Kazna
Kazna je, obično, nametanje nepoželjnog ili neugodnog ishoda grupi ili pojedincu, koje je odredio autoritet — u kontekstima koji se kreću od discipline djece do krivičnog zakona — kao odgovor i odvraćanje na određenu radnju ili ponašanje koje se smatra nepoželjnim ili neprihvatljivim. Međutim, moguće je razlikovati različita shvatanja o tome šta je kazna. Razlog za kažnjavanje može biti uslovljavanje djeteta da izbjegava samougrožavanje, nametanje društvenog konformiteta (posebno u kontekstu obaveznog obrazovanja ili vojne discipline), da brani norme, da se zaštiti od budućih šteta (posebno, one od nasilnih zločina), i da se održi zakon — i poštovanje vladavine prava — prema kojem se upravlja društvenom grupom. Kažnjavanje može biti samonametnuto kao kod samobičevanja i umrtvljenje tijela u religioznom okruženju, ali je najčešće oblik društvene prisile. Neugodno izricanje može uključivati novčanu kaznu, sankcije ili zatvaranje, ili uklanjanje ili uskraćivanje nečega ugodnog ili poželjnog. Pojedinac može biti osoba ili čak životinja. Vlast može biti grupa ili pojedinačna osoba, a kazna se može izvršiti formalno prema sistemu zakona ili neformalno u drugim vrstama društvenih okruženja, kao što je u porodici. Negativni ili neugodni namet koji nije odobren ili koji se primjenjuje bez kršenja pravila ne smatraju se kaznom kako je ovdje definirano. Proučavanje i praksa kažnjavanja zločina, posebno kada se radi o zatvoru, naziva se penologija, ili, često u modernim tekstovima, ispravci ; u ovom kontekstu, proces kažnjavanja se eufemistički naziva "popravnim procesom". Istraživanje kažnjavanja često uključuje slična istraživanja prevencije. Opravdanja za kaznu uključuju odmazdu, odvraćanje, rehabilitaciju i onesposobljavanje. Posljednje bi mogle uključivati mjere kao što su izolacija, kako bi se spriječio kontakt prestupnika sa potencijalnim žrtvama, ili uklanjanje ruke kako bi se krađa otežala. Ako su prisutni samo neki od uslova uključenih u definiciju kazne, opisi koji nisu "kazne" mogu se smatrati tačnijim. Nanošenje nečega negativnog ili neugodnog osobi ili životinji, bez ovlaštenja ili ne, na osnovu kršenja pravila, obično se smatra samo osvetom ili inatom, a ne kaznom. Osim toga, riječ "kazna" se koristi kao metafora, kao kada bokser doživi "kaznu" tokom borbe. U drugim situacijama, kršenje pravila može biti nagrađeno, pa primanje takve nagrade prirodno ne predstavlja kaznu. Konačno, uslov kršenja (ili kršenja) pravila mora biti zadovoljen da bi se posljedice smatrale kaznom. Kazne se razlikuju po stepenu težine i mogu uključivati sankcije kao što su ukor, lišavanje privilegija ili slobode, novčane kazne, zatvaranje, ostrakizam, nanošenje bola, amputacija i smrtna kazna. Tjelesno kažnjavanje se odnosi na kazne u kojima se prestupniku namjerava nanijeti fizički bol. Kazne se mogu ocijeniti kao pravične ili nepravične u smislu njihovog stepena reciprociteta i srazmjernosti krivičnom djelu. Kažnjavanje može biti sastavni dio socijalizacije, a kažnjavanje neželjenog ponašanja često je dio sistema pedagogije ili modifikacije ponašanja koje uključuje i nagrade.