Svijetleća dioda
Svjetleća dioda (engleski: LED - light-emitting diode, često se naziva i LE dioda) je posebna vrsta poluprovodne diode koja emitira svjetlost kada je propusno polarizirana, tj. kada kroz nju teče struja. Prilokom direktne rekombinacije para elektron-šupljina, emitira se foton svjetla. Takvu osobinu imaju poluprovodnici galij arsenid (GaAs), galij fosfid (GaP) i silicij karbid (SiC). Ta pojava se naziva elektroluminiscencija. Boja emitiranog svjetla ovisi o poluprovodniku, kao i o primjesama u njemu i varira od infracrvenog preko vidljivog do ultraljubičastog dijela spektra. Pojavivši se kao praktične elektronske komponente 1962. godine, najranije LED diode emitovale su infracrveno (IR) svjetlo niskog intenziteta. Infracrvene LED diode se koriste u krugovima za daljinsko upravljanje, kao što su oni koji se koriste u širokom spektru potrošačke elektronike. Prve LED diode vidljive svjetlosti bile su niskog intenziteta i ograničene na crveno. Rane LED diode su se često koristile kao indikatorske lampe, zamjenjujući male sijalice sa žarnom niti, te u sedmosegmentnim displejima. Kasniji razvoj proizveo je LED diode dostupne u vidljivim, ultraljubičastim (UV) i infracrvenim talasnim dužinama, sa visokim, niskim ili srednjim izlazom svjetlosti, na primjer bijele LED diode pogodne za osvjetljenje prostorija i vanjskih površina. LED diode su također dovele do novih tipova displeja i senzora, dok su njihove visoke stope prebacivanja korisne u naprednoj komunikacijskoj tehnologiji s različitim aplikacijama kao što su svjetla u vazduhoplovstvu, bajkovita svjetla, automobilska prednja svjetla, oglašavanje, opća rasvjeta, prometni signali, blicevi kamere, osvijetljene tapete, rasvjeta za hortikulturu i medicinski uređaji. Elektroluminiscenciju kao fenomen otkrio je 1907. godine engleski eksperimentator HJ Round iz Marconi Labsa, koristeći kristal silicij karbida i detektor "mačjih brkova". Ruski pronalazač Oleg Losev prijavio je stvaranje prve LED diode 1927. Njegovo istraživanje distribuirano je u sovjetskim, njemačkim i britanskim naučnim časopisima, ali nekoliko desetljeća otkriće nije korišteno u praksi, dijelom zbog vrlo neefikasnih svojstava silicij-karbida, poluvodiča koji je Losev koristio za proizvodnju svjetlosti.