Nirvana
Nirvana (sanskrt. nirvāṇa: bežudnja, bestrašće, utrnuće, od nir: bez i vān ili vā: puhati). U brahmanizmu, jedan od naziva za stanje oslobođenja poniranjem u brahman; najviše transcendentno stanje svijesti, u kojem je biće oslobođeno patnje, smrti i ponovnoga rođenja te svih drugih okova ovoga života. U ranom budizmu, oslobođenje od vječnoga toka zbivanja (saṃsāra), »utrnuće« svijesti o sebi. – Kako je svijest (ātman) kao nosilac »žeđe za životom« (tṛšṇā) i djelatnosti (karman) izvor neznanja (avidyā) ili osnova patnje (dukkha), koja je bit egzistencije svih bića, to se u kontemplativnom zamiranju osobne svijesti postiže oslobođenje od patnje i praznine (śūnyatā). Istodobno, takvim poniranjem (dhyāna) čovjek se uključuje u skrivenu uzročnost saṃsāre. Postignuće nirvane ne znači ni sjedinjenje relativnoga bića s apsolutnim u smislu vedantinskoga panteizma koji nalazimo u upanišadima, a ni apsolutni nihilizam. U tom pogledu Buda propovijeda nauk o »srednjem putu«, pa u duhu indijske logike formulira nirvanu kao »ni biće, ni nebiće, ni biće-i-nebiće, ni ni-biće-ni-nebiće«. Nirvana je pobjeda nad tri glavna okova (mržnja, strast, glupost), a prema Budi najvažnije je oslobođenje od patnje. Različite budističke škole različito shvaćaju nirvanu, neki ju suprotstavljaju saṃsāri, drugi s njom poistovjećuju, ili izjednačuju s prazninom (śūnyatā). U načelu većina škola razlikuje nirvanu za života i nirvanu nakon smrti. U indijskim religijama budizmu, jainizmu i hinduizmu, nirvāna (sanskrit: निर्वाण, pali: Nibbāna, kineski: 涅槃; pinyin: niè pán), što doslovno znači "nestajanje" i/ili "gašenje", jest vrhunac jogijeve potrage za oslobođenjem. Siddhartha Gaotama, poznatiji kao Buda, opisao je dharmu kao "...splav na kojoj se prelazi rijeka. Samo bi luđak ponio splav sa sobom nakon što stigne na obalu slobode." Osim toga, hinduizam i džainizam koriste tu riječ da opišu stanje mokshe, a riječ se navodi i u više hinduskih tantričkih tekstova, kao i u Bhagavad-giti.