Postopterećenje
Postopterećenje je pritisak na zid lijeve komore tokom istiskivanje krvi. Drugim riječima, to je krajnje opterećenje na kojeg se srce kontrahira za izbacivanje krvi. To opterećenje se lahko dijeli na komponente: jedan faktor je aortni pritisak lijevog ventrikularnog mišića koi mora biti prevaziđen za izbacivanje krvi. Što je veći aortni/ plućni pritisak, to je veće postopterećenje na lijevoj/desnoj komori. Prema Laplaceovom zakonu, napetost mišićnih vlakana u srčanom zidu je posljedica pritiska unutar komore pomnožen sa volumenom unutar komore i podijeljena sa debljinom zida (taj odnos je drugi faktor u određivanju postopterećenja). Stoga, kada se uspoređuju normalno srce i srce sa dilatiranom lijevom komorom, ako je aortni pritisak isti u oba dijela srca, prošireno srce mora stvoriti veću napetost za prevazilaženje jesdnakog aortnog pritisak da izbaci krv, jer ima veći interni radijus i volumen. Dakle, prošireno (dilatirano) srce ima veće ukupno opterećenje (napetost) na miocite, tj. ima veće postopterećenje. Ovo se također odnosi na ekscentričnu hipertrofiju kao posljedicu visokog intenziteta aerobnog treninga. S druge strane, koncentrično hipertrofirane lijeve komore mogu imati niže postopterećenje datog aortnog pritiska. Kada kontraktilnost postane umanjena i komora sae širi, postopterećenje raste i ograničenja izlaz. To može pokrenuti začarani krug, u kojem se minutni volumen smanjuje kako se povećavaju zahtjevi za kisikom. Postopterećenje se može opisati kao pritisak da komore srca moraju generirati potiskivanje krvi iz srca i na taj način se stvarati aortni pritisak (za lijevu komoru) i [[plućni pritisak] ] ili plućni arterijski pritisak (za desnu komoru). Pritisak u komorama mora biti veći od sistemskog i plućnog pritiska za otvaranje aortnog i plućnih zalistaka. Kako se periferni otpor povećava, minutni volumen se smanjuje. Minutni volumen je donekle ograničen modalitetom u definiranju postopterećenja jer to zavisi od interpretacije volumetrijskih podataka.