Pokret za autonomiju Bosne
Pokret za autonomiju Bosne (također i Veliki bosanski ustanak) jest pobuna bošnjačkih kapetana, ajana i begova protiv Osmanlijskog Carstva. Povod su bile reforme kojim je sultan Mahmud II namjeravao ukinuti ajanski sistem. Osim toga, pobunjenici su pored ukidanja reformi, tražili i određenu vrstu autonomije Bosne i ukidanje namjesništva, dopuštanje domaće vlasti, opozivanje ustupaka učinjenih prema susjednoj Srbiji, i ukidanje plana modernizovanja vojske (nizami-džedida). Nakon početnih uspjeha, i pobjede na Kosovu nad Osmanlijskom vojskom, pobunjenička vojska povukla se u Bosnu. U jesen 1831. Gradaščević je od sultana tražio da Bosna postane nasljedna kneževina, ali kao odgovor dobio je pismo velikog vezira u kojem ga se poziva na bezuvjetnu predaju. Nakon povratka u Bosnu, bosanski begovi pokušali su poraziti i potčiniti hercegovačke begove, ali u tome nisu uspjeli. Godine 1832. na Bosnu je krenula Osmanlijska vojska, kojoj se u posljednji čas pridružila i hercegovačka vojska Ali-paše Rizvanbegovića i Smail-age Čengića, te su pobunjenici na čelu s Huseinom-kapetan Gradašćevićem poraženi u bici na Stupu, u Sarajevu. On je pobjegao u svoje rodno mjesto Gradačac, odakle je izbjegao na teritoriju Austro-ugarskog carstva. Ali-paša Rizvanbegović na upravljanje je dobio Hercegovački ejalet koji je izdvojen iz Bosanskog pašaluka 1833. Ukinut je ajanski sistem, a uveden je novi muselimski sistem u kojem su i dalje glavnu riječ vodili stari ajani. Krajem 1850. Omer-paša Latas uglavnom je iskorijenio stare ajanske familije, a među njima i Ali-pašu Rizvanbegovića.