AP-mjesto
U biohemiji i molekulskoj genetici, AP-mjesto (apurinsko/apirimidinsko mjesto), također poznato kao abazno mjesto, je lokacija u DNK (takođe u RNK, ali mnogo manje vjerovatno) koja nema ni purinsku ni pirimidinsku bazu, bilo spontano ili zbog oštećenja DNK . Procijenjeno je da se u fiziološkim uvjetima u ćeliji dnevno može stvoriti 10.000 apurinskih mjesta i 500 apirimidinskih. AP-mjesta se mogu formirati spontanim depurinacijama, ali se mogu pojaviti i kao intermedijari u baznom ekscizijskom popravku. U ovom procesu, DNK-glikozilaza prepoznaje oštećenu bazu i cijepa N-glikozidnu vezu kako bi oslobodila bazu, ostavljajući AP-mjesto. Postoje razne glikozilaze koje prepoznaju različite tipove oštećenja, uključujući oksidirane ili metilirane baze, ili uracil u DNK. AP mjesto se zatim može otcijepiti pomoću AP-endonukleaze, ostavljajući 3'-hidroksil i dezoksiriboza-5-fosfatne krajeve (vidi struktura DNK). Na alternativni način, bifunkcionalne glikozilaze-lijaze mogu cijepati AP-mjesto, ostavljajući 5' fosfat uz 3' α,β-nezasićeni aldehid. Oba mehanizma formiraju jednolančani prekid, koji se zatim popravlja bilo kratkom ili dugom popravkom bazne ekscizije. Ako se ne poprave, AP-mjesta mogu dovesti do mutacija tokom polukonzervativne replikacije. Oni mogu uzrokovati zastoj replikacijskih viljuški i zaobilaze se pomoću translezijske sinteze. U E. coli, adenin se prvenstveno ubacuje preko AP-mjesta, poznato kao "pravilo A". Situacija je složenija kod viših eukariota, s različitim nukleotidima koji pokazuju preferenciju u zavisnosti od organizma i eksperimentalnih uslova.