Konvencija o zaštiti i korištenju prekograničnih vodotoka i međunarodnih jezera
Konvencija o zaštiti i korištenju prekograničnih vodotoka i međunarodnih jezera, također poznata kao Konvencija o vodama, je međunarodni sporazum o okolišu. Svrha ove konvencije je da unaprijedi nacionalne pokušaje i mjere za zaštitu i upravljanje prekograničnim površinskim i podzemnim vodama. Na međunarodnom nivou, Strane su obavezne da sarađuju i stvaraju zajednička tijela. Konvencija uključuje odredbe o: praćenju, istraživanju, razvoju, konsultacijama, sistemima upozorenja i alarmiranja, međusobnoj pomoći i pristupu, kao i razmjeni informacija. Otvorena je za potpisivanje u Helsinkiju 17. marta 1992. i stupila je na snagu 6. oktobra 1996. godine. Od septembra 2018. godine ratificirale su ga 43 strane, što uključuje 42 države i Evropsku uniju. Ujedinjeno Kraljevstvo ga je potpisalo, ali nije ratificiralo. Neki od problema vezanih za vodu su količina i kvalitet vode, veliki vodni stres i prekomjerna eksploatacija vodnih resursa, sve veće suše i poplave, kontaminirana voda koja dovodi do bolesti povezanih s vodom, itd. Ova pitanja je još teže riješiti zbog prekogranične prirode vodnih izvora. Više od 150 velikih rijeka i 50 velikih jezera su ili zajedničke ili se nalaze duž granica dvije ili više zemalja. Konvencija o vodama pristupa svojim pitanjima na holistički način, podjednako naglašavajući važnost ekosistema, ljudskih društava i različitih ekonomija, i naglašavajući integrirano upravljanje vodama umjesto prethodno korištenog fokusa na specifične lokalizirane probleme. 2003. godine, Konvencija o vodama je izmijenjena i dopunjena, što je omogućilo zemljama da se pridruže Konvenciji i na taj način imaju koristi od njenog pravnog okvira i iskustva; amandman je stupio na snagu 2013. godine.