Ekološka pedagogija
Ekološka pedagogija ili ekopedagogija također poznata i kao pedagogija okoliša je nova disciplina primijenjene pedagogije koja izgrađuje i razvija sustav svijesti u području zaštite okoliša sticanjem znanja, razvijanjem ponašanja i stalnim usavršavanjem ljudskih odnosa s najzdravijim prirodnim i društvenim okruženjem. Ona takođe podstiče brigu o obrazovanju o okolišu kako individualno, tako i socialjno, brigu o kvalitetu života, ovisno o sustavu znanja, ekološkim sadržajima, stavovima i vrijednostima djece, mladih i odraslih prema okolišu. Ekološka pedagogija nastoji naučno proučavati i praktički potaknuti odgojno-obrazovnu aktivnost roditelja i nastavnika na principima ekoloških pokazatelja prirodne znanosti i društvene međuovisnosti u ekološkom ponašanju. Vrijednosti ovog praktično-metodološkog i pedagoškog djelovanja na razvoju cjelovite ljudske ekološke kulture rezultat su višestrukog razvoja ekološkog odgoja i obrazovanja i kao takva predstavlja jedno od temeljnih područja pedagogije i ekologije. Ekološka pedagogija predstavlja most između pedagoške i ekološke nauke. Na razvoj ove discipline znatno je utjecao brazilski filozof i nastavnik Paulo Freire. . U okviru ciljeva ekopedagogije je i ostvarenje kulturnih oblika spoznaje temeljenih na normativnim konceptima kao što su održivost, globalizacija i biofilija (tj. Ljubav prema svim životnim oblicima).