Alpinizam u Poljskoj
Alpinizam u Poljskoj svoju punu afirmaciju doživio je krajem XX vijeka, kada su Poljaci svojim dostignućima dominirali u svijetu visokogorskog planinarstva, prvenstveno u zimskim uslovima na vrhovima preko 8.000 metara. Tokom 1980-ih i 1990-ih, poljski penjači dolazili su u velikom broju na himalajske planine u nadi da će osvojiti neki od najviših i najtežih vrhova na svijetu. Ne samo da su bili uspješni nego su i dominirali najvećim dijelom ove dvije dekade. Autori to vrijeme nazivaju - Zlatna era poljskog alpinizma, a penjači su nazvani - Ledeni ratnici. Planinarstvo je dugi niz godina trpilo zbog loših sovjetsko - poljskih odnosa. Poljska je zemlja u kojoj postoji strast prema planinama, njihova sposobnost da se posvete penjanju, i da sve to prilagode političkoj i ekonomskoj situaciji u državi. Penjanje u zimskim uslovima sadrži veliku količinu patnje. Poljski penjači potpuno su se navikli na ovaj nivo napora (što su nazivali "umjetnošću patnje"), tokom velikog broja zimskih uspona na njihovim Tatrama. Iz ambiciozne skupine brojnih penjača izdvajaju se pojedinci koji istovremeno predstavljaju i svjetske velikane: Andrzej Zawada, mentor i inspirator tadašnje generacije poljskih penjača Wanda Rutkiewicz, prva žena u Evropi sa usponom na Mount Everest Jerzy Kukuczka, drugi čovjek u svijetu sa osvojenim vrhovima preko 8.000 m. Krzysztof Wielicki, peti čovjek u svijetu sa osvojenim vrhovima preko 8.000 m. Leszek Cichy, prvi poljski penjač na Sedam vrhova Andrzej Czok i Wojciech Kurtyka, dobitnik Zlatnog cepina za životno djelo