Površinska svjetlost
Površinska svjetlost je sjajnost određenog dijela neba . Ona se koristi u astronomiji za obuhvatanje sjajnosti svemirskih objekata poput galaksija koji zauzimaju veliki prostor. Ona se izražava u sjajnosti po prostornom uglu s mjernom jedinicom: B = L Ω = m a g a r c s e c 2 {\displaystyle B={\frac {L}{\Omega }}={\frac {mag}{arcsec^{2}}}} . Svjetleće površine se na Zemlji izražavaju: B = L Ω = c d m 2 {\displaystyle B={\frac {L}{\Omega }}={\frac {cd}{m^{2}}}} Za upotrebu u astronomiji ove mjerne jedinice se preračunavaju. Površinska svjetlost se izračuna za svaki objekat i neovisina je od razdaljine. Oko 50% do sada otkrivenih galaksija imaju veoma slabu površinsku svjetlost. Njihove zvijezde su relativno mlade odnosno nerazvijene zbog odsustva teških elemenata.