Ugovor iz Santa Fea
Ugovor iz Santa Fea između Kristofora Kolumba i Katoličkih kraljeva potpisan je u Santa Feu (Granada) 17. aprila 1492. Njime su Kolumbu dodijeljene titule admirala svjetskog okeana, vicekralja, generalnog guvernera i dona, kao i desetina bogatstva koje stekne na planiranom putovanju. Dokument je sačinjen u standardnom obliku za Kastilju 15. stoljeća: pojedine stavke ugovora uređene su u poglavlja (španski: capítulos). Iako ovo nije formalni ugovor, on je ipak rezultat ranijih pregovaranja. Kad je Kolumbov prijedlog u početku odbijen, Izabela I Kastiljska sazvala je drugu skupštinu, sastavljenu, između ostalih, od mornara, filozofa i astrologa, kako bi projekt bio preispitan. Stručnjaci su smatrali apsurdnom udaljenost između Španije i Indijâ koju je Kolumbo izračunao. Monarsi su također počeli sumnjati, ali grupa utjecajnih dvorjana uvjerila ih je da će u slučaju neuspjeha projekta gubitak biti mali, a dobit jako velika ako on uspije. Među ovim savjetnicima bili su toledski nadbiskup Hernando de Talavera, bilježnik Luis de Santángel i viši dvorski službenik Juan Cabrero. Kraljevskom sekretaru Juanu de Colomi naređeno je da formulira poglavlja. Trebala su tri mjeseca da se ugovor pripremi jer su monarsi bili zauzeti drugim stvarima. Zapečaćen je u privremenom logoru u Santa Feu, na periferiji opkoljene Granade. Originalna verzija nije sačuvana. Najstarija sačuvana kopija nalazi se u potvrdama koje je Kruna izdala u Barceloni 1493. Izostavljanje riječi "Azija" navelo je neke historičare da predlože kako Kolumbo nikad nije namjeravao ići tamo, već samo otkrivati nove zemlje. Ugovor je 2009. uvršten u UNESCO-ov registar "Pamćenje svijeta".