Mediji u Kini
Mediji Narodne Republike Kine (alternativno mediji Kine, kineski mediji) sastoje se uglavnom od televizije, novina, radija i časopisa. Od 2000. godine internet je također postao važan komunikacijski medij. Od osnivanja Narodne Republike Kine 1949. godine, i sve do 1980., gotovo svi mediji u kontinentalnoj Kini su bil pod kontrolom države. Nezavisni mediji su se počeli pojavljivati na samom početku ekonomske reforme, iako državni mediji poput Xinhua, CCTV i People's Daily su i dalje nastavili držati značajan udio na tržištu. Nezavisni mediji koji djeluju unutar Kine (bez Hong Konga i Makaa, koji imaju zasebna medijska regulatorna tijela) više se ne moraju strogo pridržavati novinarskih smjernica postavljenih od strane vlade.[1] Arhivirano 18. 12. 2013. na Wayback Machine. Međutim, Hong Kong je svjedok sve većih pritužbi na autocenzure.[2]. Međutim, regulatorne agencije, poput Opće uprave za štampu i objavljivanje (GAPP) i Državne uprave za radio, film i televiziju (SARFT), i dalje postavljaju stroge propise o temama za koje se smatra da su tabu od strane vlade, uključujući, ali ne ograničavajući se na legitimnost komunističke partije, vladinu politiku u Tibetu i Xinjiangu, pornografiju i zabranjene vjerske teme, kao što su Dalaj Lama i Falun Gong. Uprkos povećanom monitoringu vlade, kontinentalni kineski mediji su ipak postali značajni na komercijalnom tržištu, s rastućom konkurencijom, raznolikim sadržajem, i sve većim istraživačkim novinarstvom.[3].Kontrola nad medijima je bila malo opuštenija tokom vladavine Deng Xiaopinga 1980-ih, pa sve do protesta na trgu Tiananmen koji su doveli ponovo do veće kontrole. Oslabila je kontrola ponovo za vrijeme vladavine Jiang Zemina u kasnim devedesetima, međutim sve veći uticaj interneta i njegov potencijal za poticanje različitih mišljenja doveo je do težih propisa opet pod vlašću Hu Jintaoa.[4] Arhivirano 10. 9. 2017. na Wayback Machine Reporteri bez granica konstantno rangiraju Kinu kao zemlju sa vrlo lošom slobodom medija u svojim godišnjim izdanjima Press Freedom Indeksa.[5] Za izdanje 2010, Kina je zauzela 168 mjesto od 178 zemalja.