Sporofil
Sporofil je list koji nosi sporangije. I mikrofili i megafili mogu biti sporofili. U heterospornim biljkama sporofili (bilo da su mikrofili ili megafili) nose ili megasporangije i zato se nazivaju megasporofili ili mikrosporangije i nazivaju se mikrosporofili. Preklapanje prefiksa i korijena čini ove pojmove posebno zbunjujućim podskupom botaničke nomenklature. Sporofili se uveliko razlikuju po izgledu i strukturi, a mogu i ne moraju ličiti na sterilne listove. Biljke koje proizvode sporofile uključuju: Alaria esculenta, smeđa alga ima sporofil pričvršćen u blizini baze alge. Lycophyte imaju sporofile koji se mogu sakupljati u strobile (Selaginella i neke vrste roda Lycopodium i srodnih rodova) ili se pojedinačno distribuirati među sterilnim listovima (Huperzia). Sporangije nastaju u pazuhu ili na aksiksalnoj površini sporofila. U heterospornih čvrste, megasporofili i mikrosporofili mogu se miješati ili razdvajati na različite oblike. Paprati mogu imati sporofile slične sterilnim listovima ili se veoma razlikuju. To mogu biti fotosintetske i nedostajuće tipske peteljke (npr. Onocle) Cikade stvaraju strobile, kako polenske, tako i sjemenske, koji se sastoje od sporofila. Ginko proizvodi mikrosporofile nakupljene u polenski strobil. Konifere, kao što ginko i cikade, stvaraju mikrosporofile, nakupljene u polenske strobile. No, za razliku od ovih drugih skupina, ovule se stvaraju na češerskim ljuskama, koje su modificirani izdanci, a ne sporofili. Neke biljke ne proizvode sporofile. Sporangije se stvaraju direktno na stabljikama. Za Psilotum tumačeno je da stvara sporangije (spojene u sinangij) na kraju stabljike. Vrste roda Equisetum uvijek stvaraju strobile, ali strukture koje nose sporangije (sporangiofore) tumače se kao modificirana stabljika. Iako se recidivi sporangije tumače kao terminalne. Gnethophyta proizvode i složene polenske i sjemesnke strobile.