Carigradski sporazum (1724)
Carigradski sporazum bio je rusko-osmanski sporazum o podjeli Perzije zaključen 24. juna 1724, kojim je usaglašena međusobna podjela velikih dijelova teritorije susjednog Safavidskog Irana. Rusi i Osmanlije borili su se da zauzmu što više iranskih teritorija i spremali su se da se upuste u rat zbog okupacije azerbejdžanskog grada Gandže kada je Francuska intervenisala. U Rusko-Perzijskom ratu (1722-1723), Rusija je uspjela osvojiti dijelove Safavidskih iranskih teritorija na sjevernom Kavkazu, Zakavkazju i sjevernom kopnenom Iranu, dok su Osmanlije izvršili invaziju i osvojili sve iranske teritorije na zapadu, prije svega Gruziju i Armeniju. Ipak, vijest o Rusko-Iranskom sporazumu koji će riješiti Rusko-Iranski rat 1722-1723 izazvala je krizu između carske Rusije i Osmanskog Carstva, koje je otvoreno izjavilo da neće dozvoliti nijednoj drugoj sili da se uspostavi na Kaspijskom jezeru. Kako su Osmanlije i Rusi vijekovima bili u susjedstvu jedni s drugima, kao i s Iranom, a sve tri carevine bile su međusobni geopolitički takmaci, to je pitanje uzeto s najviše pažnje. Uz Francusku kao posrednika, dvije vlade Osmanskog Carstva i Rusije na kraju su potpisale sporazum u Carigradu 12. juna 1724, kojim su između sebe podijelili veliki dio Irana. Tako su anektirane iranske zemlje koje se nalaze na istoku spoja rijeka Kure i Araksa date Rusima. One su obuhvatale provincije na sjeveru kopnenog Irana (Gilan, Mazandaran i Astrabad), teritorije u Dagestanu (među kojima i Derbent), kao i Baku, te teritorija koja ga okružuje u provinciji Širvan. Zemlje na zapadnom dijelu otišle su u ruke Osmanlija, koje su se sastojale od velikih dijelova iranskog Azerbejdžana (zajedno s Ardabilom i Tabrizom), Hamadanom, Kermanshahom i većeg dijela ostatka Zakavkazja pod iranskom vlašću (obuhvaćajući današnju Gruziju i Armeniju). Ugovor je dalje precizirao da ako Safavidski Iran, u to vrijeme predvođen režimom kralja Tahmaspa II, odbije da prihvati sporazum, i carska Rusija i Visoka Porta će poduzeti zajedničke vojne akcije protiv Irana i postaviti marionetskog vladara. Međutim, dobici i za Rusiju i za Osmansko Carstvo pokazali su se kratkotrajnim, jer su Reštanski sporazum iz 1732. i Sporazum iz Gandže iz 1735. vratili Iranu sve teritorije koje je Rusija zauzela, dok su nakon Osmansko-Perzijskog rata (1730-35) vraćene sve osmanlijske anektirane teritorije nazad Iranu.