Toma Akvinski
Toma Akvinski (oko 1225.-1274.), bio je italijanski dominikanski fratar i svećenik, jedan od najpoznatijih filozofa kršćanske skolastike (srednjovjekovna filozofija), u tradiciji poznat kao Doctor Angelicus, Doctor Communis i Doctor Universalis. Ime Akvinski identifikuje njegovo porijeklo u okrugu Aquino u današnjem Laciju, Italija. Između ostalog, bio je istaknuti zagovornik prirodne teologije i otac škole mišljenja (koja je obuhvatala i teologiju i filozofiju) poznate kao tomizam. On je tvrdio da je Bog izvor i svjetlosti prirodnog razuma i svjetla vjere. Opisan je kao "najuticajniji mislilac srednjovekovnog perioda" i "najveći od srednjovekovnih filozofa-teologa". Njegov uticaj na zapadnjačku misao je značajan, a veliki deo moderne filozofije potiče iz njegovih ideja, posebno u oblastima etike, prirodnog prava, metafizike i političke teorije. Za razliku od mnogih struja u Katoličkoj crkvi tog vremena, Toma je prihvatio nekoliko ideja koje je iznio Aristotel—koga je nazvao "Filozofom"—i pokušao je sintetizirati aristotelovsku filozofiju s principima kršćanstva. Njegova dva glavna djela su: Sporna pitanja o istini (1256–1259), "Protiv zabluda nevjernika" (Summa contra Gentiles), i nedovršena, ali veoma uticajna "Summa Theologiae" (1265–1274), koja je priznata kao vrhunsko dostignuće srednjovjekovne sistematske teologije. Njegovi komentari na Sveto pismo i na Aristotela također čine važan dio njegovog djela. Toma se ističe po svojim euharistijskim pjesmama, koje čine dio crkvene liturgije. Katolička crkva poštuje Tomu Akvinskog kao sveca i smatra ga uzornim učiteljem za one koji studiraju za svećenike. U moderno doba, prema papinskim direktivama, proučavanje njegovih djela dugo se koristilo kao jezgro potrebnog programa studija za one koji traže zaređenje za svećenike ili đakone i za druge studente svetih disciplina. (filozofija, katolička teologija, crkvena historija, liturgija i kanonsko pravo). Kao doktor Crkve, Toma Akvinski se smatra jednim od najvećih teologa i filozofa Katoličke crkve. Papa Benedikt XV je izjavio: „Ovaj (Dominikanski) Red... dobio je novi sjaj kada je Crkva proglasila Tomino učenje svojim i tog doktora, počašćenog posebnim pohvalama Papa, gospodara i pokrovitelja katoličkih škola." Toma Akvinski je u svom cjelokupnom opusu nastojao da protivrječnosti krščanske dogmatike prevlada na taj nači da stvori koherentne religijske dogme. On se u izgradnji krščanske logike oslanja na Aristotelov Organon, a prihvata i Platonovu filozofiju o dominirajućoj ideji nad materijom. Kao teolog polazi od dvije temeljne krščanske dogme: praroditeljskom grijehu i vječnom ispaštanju. Kao rezultat toga temelj njegove teološko filozofske antropologije je spas i put prema spasenju. Također, zastupa kolektivitet, dominaciju nad ljudskim rodom, a ne individualni život pojedinca. Akvinski se bori protiv neoplatonskih tvrdnji o svijetu koje su potekle od Augustina i Ibn Sine, koji svode čovječanstvo na posmatrače svijeta u kojem je sve propisano i gdje je sve izraz Božije volje. Akvinski se zalaže za Aristotelove tvrdnje da je čovjek glavni autor svojih djela. Njegova sinteza aristotelovog učenja i krišćanskog učenja postati će glavna okosnica filozofije katoličke crkve.