Nizozemski Antili
Nizozemski Antili bili su nizozemski prekomorski posjed u Karipskom moru. Obuhvataju pet naseljenih ostrva u dvije grupe s ukupno oko 960 km2 i oko 200.000 stanovnika od kojih su 85 posto afričkog porijekla. Pored turizma, glavni prihod ostrva potiče od niza banaka koje ovdje imaju svoje sjedište. Rasformirani su 10. oktobra 2010. godine. Po novom političkom poretku, Curaçao i Sveti Martin su autonomne zemlje unutar Kraljevine Nizozemske, zajedno sa Arubom. Ostrva Bonaire, Saba i St. Eustahije su "posebne općine" Nizozemske koje ne pripadaju niti jednoj provinciji. Nizozemskim Antilima pripadaju sljedeća ostrva: Ostrva privjetrine : Curaçao Bonaire Ostrva zavjetrine : Saba Sveti Eustahije (ili, kako ga zove domaće stanovništvo, Statia) Sveti Martin (Samo južni dio. Sjeverni dio pripada francuskom prekomorskom teritoriju Gvadalupe Nizozemski antili su 1954. dobili punu samostalnost u unutrašnjim pitanjima. Za pitanja vanjske politike kao i za odbranu, i dalje je nadležna Nizozemska. Do 1986. je i ostrvo Aruba bilo dio područja nizozemskih antila, kada je postao treći ravnopravno sastavni dio Nizozemske uz Nizozemsku i nizozemske antile. Zbog toga se još i danas ponekad koristi pojam ABC-ostrva. Na ostrvima je 1993. godine bio održan referendum na kojem se značajna većina stanovništva s pravom glasa izjasnila za ostanak u Kraljevini Nizozemskoj. Na Curaçau je 74% glasalo za ostanak, a i na drugim ostrvima rezultati su bili slični. Naročito je vrijedan spomena međunarodni aerodrom princeze Julijane na Svetom Martinu. Njegov neobičan položaj privlači i oduševljava niz gledalaca; prilaz aviona, do pred samo slijetanje, odvija se iznad vode. Neposredno prije same sletne staze nalazi se plaža na koju rado dolaze znatiželjnici i promatraju slijetanje usprkos strašnoj buci i jakim zračnim strujanjima koje uzrokuju avioni.