Inšallah Madona, inšallah
Inšallah, Madona, inšallah je zbirka pripovjedaka Miljenka Jergovića koja na sebi svojstvan način opisuje socijalne prilike u Bosni i Hercegovini. Slikovitim i živim jezikom koji ne bježi ni od nesvakidašnjih i neknjiževnih izraza (poput arhaizama ili psovki) Jergović slika tešku realnost Bosne kroz vijekove. Glavni fokus je na međuvjerskim odnosima između Srba i Muslimana kroz vjekove, ali i u ovom sadašnjem vremenu. I kada tematika priče odluta od socijalnih prilika, kao na primjer u pripovjetki "Zulum", ona ipak postoji u njenoj pozadini. Priče naravno nisu didaktičke pa je i pouka skrivena, negdje u pozadini, i ostavljena čitaocu da je sam dosegne, ali moguće je reći da svaka priča ima svoju glavnu misao, a da sve objedinjene kažu da je međuvjerska mržnja jedna besmislena, ali i dugovjekovna, realnost na ovim prostorima. Priče su inspirisane narodnim pjesmama i sevdalinkama "Okreni se niz đul bašču", "Služim cara devet godin' dana", "Šehidski rastanak", "Sunce bi sjalo sjati ne može", "Sve ptičice lastavice jednim glasom pjevaju", "Ali paša na Hercegovini", "Djevojka sokolu zulum učinila", "Majka Meha luda oženila", "Zaspalo je siroče", "Ka' smo zdigli crjenu kapu", "Đulzulejha", "Bosa Mara Bosnu pregazila", "Kad kauri Livno porobiše", "Ima l' jada ko kad akšam pada", "U Mostaru čudan mekteb kažu", "U Trebinju gradu vel'ka žalost kažu", "Djevojka se Suncu zamjerila", "Put putuje Latif aga" i "Kod Lepanta sunce moje".