Krsto Papić
Krsto Papić je bio jugoslavenski i hrvatski režiser i scenarist. Rođen je u crnogorskom Vučedolu, a u Zagrebu diplomirao na Filozofskom fakultetu te se u drugoj polovini pedesetih na filmu javlja kao asistent režije Fedora Hanžekovića, Mate Relje, Veljka Bulajića i drugih. Debitirao je 1965. godine epizodom "Čekati" u omnibusu "Ključ", a njegov prvi samostalni dugometražni igrani film bio je "Iluzija" iz 1967. Krsto Papić se istakao sa filmom "Lisice", koji govori o političkim, socijalnim i porodičnim traumama iz perioda Informbiroa smještenog u surovi prostor Dalmatinske zagore, te sa dokumentarnimm filmom "Mala seoska priredba" i velikom hitu "Život sa stricem". Također se istakao sa filmovima "Predstava Hamleta u selu Mrduša Donja" te komedijom "Kad mrtvi zapjevaju", a zanimljivi su i Papićevi izleti u žanr fantastike "Izbavitelj" i "Infekcija". Sa filmom "Priča iz Hrvatske" zaokupljen je političkim previranjima u bivšoj Jugoslaviji i njihovim utjecajima na sudbine pojedinaca. Papić je snimio i niz dokumentarnih filmova po metodi cinéma vérité – "Halo München", "Kad te moja čakija ubode", "Čvor", "Nek se čuje i naš glas" te "Specijalni vlakovi". Papićevi filmovi, od kojih je bio posljednji "Cvjetni trg", prikazivali su se na filmskim festivalima u Cannesu, Berlinu i Montrealu. Za života bio je nagrađivan sa tri Zlatne arene u Puli.