Plavi orkestar
Plavi orkestar je bosanskohercegovačka pop rok grupa koja se sredinom 1980-ih nametnula kao najveća atrakcija kod tadašnje jugoslavenske tinejdžerske publike. Prvu postavu činili su pjevač i autor većine njihovih pjesama Saša Lošić, gitarist Mladen Pavičić, i blizanci basist Samir i bubnjar Admir Ćeremida. Osnovana je u Sarajevu 1983., a tokom svog muzičkog djelovanja snimila je sedam studijskih i četiri kompilacijska albuma prodatih u ukupnom tiražu 4 miliona kopija nosača zvuka. U prvoj polovini 1980-ih bili su jedni od osnivača pokreta Novi primitivizam, zajedno sa ostalim muzičarima iz grupa poput Zabranjeno pušenje i Elvis J. Kurtović. Kritičari ocjenjuju "Plavi orkestar" kao "kulturni fenomen 1980-ih i 1990-ih". Uskoro postaju prepoznatljivi i po vlastitom stilu – Novi partizani. Dosad su izdali osam albuma, prodanih u 5 miliona primjeraka, te obišli svijet na mnogobrojnim turnejama sa više od 1.500 koncerata. Najveći broj koncerata se održao u zemljama bivše Jugoslavije, Švedskoj, Švicarskoj, Njemačkoj, Poljskoj. Karijeru "Plavog orkestra" obilježili su veliki hitovi, poput antologijskih pjesama: "Suada", "Kaja", "Bolje biti pijan nego star", "Sava tiho teče", "Zelene su bile oči te", "Kad mi kažeš 'paša'", "Ako su to samo bile laži", "Odlazim". Dokumentarni film o Plavom orkestru snimio je Pjer Žalica.