Ton (muzika)
Ton (francuski: son, engleski: sound) je svojstvo zvukova koje se opaža sluhom i koje omogućuje njihovo redanje na frekvencijskoj ljestvici, ili češće, ton je kvalitet koji omogućuje prosuđivanje zvukova kao "viših" i "nižih" u smislu njihove povezanosti s muzičkim melodijama. Nastaje pravilnim, ravnomjernim treperenjem (kretnjom) zvučnog izvora. Ton je zvuk koji ima određenu: 1. visinu - određuje je brzina i broj treperenja u jednoj sekundi. Što je veći broj treperenja u sekundi, ton više zvuči i obrnuto. Ljudsko uho čuje od 16 (najniži ton koji naše uho može da odredi) - 20 000 (najviši ton koji naše uho može da odredi) treperenja u sekundi. Kamerni ton (a1) određuje visinu tona i ima 440 treptaja u sekundi. Tonove različite visine bilježimo u linijski sistem. 2. jačinu - zavisi od veličine treperenja (amplitude) izvora tona. Što je veća amplituda, ton je glasniji. Na jačinu tona utječe i visina tona, jer duboki tonovi se čuju znatno slabije od visokih tonova. Stepen jačine tonova u nekoj kompoziciji bilježi se dinamičkim znacima (). 3. trajanje - zavisi od toga koliko dugo treperi izvor tona. Kad se umiri, zvuk prestaje. Trajanje tona označava notna vrijednost . 4. boju - zavisi od vrste materijala, oblika i veličine zvučnog izvora koji treperi. Ova osobina tona nam pomaže da lahko razlikujemo iste otpjevane tonove osnovnih ljudskih glasova (sopran, alt, tenor, bas) ili odsvirane na različitim muzičkim instrumentima poput: (klarineta, violine, timpana). Kako svaki ljudski glas ima različitu tonsku boju, tako je ima i svaki muzički instrument. Upravo navedena 4 elementa doprinose da se ton razlikuje od šuma ili buke koja nastaje nepravilnim treperenjem nekog tijela. Tonovi se zapisuju notama, a note se bilježe u linijski sistem ( ).