Inkluzija (obrazovanje)
Inkluzija u obrazovanju se odnosi na model u kojem učenici sa posebnim potrebama većinu ili cijelo vrijeme provode sa učenicima nespecijalnih (općeobrazovnih) potreba. Nastao je u kontekstu specijalnog obrazovanja sa individualizovanim obrazovnim programom ili planom 504 u SAD, a izgrađen je na ideji da je za učenike sa posebnim potrebama efikasnije da imaju pomenuto mješovito iskustvo kako bi bili uspešniji u društvenim interakcijama koje vode daljem uspjeh u životu. Filozofija koja stoji iza implementacije modela inkluzije ne daje prioritet, ali ipak predviđa korištenje posebnih učionica i specijalnih škola za obrazovanje učenika sa smetnjama u razvoju. Modele inkluzivnog obrazovanja na snagu uvode obrazovni administratori s namjerom da se odmaknu od izolovanih modela specijalnog obrazovanja u što većoj mjeri i praktičnoj, a ideja je da je to na društvenu korist kako učenika općeg obrazovanja tako i učenika specijalnog obrazovanja. sposobniji učenici koji služe kao vršnjački modeli i oni manje sposobni kao motivacija za učenike opšteg obrazovanja da nauče empatiju. Implementacija ovih praksi varira. Škole najčešće koriste model inkluzije za odabrane učenike sa blagim do umjerenim posebnim potrebama. Potpuno inkluzivne škole, koje su rijetke, ne odvajaju programe "općeg obrazovanja" i "specijalnog obrazovanja"; umjesto toga, škola je restrukturirana tako da svi učenici uče zajedno. Inkluzivno obrazovanje se razlikuje od ' integracijskog ' ili ' mainstreaming ' modela obrazovanja , koji je imao tendenciju da bude zabrinut. Premija se stavlja na puno učešće učenika sa smetnjama u razvoju i na poštovanje njihovih društvenih, građanskih i obrazovnih prava. Osjećaj uključenosti nije ograničen samo na fizičke i kognitivne smetnje, već uključuje i čitav niz ljudske raznolikosti u pogledu sposobnosti, jezika, kulture, spola, starosti i drugih oblika ljudskih razlika. Richard Wilkinson i Kate Pickett napisali su: „na učinak i ponašanje učenika u obrazovnim zadacima može duboko utjecati način na koji se osjećamo, kako nas drugi vide i procjenjuju. Kada očekujemo da nas posmatraju kao inferiorne, čini se da se naše sposobnosti smanjuju." Zbog toga Cilj 4 održivog razvoja Ujedinjenih nacija prepoznaje potrebu za adekvatnom fizičkom infrastrukturom i potrebu za sigurnim, inkluzivnim okruženjem za učenje. Potpuno inkluzivne škole, koje su rijetke, više ne prave razliku između programa "općeg obrazovanja" i " specijalnog obrazovanja " što se odnosi na debate i savezne inicijative 1980-ih, kao što je Projekt integracije zajednice i debate o matičnim školama i specijalnom obrazovanju-učionicama za redovno obrazovanje; umjesto toga, škola je restrukturirana tako da svi učenici uče zajedno. Svi pristupi inkluzivnom školovanju zahtijevaju administrativne i upravljačke promjene kako bi se prešlo sa tradicionalnih pristupa na osnovno i srednjoškolsko obrazovanje. Procenat uključenih učenika sa smetnjama u razvoju varira u zavisnosti od mesta i vrste invaliditeta, ali je relativno uobičajen za učenike sa lakšim smetnjama u razvoju i ređe sa određenim vrstama teških smetnji. U Danskoj, 99% učenika sa smetnjama u učenju poput 'disleksije' smješteno je u učionice opšteg obrazovanja. U Sjedinjenim Državama, tri od pet učenika sa poteškoćama u učenju provode većinu svog vremena u učionici opšteg obrazovanja.