Autoput "Bratstvo i jedinstvo"
Autoput "Bratstvo i jedinstvo" ili Autoput bratstva i jedinstva (slovenski: Avtocesta "Bratstvo in enotnost"; makedonski: Автопат "Братство и единство") bio je autoput koji je povezivao većinu republika SFRJ. Prostirao se od Jesenica preko Ljubljane pored Novog Mesta i Brežica, potom preko Zagreba, Slavonskog Broda, pored Vinkovaca do Beograda, i od Niša preko Skoplja do makedonsko-grčke granice. Izgradnja je započeta nakon Drugog svjetskog rata kako bi Jugoslavija postala dobro prometno povezana, jer je do tad imala samo lokalne i regionalne puteve slabog kvaliteta. U izgradnji autoputa su učestvovale omladinske radne brigade, koje su sačinjavali jugoslavenski i inostrani omladinci, te jugoslovenska vojska. Bilo je skoro 300.000 ljudi koji su učestvovali u izgradnji. Najprije je bila izgrađena dionica "Zagreb-Beograd" u dužini od 382 km koja je otvorena 27. jula 1950. godine. Iako se ovaj put zvao autoput, imao je samo jednu stranu sa dvije prometne trake (svaka za po jedan smjer) i pomoćnu traku. Na putu su izgrađene raskrsnice sa lokalnim putevima i serpentinama. Za kasnije je bila planirana izgradnja druge strane autoputa. Put je bio predviđen za oko 9.000 automobila dnevno, a kasnije i do 40.000 vozila. Veći dio puta je bio izgrađen od betonskih ploča, a negdje je bilo asfalta. U decenijama nakon izgradnje, autoput je spao na veoma loše stanje. Dio puta od Zagreba do hrvatsko-srbijanske granice je bio u naročito lošem stanju. Tokom rata u Hrvatskoj dio autoputa je bio zatvoren za upotrebu u periodu od 1991. do 1995. godine. Dio u Srbiji od granice sa Hrvatskom preko Beograda pa do Niša posjeduje obje strane kolovoza. Prilikom izgradnje autoputa A2 u Sloveniji na Dolenjskoj veći dio autoputa je srušen i izgrađen novi, dok je na Gorenjskom uglavnom ostao netaknut. Ovaj put je dio evropskih puteva E61 (Austrija-Ljubljana), E70 (Ljubljana-Zagreb-Beograd) i E75 (Beograd-Skoplje-Grčka)