Islamsko bankarstvo
Islamsko bankarstvo (arapski: مصرفية إسلامية) ili finansiranje usklađeno sa šerijatom, jest bankarska ili finansijska aktivnost koje su u skladu sa šerijatom (islamskim zakonom) i njihove praktične primjene kroz razvoj islamske ekonomije. Neki od načina islamskog bankarstva/finansiranja uključuju mudarabah (dijeljenje dobiti i nošenje gubitka), wadiah (čuvanje), mušaraku (zajedničko ulaganje), murabah (trošak plus) i idžara (leasing). Šerijat zabranjuje ribu, to jest lihvarstvo, općenito definisano kao kamatu koja se plaća na sve pozajmice novca (iako neki muslimani osporavaju da li postoji konsenzus da je kamata ekvivalentna ribi). Ulaganje u kompanije koje pružaju robu ili usluge koje se smatraju suprotnim islamskim principima (npr. svinjetina ili alkohol) je također haram ("grijeh i zabranjeno"). Glavna karakteristika islamskog bankarstva je pokušaj eliminisanja kamate iz poslovanja, jer se ona kosi sa islamskim propisima. To se može ilustrovati u ideji islamske štednje gdje je štediša ustvari investitor koji sudjeluje u riziku zajedno sa islamskom bankom. U ovom primjeru, deponent na kraju poslovne godine (ili kako je već određeno) shodno procentu profita banke dobiti isti procenat u odnosu na položeni novac. U slučaju gubitka islamske banke na nekoj investiciji, obratno, štediša će također učestvovati sa jednakim procentualnim gubitkom. Islamsko bankarstvo također zabranjuje ekonomsku špekulaciju. U finansijskom kontekstu, špekulacija se smatra svaka investicija koja ima značajni rizik neuspjeha, ali se poduzima zbog višestrukog povrata u slučaju uspjeha. Industrija islamskog bankarstva je pohvaljena jer se vratila na put "božanskog vodstva" u odbacivanju "političke i ekonomske dominacije" Zapada, i zapažena kao "najvidljiviji znak" islamskog revivalizma, njegovi najentuzijastičniji zagovornici obećavaju "nedstatak inflacije, nezaposlenosti, eksploatacije i siromaštva" kada se islamsko bankarstvo u potpunosti provede. Međutim, kritikovano je zbog neuspjeha da razvije podjelu dobiti i gubitka ili više etičkih načina ulaganja koje su obećavali rani zagovarači, i umjesto toga samo prodaju bankarske proizvode[19] koji su "u skladu sa formalnim zahtjevima islamskog zakona", ali koriste "izgovore i lukavstvo za prikrivanje kamata", te povlače za sobom "veće troškove, veće rizike" od konvencionalnih (ribawi) banaka.