Abdulah Bošnjak
Abdulah Bošnjak bio je bajramijski šejh. Prema većini izvora, rođen je 1584. u okolici Livna mada se to ne poklapa s ostalim hronološkim podacima iz njegovog života. Gajio je ideje bliske neoplatonizmu i gnosticizmu. Uglavnom je pisao na turskom, ali i na arapskom jeziku. Školovao se u Istanbulu. Hadž je obavio 1593, a 1594. ratovao je u osmanlijskoj vojsci protiv rumunskih pobunjenika u Ruščuku. Po povratku iz vojske otišao je u Bursu i stupio u bajramijski tarikat, potpavši pod uticaj šejha Hasana Kabaduza. Kasnije je duži period vremena boravio u Kairu i Damasku. Hadž je drugi put obavio 1636. Pri kraju života nastanio se u Konyi, gdje je i umro 1644. Oporučio je da ga ukopaju u blizini Sadrudina Konjevija, učenika Ibn Arebija. Na nišanu mu je, prema sopstvenom zahtjevu, uklesan natpis (tarih): Ovo je grob siromašnog Božijeg putnika na zemlji, Abdulaha Bošnjaka, rumije, bajramije. Napisao je najmanje 18 radova, od kojih je najpoznatiji komentar Ibn Arebijevog djela Fususu'l-hikema pod naslovom Tedžellijat 'ara'isi'n-nusus fi menassati hikemi'l-Fusus, u kojem upisuje navodni susret i razgovor sa poslanikom Muhammedom u snu u Ruščuku i tvrdi da je Ibn Arebi posljednji veliki evlija. Do kraja Drugog svjetskog rata, u Staroj Gradišci postojalo je turbe Gaibije (iščezli), kako je prema narodnoj tradiciji Bošnjak bio poznat. U zemlji nisu pronađeni nikakvi ostaci, a relikvije su prenijete u Bosansku Gradišku.