Oton III, car Svetog Rimskog Carstva
Oton III (njemački: Otto III; 980. - 23. januar 1002.) je bio car Svetog rimskog carstva od 996. do prerane smrti 1002. godine. Bio je jedini sin cara Otona II i njegove supruge Teofanije. Krunisan je za kralja Njemačke 983. godine nakon očeve smrti u južnoj Italiji dok se borio protiv Bizantijskog carstva i Sicilijskog emirata. Iako je nominalno bio vladar Njemačke, njegovo maloljetstvo je osiguravalo raznim regentima da imaju moć nad carstvom. Njegov rođak Henrik II, vojvoda Bavarske je pokušao da iskoristi regenstvo kako bi postavio sebe za cara 984. godine. Kako nije dobio podršku njemačke aristokratije, Henrik II je bio prisiljen da odustane od regenstva i omogući carevoj majci Teofaniji da postane regent do njene smrti 991. godine. Nakon smrti Teofanije 991. godine, regent Otona III je postala baka carica Adelaide Welf do 994. godine. Oton III je 996. godine umarširao u Italiju zahtijevajući titulu kralja Italije i cara Svetog rimskog carstva, koji su ostali upražnjeni od smrti njegovog oca Otona II 983. godine. Oton III je također tražio da se ponovo uspostavi carska kontrola nad Rimom, koji se pobunio pod vodstvom Crescentiusa II. Nakon krunisanja za cara Svetog rimskog carstva, Oton III je uništio rimsku pobunu i postavio svog rođaka Grgura V za papu, koji je postao prvi papa njemačkog porijekla. Nakon što ga je car pomilovao, Crescentius II se ponovo pobunio, smijenio Grgura V i postavio Ivana XVI za papu. Oton III se ponovo vratio u grad 998. godine i ponovo postavio Grgura V za papu te pogubio Crescentiusa II i antipapu Ivana XVI. Kada je Grgur V umro 999. godine, Oton III je postavio Silvestara II za novog papu. To je dodatno ojačalo carsku kontrolu nad Rimokatoličkom crkvom. Od početka vladavine, Oton III je bio suočen sa upadima Slavena na istočnoj granici carstva. Nakon smrti njegovog oca 983. godine, došlo je do velikog slavenskog ustanka, zbog čega je carstvo izgubilo svoje teritorije istočno od rijeke Elbe. Oton III se kasnije borio kako bi vratio izgubljene teritorije sa ograničenim uspjehom. Kako ne bi više gubio teritorije na istoku, Oton III je ojačao prijateljske odnose sa Poljskom, Češkom i Ugarskom. Zahvaljujući tome, bio je u mogućnosti da proširi hrišćanstvo podržavajući misije u Poljskoj te krunidbu Stjepana I kao prvog hrišćanskog kralja Ugarske. Vrativši se u Rim 1001. godine, Oton III se suočio sa pobunom rimskog plemstva, što ga je primoralo da napusti grad. Dok je marširao da povrati grad 1002. godine, dobio je iznenadnu groznicu i umro u dvorcu u blizini Civita Castellana u 21. godini bez nasljednika. Njegova prerana smrt je dovela carstvo u političku krizu.