Hadži Lojo
Salih Vilajetović, poznat kao Hadži Lojo (1834–1887) bio je bošnjački vođa u Sarajevu 1870-ih. Radnik u kamenolomu, učitelj u medresi i bašibozuk, Lojo je postao poznat u gradu nakon što se pridružio otporu otomanskim reformama, a posebno kada se 1872. godine pobunio protiv gradnje nove nove pravoslavne crkve. U narednim godinama on se odmetnuo i vršio razne nasilne ispade i razbojništva. Neposredno prije okupacije Bosne i Hercegovine od Austro-Ugarske, Lojo je okupio muslimanske, pravoslavne, jevrejske i čak neke katoličke građane da se bore. Lojo je bio jedan od glavnih vođa muslimanskog otpora okupaciji u gradu 1878. godine, uz ljude kao što su Mehmed Šemsikadić, Hafiz Kaukčija i Muhamed Hadžijamaković. Protivnici okupacije su 28. jula organizovali vladu u gradu i odredili mobilizaciju svih muslimanskih i drugih građana sposobnih za vojnu službu. U noći između 16. i 17. augusta, Hadži Lojo je ulazeći u jedno konačište, nosio pušku na leđima s cijevi okrenutom prema zemlji. Puška je slučajno opalila i pogodila ga ispod koljena. Sa tom teškom ranom pobjegao je u naselje Praču kod Rogatice gdje se sakrio kod pravoslavne porodice Čvoro. Odatle je pobjegao u Čajniče gdje je proveo oko dvije sedmice Zbog bola u ranjenoj nozi Hadži Lojo nije mogao bježati više. Izdao ga je Mićo Kojić nakon čega ga hapsi natporučnik Mihajlo Stipetić i privodi u Sarajevo. Zbog rane na nozi, poslat je u vojnu bolnicu gdje ga liječi dr. Kramer ali nije bilo spasa. Noga mu je amputirana. Vlasti su tražile njegovu smrtnu kaznu, a optužnica ga je teretila kao glavnog agitatora otpora protiv okupacionih četa. Nakon izdržane petogodišnje kazne, Hadži Lojo treba da se vrati u Sarajevo. Međutim, carska vlast Austrije rekla je kako je on nepodoban u Bosni. Ponudili su mu da bira u koju zemlju želi ići. On je odlučio da je za njegovu porodicu; suprugu Fatimu, kćerku Aišu i dva sina, Muhameda i Mustafu najbolje da se skrase u Meki.