Abdurahman Sirrija
Abdurahman Sirrija bio je nakšibendijski šejh i pjesnik. Rođen je 1775. u Fojnici, gdje je završio medresu. Djed Fadlulah Balta-zade doselio se iz Amasye 1700, preuzevši funkciju fojničkog kadije. Pripadao je mevlevijskom tarikatu, a u nekim izvorima naziva se Fadil Bosnevi. Njegov otac bio je Abdulah Razi, a njegov Mustafa porijeklom iz Damaska. Prema predaji, Sirrija je ime dobio tako što se u snu oca Mehmeda, fojničkog kadije, i majke pojavio njima nepoznati šejh (Husein Zukić) koji ih je obavijestio da će dobiti sina i rekao da mu daju ime Abdurahman. Murid šejha Hasana postao je 1790. i dobio je nadimak Sirri (sposoban da upoznaje tajne života i svijeta). Oženio se udovicom Lejlom, kćerkom imama iz Ostružnice Mula Ahmeda, koja je imala posjede na Oglavku, te mu je šejh Husein naredio da tu izgradi tekiju i turbe (na lokalitetu Pločnik) u čast šejha Huseina Horosanija koji je poginuo u vojsci Mehmeda II pri pohodu na Kozograd. Tekija je izgrađena 1798, a posjećivale su je značajne vjerske i političke ličnosti iz tog perioda, poput bosanskih namjesnika Mehmeda Vedžihi-paše, Moralija Namik-paše i Mehmeda Kamil-paše. Predvodio je obnovu fojničke Atik džamije 1820. Sultan Mahmud II oslobodio je 1835. fermanom Sirriju i tekiju svih poreza. Umro je u Oglavku 23. marta 1847. Kao šejh oglavačke tekije, stekao je veliku popularnost u čitavoj Bosni, ali i Hercegovini, gdje su sufijske ideje teško prodirale. Muridi Sirrije bili su sarajevski muftija Muhamed Šakir Muidović, mostarski muftija Mustafa Sarajlić, hercegovački valija Ali Galib-paša Stočević Rizvanbegović, Husein-kapetan Gradaščević, a prema nekim predajama i Abdulvehab Ilhamija. S obzirom da je među narodom bio poznat kao šejh Sikira (turska riječ balta znači sjekira), od njega potiče porodica Sikirića. Sinove Abdulatifa i Šakira i kćerke Vasviju, Šaćiru i Aišu rodila je druga žena Latifa, kćerka imama iz Pločara. Napisao je 24 pjesme (21 na turskom i tri na bosanskom), a bavio se i kaligrafijom. Fojnička ulica u kojoj su živjeli Sirrija i njegov otac Mehmed i danas se zove Šehov sokak. Turbe mu je podigao Ali-paša Rizvanbegović, a stihovani tarih na turbetu napisao je sin Šakir. Teško je oštećeno tokom Drugog svjetskog rata, a porušili su ga, zajedno sa tekijom i Horosanijevim turbetom, pripadnici HVO-a 1993. Pokušali su i oskrnaviti kosti, ali ih nisu uspjeli naći. Tekija i dva turbeta obnovljena su 1998, a 2019. proglašena su nacionalnim spomenicima Bosne i Hercegovine.