Univerzalna uzročnost
Univerzalna uzročnost je tvrdnja da sve u svemiru ima uzrok i stoga je posljedica tog uzroka. To znači da ako se određeni događaj dogodi, onda je to rezultat prethodnog, povezanog događaja. Ako je objekt u određenom stanju, onda je u tom stanju kao rezultat toga što je drugi objekt prethodno stupio u interakciju s njim. Ideja univerzalne uzročnosti formulisana je u zapadnoj filozofiji na sličan način tokom vijekova, međutim formulacije sadrže neke duboke razlike u metodologiji i filozofskim pretpostavkama. Nasuprot tome, Bertrand Russell je tvrdio (1912.) da je zakon uzročnosti, kako ga obično navode filozofi, lažan i da se ne koristi u naukama (možda s izuzetkom njihovog ranog djetinjstva). Međutim, njegov stav o univerzalnoj uzročnosti evoluirao je i "nije bio tako naivan kao što se možda činilo". Godine 1927. Russell piše da pojam univerzalne uzročnosti označava početke nauke i filozofije. Filozofi koji vjeruju u univerzalne, temeljne zakone prirode bez izuzetaka u novije vrijeme češće se nazivaju "fundamentalistima", međutim oni koji predstavljaju "antizakonske" napore (na primjer pokazujući da su u mnogim slučajevima zakoni nauke ceteris paribus zakoni) "pluralisti" su u manjini.