Neoadjuvantna terapija
Neoadjuventna terapija je primjena terapijskih sredstava prije glavnog tretmana. Jedan primjer je hormoneska terapija prije radikalne radioterapije za adenokarcinom prostate. Neoadjuvantom terapijom želi se smanjiti veličinu ili opseg raka pre upotrebe radikalne intervencije liječenja, čime se olakšavaju i djelotvornije procedure i smanjuju posljedice opsežnije tehnike liječenja, koje bi bile potrebne ako se ne smanji veličina ili obim tumora. Drugi povezani koncept je da neoadjuvantna terapija djeluje na mikrometastaznu bolest. Snižavanje razine je surogatni pokazatelj učinkovitosti neotkrivene diseminacije, što rezultira poboljšanim dugotrajnim preživljavanjem u odnosu na strategiju same operacije. Ova sistemska terapija (hemoterapija, imunoterapija ili hormonska terapija) ili terapija zračenjem obično se koristi kod karcinoma koji su lokalno uznapredovali, a kliničari planiraju operaciju u kasnijoj fazi. Upotreba takve terapije može učinkovito smanjiti poteškoće i morbiditet opsežnijih postupaka. Korištenje terapije može pretvoriti tumor iz neizlječivog u liječivo smanjenje volumena. Često nije jasno koje okolne strukture su izravno uključene u bolest i koje samo pokazuju znakove upale. Primjenom ove terapije često se može diferencirati. Neki liječnici daju terapiju u nadi da će se vidjeti odgovor, pa mogu odlučiti koji je najbolji smjer djelovanja. Međutim, nisu svi pacijenti ni bolesti prikladni za terapiju na ovaj način jer može biti izrazito toksična. Neki pacijenti tako oštro reagiraju da su daljnji tretmani, posebno operativni, isključeni, a pacijent se čini nesposobnim za anesteziju.