Nutrijent
Hranljivi sastojak ili nutrijent je supstanca koju organizam koristi za preživljavanje, rast i reprodukciju. Zahtjevi za unos hranjivih tvari ishranom odnose se na životinje, biljke, gljive i protiste. Nutrijenti se mogu ugraditi u ćelije za metaboličke svrhe ili izlučiti iz ćelija, kako bi se stvorile nećelijske strukture, kao što su kosa, ljuske, perje ili egzoskeleti. Neki nutrijenti se mogu metabolički pretvoriti u manje molekule u procesu oslobađanja energije, kao što su ugljikohidrati, lipidi, proteini, i fermentacijski proizvodi (etanol ili acetat), što dovodi do krajnjih proizvoda vode i ugljik-dioksida. Svim organizmima je potrebna voda. Esencijalni nutrijenti za životinje su izvori energije, neke od aminokiselina koje se kombinuju za stvaranje proteina, podskup masnih kiselina, vitamina i određenih minerala. Biljke zahtijevaju više različitih minerala koji se apsorbiraju kroz korijenje, plus ugljik-dioksid i kisik koji se apsorbiraju kroz lišće. Gljive žive na mrtvoj ili živoj organskoj materiji i zadovoljavaju potrebe svog domaćina za nutrijentima. Različite vrste organizama imaju različite esencijalne nutrijente. Askorbinska kiselina (vitamin C) je esencijalna, što znači da se mora unositi u dovoljnim količinama, za ljude i neke druge životinjske vrste, ali neke životinje i biljke su u stanju da je sintetiziraju. Hranjive materije mogu biti organske ili neorganske: organski spojevi uključuju većinu supstanci koja sadrže ugljik, dok su sve ostale hemikalije neorganske. ]Neorganske hranljive materije uključuju hranljive materije kao što su gvožđe, selen i cink, dok organske hranljive materije uključuju, između mnogih drugih, spojeve i vitamine koji daju energiju. Klasifikacija koja se prvenstveno koristi za opisivanje potreba životinja za nutrijentima dijeli hranljive materije na makronutrijente i mikronutrijente. Konzumirani u relativno velikim količinama (grami ili unce), makronutrijenti (ugljikohidrati, masti, proteini, voda) se prvenstveno koriste za stvaranje energije ili za ugradnju u tkiva za rast i popravke. Mikronutrijenti su potrebni u manjim količinama (miligrami ili mikrogrami); imaju suptilne biohemijske i fiziološke uloge u ćelijskim procesima, kao što su vaskularne funkcije ili nervna provodljivost. Neadekvatne količine esencijalnih nutrijenata ili bolesti koje ometaju apsorpciju dovode do stanja nedostatka koje ugrožava rast, preživljavanje i reprodukciju. Savjeti za potrošače za unos nutrijenata u ishrani, kao što su u SAD Referentni unos hrane, zasnivaju se na ishodima nedostatka i pružaju vodiče za makronutrijente i mikronutrijente za donji i gornje granice unosa. U mnogim zemljama, makronutrijenti i mikronutrijenti u značajnom sadržaju prema propisima moraju biti istaknuti na etiketama prehrambenih proizvoda. Hranjive tvari u većim količinama nego što su tijelu potrebne mogu imati štetne posljedice. Jestive biljke također sadrže hiljade spojena koji se generalno nazivaju fitohemikalijama koje imaju nepoznate efekte na bolesti ili zdravlje, uključujući i raznoliku klasu sa statusom nehranjivih materija pod nazivom polifenoli, koji su i dalje slabo shvaćeni od 2017.