Datiranje kalij–argon tehnikom
Kalij–argon datiranje ili kratko K–Ar datiranje, poznato i kao kalij–argon tehnika je metod radiometrijskog određivanja starosti nalaza i slojeva u geohronologiji i arheologiji. Zasnovano je na mjerenju proizvoda radioaktivnog raspadanja izotopa kalija u argon. Kalij se obično nalazi u mnogim materijalima, kao što su liskun, mineralna glina, tefre i evaporit. U tim materijalima, proizvod 40Ar može napustiti tekućinu (rastopljene) stijene, ali počinje da se skuplja kada se vraća u čvrsto stanje, tj. rekristalizira. Period od rekristalizacije se izračunava mjerenjem odnosa u količini 40Ar i preostalog 40K. Dužina poluživota (poluvijeka) 40K omogućuje da se ovaj metod koristi za izračunavanje apsolutne starosti uzoraka starijih od nekoliko hiljada godina. Brzo hlađenje lave je gotovo idealan uzorak za K-Ar datiranje, a također i evidenciju o smjeru i intenzitetu lokalnog magnetnog polja kao uzorka, pored Kirijevih tačaka hlađenja željeza. Skala promjena geomagnetnog polariteta je kalibrirana uglavnom pomoću K-Ar datiranja.