske skolastike. Zovu ga kineski Toma Akvinski, srodan je arapskom filozofu El Gazaliju. Napisao je oko 70 knjiga. Njegove "Četiri knjige" o konfucionizmu nisu prepoznate u njegovo vrijeme, a kasnije su postale vrlo cijenjene i klasična literatura. Proučavao je ključne pojmove kineske filozofije: qi (vitalnu energiju koja struji tijelom i okolišem) i li (moral). Utjecao je na kineske, japanske i korejske filozofe. Bio je vrhunski majstor kaligrafije. Časopis "Life" postavio ga je na 45. mjesto u popisu najvažnijih osoba u posljednjih 1000 godina. Zhu Xi ( [ʈʂú ɕi ́ ] ; kineski 朱熹; 18. oktobar 1130 – 23. april 1200), ranije romanizovani Ču Hsi, bio je kineski kaligraf, historičar, filozof, pjesnik i političar za vrijeme dinastije Song. Zhu je bio utjecajan u razvoju neokonfucijanizma. Dao je veliki doprinos kineskoj filozofiji i iz temelja preoblikovao kineski svjetonazor. Njegovi radovi uključuju njegovo uređivanje i komentare Četiri knjige (koje su kasnije formirale nastavni plan i program ispita za državnu službu u Carskoj Kini od 1313. do 1905.), njegove spise o procesu "istraživanja stvari" (kineski ), i njegov razvoj meditacije kao metode za samokultivaciju. Bio je učenjak sa širokim znanjem o klasicima, komentarima, historijama i drugim spisima svojih prethodnika. Tokom svog života mogao je više puta služiti kao državni službenik, iako je većinu svog odraslog života izbjegavao javnu funkciju. Također je napisao, sastavio i uredio skoro stotinu knjiga i dopisivao se sa desetinama drugih naučnika. Predavao je grupama studenata, od kojih su mnogi godinama birali da studiraju kod njega. Izgradio je učenja braće Cheng i drugih; i dalje razvijali svoje metafizičke teorije u pogledu principa (lǐ 理) i vitalne sile (qì 氣). Njegovi sljedbenici su sačuvali hiljade njegovih razgovora u pisanoj formi. Zhu Xi, čija porodica potiče iz okruga Wuyuan, Huizhou (u modernoj provinciji Jiangxi), rođen je u Fujianu, gdje je njegov otac radio kao šerif podprefekture. Nakon što je njegov otac bio primoran otići sa dužnosti zbog njegovog protivljenja vladinoj politici smirivanja džurčena 1140. godine, Zhu Xi je od svog oca primio upute kod kuće. Mnoge anegdote potvrđuju da je bio starmali. Zabilježeno je da se sa pet godina usudio da pita šta se nalazi iza neba, a sa osam je shvatio značaj Klasika filijalnosti (Xiaojing). Kao mlad, bio je inspirisan Mencijevom tvrdnjom da svi ljudi mogu postati mudrac. Nakon očeve smrti 1143. godine, učio je sa očevim prijateljima Hu Xianom, Liu Zihuijem i Liu Mianzhijem. Godine 1148, u dobi od 19 godina, Zhu Xi je položio carski ispit i postao predstavljeni učenjak (jinshi 進士). Zhu Xijeva prva službena pozicija bila je kao podprefekturni registrar Tong'ana (同安縣主簿), kojoj je služio od 1153-1156. Od 1153. počeo je da uči kod Li Tonga, koji je slijedio neokonfucijansku tradiciju Cheng Haoa i Cheng Yija, a formalno je postao njegov učenik 1160. Godine 1179., nakon što nije služio u službenoj dužnosti od 1156., Zhu Xi je imenovan za prefekta vojnog okruga Nankang (南康軍), gdje je oživio akademiju White Deer Grotto. i degradiran tri godine kasnije zbog napada na nesposobnost i korumpiranost nekih uticajnih zvaničnika. Bilo je nekoliko slučajeva primanja imenovanja i kasnije degradacije. Po razrješenju sa posljednjeg imenovanja optužen je za brojne zločine i podnesena je peticija za njegovo pogubljenje. Veći dio ove opozicije predvodio je Han Tuozhou, premijer, koji je bio Zuov politički rival. Iako su njegova učenja bila žestoko napadnuta od strane establišmenta, skoro hiljadu hrabrih ljudi prisustvovalo je njegovoj sahrani. Nakon smrti Han Tuozhoua, Zhuov nasljednik Zhen Dexiu, zajedno sa Wei Liaowengom, učinio je Zhuovu granu neokonfucijanizma dominantnom filozofijom na Dvoru Song. Godine 1208, osam godina nakon njegove smrti, car Ningzong iz Songa rehabilitovao je Zhu Xia i počastio ga posthumnim imenom Wen Gong (文公), što znači „uvaženi džentlmen kulture“. Oko 1228. godine, car Lizong od Songa počastio ga je posthumnom plemićkom titulom vojvoda (države) Hui (徽國公). Godine 1241., spomen-ploča Zhu Xiju postavljena je u konfucijanski hram u Qufuu, čime je uzdignut u konfučijanskog sveca. Danas se Zhu Xi poštuje kao jedan od "Dvanaest filozofa" (十二哲) konfucijanizma. Moderni sinolozi i Kinezi ga često nazivaju Zhu Wen Gong (朱文公) umjesto njegovog imena.