Odjeća
Odjeća, odjevni predmeti namijenjeni zaštiti čovjekovog tijela od klimatskih i drugih vanjskih utjecaja. Prva odjeća izrađivala se od raznih prirodnih materijala, kao što su kože, krzna, lišća i trava, a prema antropolozima počela se pojavljivati prije nekih 100,000 do 500,000 godina, da bi se unazad 30,000 godina pojavila i prva igla. Odjeća (poznata i kao haljine) je svaki predmet koji se nosi na tijelu. Obično se odjeća izrađuje od tkanina ili tekstila, ali je s vremenom uključivala i odjeću napravljenu od životinjske kože i drugih tankih ploča materijala i prirodnih proizvoda koji se nalaze u okolini, zajedno. Nošenje odjeće uglavnom je ograničeno na ljudska bića i karakteristika je svih ljudskih društava. Količina i vrsta odjeće koja se nosi zavisi od pola, tipa tijela, društvenih faktora i geografskih razloga. Odjeća pokriva tijelo, obuća pokriva stopala, rukavice pokrivaju ruke, dok kape i pokrivala za glavu pokrivaju glavu, a donje rublje za intimne dijelove. Odjeća ima mnoge svrhe: može služiti kao zaštita od elemenata, grubih površina, oštrog kamenja, biljaka koje izazivaju osip i ujeda insekata, tako što predstavlja barijeru između kože i okoline. Odjeća može izolovati od hladnih ili vrućih uvjeta i može pružiti higijensku barijeru, držeći zarazne i toksične materijale podalje od tijela. Može zaštititi stopala od povreda i neugodnosti ili olakšati navigaciju u različitim okruženjima. Odjeća također pruža zaštitu od ultraljubičastog zračenja. Može se koristiti za sprječavanje odbljeska ili povećanje vidne oštrine u teškim okruženjima, kao što su šeširi sa obodom. Odjeća se koristi za zaštitu od povreda u određenim zadacima i zanimanjima, sportu i ratovanju. Izrađena sa džepovima, kaiševima ili omčama, odjeća može biti sredstvo za nošenje stvari uz oslobađanje ruku. Odjeća ima i značajne društvene faktore. Nošenje odjeće je promjenjiva društvena norma. To može značiti skromnost. Biti lišen odjeće pred drugima može biti neugodno. U mnogim dijelovima svijeta, nenošenje odjeće u javnosti tako da se vide genitalije, grudi ili zadnjica može se smatrati nepristojnim izlaganjem. Pubično područje ili pokrivenost genitalija je najčešće minimum koji se poznaje međukulturalno i bez obzira na klimu, što podrazumijeva društvenu konvenciju kao osnovu običaja. Odjeća se također može koristiti za komuniciranje društvenog statusa, bogatstva, grupnog identiteta i individualizma. Neki oblici lične zaštitne opreme se svode na odjeću, kao što su kombinezoni, čepovi ili ljekarski bijeli mantil, sa sličnim zahtjevima za održavanje i čišćenje kao i ostali tekstili (bokserske rukavice funkcionišu i kao zaštitna oprema i kao sparing oružje, pa se aspekt opreme povećava iznad aspekta rukavice). Specijalizovaniji oblici zaštitne opreme, kao što su štitnici za lice, su klasifikovani zaštitni dodaci. U krajnjem ekstremu, samozaključujuća ronilačka odijela ili svemirska odijela su prekrivači za tijelo koji pristaju i predstavljaju oblik haljine, a da nisu odjeća sama po sebi, dok sadrže dovoljno visoke tehnologije da predstavljaju više alat nego odjevni predmet. Ova linija će nastaviti da se zamagljuje jer nosiva tehnologija ugrađuje pomoćne uređaje direktno u samu tkaninu; Inovacije koje omogućavaju su ultra niska potrošnja energije i fleksibilne elektronike. Odjeća se također hibridizira u lični transportni sistem (klizaljke, rolere, kargo pantalone, druga oprema za preživljavanje na otvorenom, čovjek orkestar) ili sistem za prikrivanje (scenski mađioničari, skrivene obloge ili džepovi u trgovačkim zanatima, integrirane futrole za skriveno nošenje robe) natovareni kaputi na crnom tržištu — gdje se svrha odjeće često prerušava). Način odijevanja koji odgovara svrsi, bilo da je stilski ili funkcionalan, poznat je kao odjeća ili ansambl. Neke ljudske kulture, kao što su različiti narodi Arktičkog kruga, tradicionalno prave svoju odjeću u potpunosti od pripremljenog i ukrašenog krzna i kože. Druge kulture su dopunjavale ili zamijenile kožu tkaninom: tkanom, pletenom ili upredenom od raznih životinjskih i biljnih vlakana uključujući vunu, lan, pamuk, svilu, konoplju i ramiju. Iako moderni potrošači mogu uzeti proizvodnju odjeće zdravo za gotovo, ručna izrada tkanine je zamoran i radno intenzivan proces koji uključuje izradu vlakana, predenje i tkanje. Tekstilna industrija je prva bila mehanizovana – sa električnim razbojem – tokom industrijske revolucije. Udobnost je vezana za različite percepcije, fiziološke, socijalne i psihološke potrebe, a nakon hrane, odjeća je ta koja zadovoljava te potrebe za udobnošću. Odjeća pruža estetsku, taktilnu, toplinsku, vlažnu i udobnost pri pritisku.