Epiduralna primjena
Epiduralna primjena (starogrčki ἐπί – epi =na, do + dura mater) je način davanja lijekova u kojem se lijek ubrizgava u epiduralni prostor oko kičmene moždine. Epiduralni put koriste liječnici i medicinska sestra anesteziolog za davanje lokalnih anestetičkih sredstava, analgetika, dijagnostika lijekova kao što je radiokontrastni agensi i drugi lijekovi poput glukokortikoida. Epiduralna primjena uključuje postavljanje katetera u epiduralni prostor, koji može ostati na mjestu tokom trajanja tretmana. Tehniku namjernog epiduralnog davanja lijekova prvi je put opisao španski vojni hirurg Fidel Pagés 1921. U Sjedinjenim Državama preko 50% porođaja uključuje upotrebu epiduralne anestezije. Epiduralna anestezija uzrokuje gubitak senzacija, uključujući bol, blokiranjem prijenosa signala kroz nervna vlakna u ili u blizini kičmene moždine. Zato, epidurali se obično koriste za kontrolu bola tokom porođaja i operacija. Tehnika se smatra sigurnom i efikasnom za ublažavanje bolova tokom porođaja i operacije, a smatra se učinkovitijom i sigurnijom od davanja lijekova protiv bolova na usta ili putem intravenske linije. Epiduralna injekcija takođe se može koristiti za davanje steroida za liječenje upalnih stanja kičmene moždine. Ne preporučuje se osobama s teškim poremećajima krvarenja, niskim trombocitima ili infekcijama u blizini predviđenog mjesta ubrizgavanja. Teške komplikacije epiduralne primjene su rijetke, ali mogu uključivati probleme koji proizlaze iz nepravilne primjene, kao i nuspojave primijenjenih lijekova. Najčešće komplikacije epiduralnih injekcija uključuju probleme s krvarenjem, glavobolju i neadekvatnu kontrolu bola. Epiduralna analgezija tokom porođaja također može uticati na sposobnost majke da se kreće tokom porođaja. Velike doze anestetika ili analgetika mogu rezultirati [[respiratorna depresija|respiratornom depresijom. Epiduralna injekcija može se primijeniti u bilo kojoj tački kičme, ali najčešće slabinskom dijelu kičme, ispod kraja kičmene moždine. Određeno mjesto davanja određuje se po specifičnim zahvaćenim živcima, a time i područja tijela iz kojeg će bol biti blokiran. Umetanje epiduralnog katetera sastoji se od uvlačenja igle između kostiju i ligamenata kako bi se došlo do epiduralnog prostora, a da se ne ide toliko daleko da se probuši dura mater. Fiziološki rastvor ili zrak mogu se koristiti za potvrđivanje smještaja u epiduralni prostor. Alternativno, direktno slikanje područja ubrizgavanja može se izvršiti pomoću prenosnog aparata za ultrazvuk ili fluoroskopije da bi se potvrdilo pravilno postavljanje. Jednom postavljeni lijek može se davati u jednoj ili više pojedinačnih doza ili se može kontinuirano ubrizgavati tokom određenog vremenskog perioda. Ako se pravilno postavi, epiduralni kateter može ostati umetnut nekoliko dana, ali se obično uklanja kada je upotreba manje invazivnih metoda davanja (poput uzimanja lijekova na usta) održiva alternativa.