Neuroplasticitet
Neuroplastičnost, poznata i kao neuronska plastičnost ili moždana plastičnost, sposobnost je neuronskih mreža u mozgu da se mijenjaju rastom i reorganizacijom. Te se promjene kreću od pojedinačnih neuronskih puteva gradnjom novih veza, do sistematskih prilagođavanja poput kortikalnog remapiranja. Primjeri neuroplastičnosti uključuju promjene krugova i mreže koje su rezultat učenja novih sposobnosti, utjecaja okoline, prakse i psihološkog stresa. Neuroplastičnost je nekada smatrana od strane neuronaučnika da se manifestuju samo u djetinjstvu,, ali istraživanja u drugoj polovini 20. vijeka pokazala je da se mnogi aspekti mozga mogu mijenjati (ili su "plastični"), čak i kroz zrelo doba. Međutim, mozak u razvoju pokazuje viši stepen plastičnosti od mozga odrasle osobe. Plastičnost ovisna o aktivnosti može imati značajne implikacije na zdrav razvoj, učenje, pamćenje i oporavak od oštećenja mozga . Izraz "plastičnost" prvi je put primijenio na ponašanje 1890. godine William James u djelu Principi psihologije . Čini se da je prva osoba koja je upotrijebila izraz neuronska plastičnost bio poljski neuroznaučnik Jerzy Konorski. Studije na ljudima koji su se oporavljali od moždanog udara također su pružale podršku neuroplastičnosti, jer su dijelovi mozga koji su ostali zdravi ponekad mogli preuzeti, barem dijelom, funkcije koje su bile uništene; Shepherd Ivory Franz je radio na ovom području.