Darije I
Darije I (549.p.n.e. - 486.p.n.e.) je bio treći kralj perzijskog Ahemenidskog carstva. Poznat kao Darije Veliki vladao je carstvom (522.p.n.e. - 486.p.n.e.) na njegovom vrhuncu, kada je carstvo zauzimalo veći dio jugozapadne Azije, Kavkaz, dijelove Balkana (Trakija, Makedonija, Peonija), obalna područja oko Crnog mora, dijelove sjevernog Kavkaza, srednju Aziju do rijeke Ind, sjever i sjeveroistok Afrike uključujući Egipat, istočnu Libiju i primorski dio Sudana. Darije je došao na prijestolje nakon svrgavanja Smerdisa, uzurpatora prijestolja Gaumata uz pomoć šest drugih plemićkih porodica. Odmah nakon dolaska na prijestolje ugušio je niz pobuna u istočnim provincijama. Veliki događaj u Darijevom životu je njegova ekspedicija do Atine i Eretrije kako bi ih kaznio zbog pomoći ustanicima u Jonskom ustanku. Iako je na kraju završio neuspjehom u bici kod Maratona, Darije je ponovo pokorio Trakiju te proširio carstvo osvajajući Makedoniju, Kikladu, ostrvo Naksos i Eretriju. Darije je proveo reorganizaciju državne uprave. Podijelio je državu na pokrajine (satrapije) kojima je dao odgovarajuću autonomiju, ali je odvojio civilnu i vojnu vlast u njima da onemogući separatizam. Centralnu vlast pojačao je poreznim sistemom pomoću kojeg su se ogromne količine novca slijevale u njegovu riznicu. Jedinstvu carstva služila je i saobraćajna mreža koju je razvio, a posebno je bila popularna "Kraljevska cesta". Nakon što je uredio državu, ekonomiju i vojsku, krenuo je u proširenje carstva. Perzija je u njegovo doba postala najveća država anitke, veća i od kasnijeg Aleksandrovog i Rimskog carstva. Darije se spominje u biblijskim knjigama Hagai, Zaharija, Ezra Nehemija i Daniel.