Ignaz Semmelweis
Ignaz Philipp Semmelweis mađarski: Semmelweis Ignác Fülöp  [ˈSɛmmɛlvɛjs ˈiɡnaːts ˈfyløp] ; 1. jula 1818 - 13. augusta 1865) bio je mađarski ljekar i naučnik, danas poznat kao rani pionir antiseptičkih postupaka. Opisan kao "spasitelj majki", Semmelweis je otkrio da bi se učestalost puerperalne groznice (poznate i kao "dječja groznica") mogla drastično smanjiti upotrebom dezinfekcije ruku u akušerskim klinikama. Puerperalna groznica bila je česta u bolnicama sredinom 19. vijeka i često fatalna. Semmelweis je predložio pranje ruku rastvorima hlorenog kreča 1847. godine dok je radio u Prvoj akušerskoj klinici opće bolnice u Beču, gdje su ljekarska odjeljenja imala trostruku smrtnost od babica . Objavio je knjigu svojih otkrića u Etiologiji, konceptu i profilaksi groznice djeteta. Uprkos raznim publikacijama rezultata gdje je pranje ruku smanjilo smrtnost na ispod 1%, Semmelweisova zapažanja bila su u suprotnosti s ustaljenim znanstvenim i medicinskim mišljenjima tog vremena, a medicinska zajednica je odbacila njegove ideje. Nije mogao ponuditi prihvatljivo naučno objašnjenje za svoja otkrića, a neki su se doktori uvrijedili na prijedlog da trebaju oprati ruke i rugali mu se zbog toga. 1865. godine, sve otvoreniji Semmelweis navodno je pretrpio živčani slom i njegove su kolege ga predale u azil. U azilu su ga stražari pretukli. Umro je 14 dana kasnije od gangrenozne rane na desnoj ruci koja je možda nastala premlaćivanjem. Semmelweisova praksa stekla je široko prihvatanje samo godinama nakon njegove smrti, kada je Louis Pasteur potvrdio teoriju o klicama, a Joseph Lister, djelujući u istraživanju francuskog mikrobiologa, prakticirao je i operisao higijenskim metodama, s velikim uspjehom. Ignaz Semmelweis rođen je 1. jula 1818. godine u Tabanu, četvrti Budima u Mađarskoj, koja je danas dio Budimpešte. Bio je peto dijete od deset uspješne porodice trgovaca prehranom Józsefa Semmelweisa i Teréza Müllera. Ignaz Semmelweis počeo je studirati pravo na Univerzitetu u Beču u jesen 1837. godine, ali je sljedeće godine, iz razloga koji više nisu poznati, prešao na medicinu. Doktorirao je 1844. godine. Kasnije, nakon što nije uspio dobiti angažman u klinici za internu medicinu, Semmelweis je odlučio specijalizirati se za opstetriranje. Njegovi su učitelji bili Carl von Rokitansky, Joseph Škoda i Ferdinand von Hebra. Semmelweisov proboj dogodio se 1847. godine, nakon smrti njegovog dobrog prijatelja Jakoba Kolletschke, koji je slučajno bocnut studentskim skalpelom dok je obavljao post mortem pregled. Vlastita autopsija Kolletschke pokazala je patologiju sličnu onoj kod žena koje su umirale od puerperalne groznice. Semmelweis je odmah predložio vezu između kadaverične kontaminacije i puerperalne groznice. Pretpostavio je da on i studenti medicine nose na rukama "truhle čestice" iz sobe za obdukcije pacijenata koje su pregledali u Prvoj akušerskoj klinici. To je objasnilo zašto su studentice babice u Drugoj klinici, koje nisu bile uključene u obdukcije i nisu imale kontakt s leševima, imale znatno nižu stopu smrtnosti. Teorija o klicama bolesti još nije bila prihvaćena u Beču. Stoga je Semmelweis zaključio da je neki nepoznati "truhli materijal" prouzrokovao dječiju groznicu. Uspostavio je politiku upotrebe otopine hlorisanog kreča (kalcij-hipohlorit) za pranje ruku između obdukcije i pregleda pacijenata. Učinio je to jer je otkrio da ova hlorirana otopina najbolje djeluje na uklanjanje truhlog mirisa zaraženog obdukcijskog tkiva i time možda uništava uzročni "otrovni" ili zagađujući "trupni" agens koji se hipotetski prenosi ovim materijalom. Rezultat toga je da je stopa smrtnosti u Prvoj klinici opala za 90%, a zatim je bila usporediva sa onom u Drugoj klinici. Stopa smrtnosti u aprilu 1847. bila je 18,3%. Nakon što je pranje ruku uvedeno sredinom maja, stope su u junu iznosile 2,2%, u julu 1,2%, u avgustu 1,9% i, prvi put od uvođenja anatomske orijentacije, stopa smrtnosti bila je nula u dva mjeseca u godini koja je slijedila ovo otkriće.