Priče iz davnine
Priče iz davnine su zbirka pripovjedaka za djecu autorice Ivane Brlić Mažuranić i predstavljaju njeno najznačajnije književno djelo. Autorica je napisala ovo djelo u svojoj 42-oj godini života u vrijeme dok je već književno sazrila. Od vremena prvog objavljivanja, njena književna djela su bila izvrsno primljena od strane kritike i uz divljenje čitalačke javnosti kako u zemlji tako i u inostranstvu, a ona je dva puta bila nominirana za Nobelovu nagradu za književnost 1931. i 1938. godine. Knjiga Priče iz davnine je prvi put objavljena 1916. godine u izdanju Matice hrvatske iz Zagreba. U pripovjetkama su bila korištena imena i likovi iz stare Slavenske mitologije. Prema priznanju same autorice originalnost njenog književnog djela duguje tada preovladavajućoj muškoj književnosti, kao i njenom pristajanju da bude glas slavenskog iskustva koje je bilo u skladu sa njenim proklamovanim panslavenskim idealima. Ivana Brlić Mažuranić je bila prvi istinski pionir ženskog pisanja u hrvatskoj književnosti, pišući u književnom žanru koji tada nije bio toliko privlačan uz njenu strategiju izbjegavanja sukoba sa tadašnjim autoritetima. Ova zbirka pripovjedaka uvrstila je Ivanu Brlić Mažuranić u značajna imena hrvatske književnosti. Sadrži sljedeće pripovjetke: Šuma Striborova Regoč Ribar Palunko i njegova žena Sunce djever i Neva Nevičica Lutonjica Toporko i devet župančića Kako je Potjeh tražio istinu Bratac Jaglenac i sestrica Rutvica Jagor