Rudnik Čevljanovići
Rudnik Čevljanovići je naselje u općini Ilijaš, Bosna i Hercegovina, u kojem ne živi stanovništvo. Najstarija ležišta manganove rude u Bosni i Hercegovini bila su u Čevljanovićima. Još za vrijeme osmanske vladavine uz rudokope su izgrađivani manji majdani sa stupama pogonjenih gravitacionom vodom i kovačnice (manufakturna proizvodnja) i dugo vremena se trgovalo sa dubrovačkim trgovcima. Eksploatacija je nastavljena za vrijeme austro-ugarske vladavine namjenom industrijske proizvodnje, a za vojne potrebe monarhije otpočinje se sa pripremnim radovima i manjom proizvodnjom 1880/81, a punim kapacitetom 1883. godine. Vlasnici rudnika i prvim nazivom firme bili su Rudarsko podhvatništvo "Bosnia" ("Gewerkschaft Bosnia"). Uz rudnik izgrađeno je manje naselje (Berghof) sa glavnom radničkom "kasarnom", manjim zgradama za rad i stanovanje činovnika, ambulantom i zgradom za posjetioce rudnika. Svi putnici namjernici u namjeri da posjete rudničko naselje morali su dobiti posebnu dozvolu od strane direkcije rudnika u Vogošći, a kasnije u Semizovcu. Prva škola otvorena je 1908. godine, („Werkhaus“). Rudnički kompleks u opsegu ide od mjesta Nanića s juga na nekih 10 kilometara sve do Sić potoka kraj Čevljanovića, a bio je širok od 2 do 6 kilometara. Krajem 19. vijeka rudnik ee izgradio manju elektranu koja je proizvodila električnu energiju za potrebe radničke kolonije i za pokretanje mašina, a bila je u upotrebi sve do priključenja na gradsku mrežu. Rudnik je radio u vrijeme Kraljevine SHS, odnosno Kraljevine Jugoslavije, koja preuzima cjelokupno državno vlasništvo Austro–ugarske monarhije pod nazivom "Rudarska zadruga Bosnia u Semizovcu". Tokom Drugog svjetskog rata Bosna i Hercegovina je bila pod njemačkom okupacijom tako da je Rudnik Čevljanovići vršio eksploataciju rude isključivo za potrebe njemačke ratne privrede. Poslije završetka rata, pod novim nazivom "Rudnik Čevljanovići – Semizovac", rudnik je radio za potrebe privrede Narodne Republike Bosne i Hercegovine sve do zatvaranja rudnika 1965. godine.