Francesco Petrarca
Francesco Petrarca (20. juli 1304 – 18. juli 1374) bio je italijanski pjesnik. Studirao je pravo u Montpellieru i Bologni. Putovao je Francuskom, Njemačkom, Italijom, a možda je bio i u Španiji i Engleskoj. Na jednom putovanju otkrio je dragocjena Ciceronova pisma. Sin firentinskog građanina, zajedno s Danteom prognan iz rodnog grada, mladost je proveo u Avignonu, raskošnom sjedištu papinskog dvora. Tu je na veliki petak, 6. aprila 1327. ugledao Lauru de Sade, i ostao joj zauvijek odan, pa i nakon njene smrti, iako mu ona nije uzvraćala ljubav. Njoj u slavu piše pjesme, od kojih je izabrani dio skupio potkraj života u zbirku skromnog naslova "Rasute rime", od 366 pjesama, među kojima su najbrojniji soneti. Više nego priča o neuslišanoj ljubavi, to je ispovijest čovjeka koji se, živeći krajem srednjeg vijeka, neodlučan lomio nad dilemom: kako uskladiti nove, prethumanističke ideale s tradicionalnom kršćanskom ideologijom, kako riješiti suprotnosti između zemaljske i nebeske ljubavi, između neodoljive težnje za srećom u ovom životu i iracionalnog straha od smrti i vječnog prokletstva. U Petrarkinu "Kanconijeru" sintetizirana su nastojanja i tendencije dugogodišnje tradicije. Na njega će se, kao u savršeni uzor, ugledati nebrojeni nastavljači i epigoni. Za života je bio cijenjen i poznat po latinskim djelima, a najviše po epu "Afrika". Taj mu je spjev, u kojem je opjevao Drugi punski rat, pribavio najveće književno priznanje onog doba, lovorov vijenac, kojim je 1341. svečano okrunjen na rimskom Kapitolu. De remediis utriusque fortunae, Cremonae, B. de Misintis ac Caesaris Parmensis, 1492. (Vicifons) Commons ima datoteke na temu: Francesco Petrarca