Romantičarska gitara
Romantičarska gitara je muzički instrument sa šest pojedinačnih žica iz prve polovine 19. stoljeća, koja predstavlja važnu kariku u ukupnom razvoju između barokne gitare iz 18. stoljeća s parovima žica (uglavnom pet parova žica ili s pet pojedinačnih žica) i sadašnje klasične gitare koju je oko 1860. razvio najznačajniji španski proizvođač gitara iz 19. stoljeća Antonio de Torres. Od kasnog 18. stoljeća gitara je postigla veliku popularnost, iako su, kako je rekao Ruggero Chiesa, kasniji naučnici uglavnom ignorisali njeno mjesto u klasičnoj muzici. Do povećanog zanimanja za gitaru došlo je u doba gitarista-kompozitora kao što su: Fernando Sor, Ferdinando Carulli, Mauro Giuliani i Matteo Carcassi. Osim toga, nekoliko poznatih kompozitora koji nisu bili povezani s gitarom svirali su ili komponirali za nju: Luigi Boccherini i Franz Schubert pisali su za nju u nekoliko svojih djela , Hector Berlioz je bio iskusan gitarista koji nije svirao klavijature niti stekao akademsko muzičko obrazovanje u muziku , virtuoz na violini Niccolò Paganini svirao je gitaru neformalno, a Anton Diabelli je komponirao veliki broj gitarskih kompozicija.