Niskoenergetska kuća
Niskoenergetska kuća je kuća koja troši maksimalno 30 kWh/m2 god. energije za grijanje. Takve se kuće zovu i trolitarske kuće. Prema jednostavnom proračunu proizlazi da će takva kuća na grijanje trošiti otprilike 3 l./m2 godišnje lož ulja, 3 m3/m2godišnje prirodnog plina ili 6 kg/m2 godišnje drvenih peleta. Smanjenje toplotnih gubitaka niskoenergetske kuće ostvaruje se na sljedeće načine: orijentacija kuće na jug odvajanje toplotnih zona kuće (dnevna soba prema jugu, ostave na sjever) kompaktna gradnja vrlo dobra toplotnih izolacija cijele vanjske površine kuće prozori sa 3-slojnim staklom i toplotnim karakteristikama stakla Ug=0,4-0,6 W/m2K, s tim da toplotni parametar okvira prozora Uw mora biti niži od 0,8 W/m2K; niskotemperaturni sistem grijanja kontrolisana ventilacija prostorija sa rekuperacijom Kako bi povećali dobitke energije preporučuje se: aktivno korištenje sunčeve energije pomoću sunčevih toplovodnih kolektora (topla voda) i fotonaponskih ploča (električna struja) i pasivno korištenje sunčeve energije preko velikih staklenih površina okrenutih na jug. U Njemačkoj, prema dostupnim podacima postoji preko 150 000 različitih pasivnih kuća, kako pojedinačnih domaćinstava i kuća u nizu, ili manjih stambenih zgrada. Ovo ne začuđuje budući da je u Njemačkoj realiziran sistem poticanja pasivne gradnje kako na nacionalnom, tako i na lokalnom nivou, a koji uključuje povoljne kredite i dodatne mjere poticanja. U Austriji je tako, do sada realizirano oko hiljadu pasivnih kuća, a prva u Hrvatskoj je sagrađena u Brestovju kraj Zagreba u realizaciji prof. Ljubomira Miščevića. Ukupna cijena gradnje pokazala se 20% višom nego u slučaju klasične gradnje, a nakon isteka perioda amortizacije postignute uštede trebale bi se pokazati drastičnima. Zbog velikih razlika u nacionalnim standardima, niskoenergetska kuća napravljena po standardima jedne države ne mora biti niskoenergetska po standardima druge države. U Njemačkoj niskoenergetska kuća (njem. Niedrigenergiehaus) ima ograničenje u potrošnji energije za grijanje prostorija od 50 kWh/m2 godišnje. U Švicarskoj je termin niskoenergetska kuća definiran MINERGIE standardom – za grijanje prostorija ne smije se koristiti više od 42 kWh/m2 godišnje. Trenutno se kod prosječne niskoenergetske kuće u tim državama dostiže otprilike polovina tih iznosa, odnosno između 30 kWh/m2 godišnje i 20 kWh/m2 godišnje za grijanje prostorija. U Hrvatskoj se prilikom definiranja niskoenergetske kuće uzima vrijednost od 40 kWh/m2 godišnje za grijanje prostorija. Ova vrijednost bi u praksi morala na jugu biti i znatno niža zbog povoljnije klime.