Otežano učenje
Teškoće u učenju, poremećaj učenja ili poteškoće u učenju je stanje u mozgu koje uzrokuje poteškoće u razumijevanju ili obradi informacija, a može ga uzrokovati nekoliko različiti faktori. S obzirom na „poteškoće u učenju na tipski način“, to ne isključuje mogućnost učenja na drugačiji način. Stoga se neki ljudi mogu preciznije opisati kao da imaju „razliku u učenju“, čime se izbjegava bilo kakva zabluda da su osobe s invaliditetom zbog nedostatka sposobnosti učenja i moguće negativne stereotipije. U Ujedinjenom Kraljevstvu, pojam "smetnje u učenju" obično se odnosi na intelektualnu invalidnost, dok se poteškoće kao što su disleksija i dispraksija obično nazivaju "poteškoćama u učenju". Iako se smetnje u učenju, poremećaj učenja i poteškoće u učenju često koriste naizmjenično, oni se u mnogočemu razlikuju. Poremećaj se odnosi na značajne probleme učenja u akademskom području. Ovi problemi, međutim, nisu dovoljni da opravdaju zvaničnu dijagnozu. S druge strane, smetnje u učenju službena je klinička dijagnoza, pri čemu pojedinac zadovoljava određene kriterije, kako ih određuje stručnjak (poput psihologa, psihijatra, patologa govornog jezika ili pedijatra). Razlika je u stupnju, učestalosti i intenzitetu prijavljenih simptoma i problema, pa ih ne treba miješati. Kada se koristi izraz "poremećaj učenja", on opisuje grupu poremećaja koje karakterizira neadekvatan razvoj specifičnih akademskih, jezičkih i govornih vještina. Tipovi poremećaja učenja uključuju čitanje (disleksija), aritmetiku (diskalkulija) i pisanje (disgrafija). Nepoznati faktor je poremećaj koji utječe na sposobnost mozga da prima i obrađuje informacije. Ovaj poremećaj može učiniti problematičnim da osoba uči jednako brzo ili na isti način kao i neko ko nije pogođen smetnjama u učenju. Osobe s poteškoćama u učenju imaju problema s obavljanjem određenih oblika vještina ili izvršavanjem zadataka ako su prepušteni da sami shvate stvari ili ako ih podučavaju na uobičajeni način. Osobe sa poteškoćama u učenju mogu se suočiti s jedinstvenim izazovima koji su često rašireni tokom čitavog životnog vijeka. Ovisno o tipu i težini invalidnosti, intervencije i dostupne tehnologije mogu se koristiti kako bi se pomoglo pojedincu da nauči strategije koje će pospješiti budući uspjeh. Neke intervencije mogu biti prilično pojednostavljene, dok su druge složene i složenije. Sadašnje tehnologije mogu zahtijevati da obuka učenika bude efikasna podrška u učionici. Učitelji, roditelji i škole mogu zajedno stvoriti planove koji kroje intervencije i prilagodbe kako bi pomogli pojedincima da uspješno postanu samostalni učenici. Multidisciplinarni tim često pomaže u osmišljavanju intervencije i koordinaciji izvršenja intervencije sa nastavnicima i roditeljima. Ovaj tim često uključuje školske psihologe, defektologe, logopede (patologe), radne terapeute, psihologe, nastavnike ESL-a, trenere pismenosti i / ili stručnjake za čitanje.