Ćirilična građa
Ćirilična građa ima istaknuto mjesto među izvornom građom, pisanim izvorima za izučavanje historije srednjovjekovne Bosne. Bosna i Hercegovina nema svoj Codex diplomaticus (Diplomatički zbornik) u kojem bi bila objavljena građa za njenu najstariju historiju. Najinteresantiji segment ćirilične građe korisne za historiju srednjovjekovne Bosne predstavlja bosančica, pismo nastalo na bosanskom tlu i pisano bosanskim jezikom. U Bosni i Hercegovini nisu očuvane srednjovjekovne arhive, ni kraljevska niti arhive pojedinih velmoža. O kakvim arhivama se radilo svjedoči dio arhive roda Hrvatinići koja je završila u Kermendu u Mađarskoj. Početkom 15. vijeka Dubrovčani su govorili da bosanski velikaši imaju pune kuće povelja za raznorazne donacije koje su dobijali ili izdavali drugima. Danas u Bosni i Hercegovini ima mali broj originalnih ćiriličnih dokumenata. Zemaljski muzej Bosne i Hercegovine ima povelju kralja Tvrtka I Kotromanića Hrvoju Vukčiću Hrvatiniću iz 1380. i Povelju kralja Stjepana Tomaševića Jurčinićima iz 1461., dok Državni arhiv Bosne i Hercegovine ima Povelju kralja Dabiše iz 1395. Ćirilična građa očuvana izvan BiH, nalazi se u Italiji, Njemačkoj, Mađarskoj, Velikoj Britaniji i drugim zemljama, a najvećim dijelom je u Dubrovačkom arhivu. Tamo se nalaze i dva primjerka Povelje Kulina bana. Ćirilična građa je objavljena u zbirkama građe koja obuhvata druge zemlje i šire prostore. Izuzetak predstavlja epigrafska građa koju je prikupio i objavio Marko Vego u četiri Zbornika natpisa.