Vančo Boškov
Vančo Boškov (1934–1984), orijentalist, filolog. Završio je studij na studijskoj grupi Orijentalna filologija s historijom naroda Jugoslavije na Filozofskom fakultetu u Sarajevu 1957. Na istom fakultetu je odbranio doktorsku disertaciju pod nazivom: Ljubavna lirika (gazeliyat) Ishaka Čelebija – Kritički tekst i književno-estetska analiza (1970). Izabran je na Odsjek za orijentalnu filologiju Filozofskog fakulteta u Sarajevu 1963. za asistenta, 1970. za docenta, a 1975. za vanrednog profesora. Predavao je tursku književnost (staru, klasičnu i modernu), osmansku diplomatiku i paleografiju. Bio je u Egiptu na specijalizaciji arapskog jezika (1960–1961) i na Institutu za historiju i kulturu Bliskog istoka u Münchenu (1971–1973). Godine 1981. izabran za redovnog profesora Filološkog fakulteta Univerziteta u Skopju, gdje je predavao osmanski jezik. Vančo Boškov bavio se klasičnom i modernom turskom književnošću, književnošću južnoslavenskih naroda na osmanskom turskom jeziku i izučavanjem historijskih dokumenata iz osmanskog razdoblja. Radove je objavljivao u stručnoj periodici (Prilozi za orijentalnu filologiju, Godišnjak Instituta za jezik i književnost u sarajevu, Glasnik na Institutot za nacionalna istorija u Skoplju, Zeitschrift der Deutsche Morgenländischen Gesellschaft, Südost-Forschungen). Bio je član Germanskog društva orijentalista, Društva orijentalista BiH, te predsjednik Komiteta za osmanske i predosmanske studije (CEPO).