Bugarštice
Bugarštice (također bugaršćice) je jedan od dva stihovna oblika u usmenoj epskoj poeziji Južnih Slavena. Izraz je došao iz bugarskog jezika od riječi bugariti, izraza za bugarske pastirske pjesme. Uopšteno govoreći, bugarštice su, za razliku od deseteraca izvedenih iz njega, izumrli epski medij u narodnom pjesmotvorstvu na srpskohrvatskom jeziku i u književnom smislu se nalaze između filologije i medievilistike. Posljednja djela u bugarštici uglavnom su datirana u 18. vijeku. Bugarštice su stare narodne pjesme dugog stiha i postojale su prije deseteračkih pjesama. Najčešći stih im je petnaesterac ili šesnaesterac sa odmorom (cezurom) poslije sedmog, odnosno osmog sloga. Postoje kraći, ali i duži stihovi, od dvanaest do dvadeset. Stih bugarštica je sastavljen, po pravilu, od troheja ili spoja troheja sa daktilima. Vjerovatno su sve bugarštice imale pripjev, poslije svakog drugog stiha i najčešće je šestosložen. Funkcija mu se ograničava na muzičku pratnju, obezbjeđivanje predaha pjevaču, ali i na proširivanje ekspresije vodećeg saopštenja, centralne sintagme ili glavne riječi iz prethodna dva stiha. Uz izdvojene bugarštice, koje neki autori citiraju u svojim djelima, korpus čine tri rukopisne zbirke. Dva su pripadala dubrovačkim kolekcionarima, Đuri Matijaševiću (zbirka iz 1758. s 14 pjevanja, od kojih je najstarije iz 17. vijeka) i Josipu Betondiću (1709–1764, 18 pjevanja). Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti posjeduje dva rukopisa s 23 bugarštice s početka 18. vijeka. Ove zbirke i još nekoliko pjesama iz drugih krajeva Dalmacije objavio je u Beogradu 1878. Valtazar Bogišić u svojim "Narodnim pjesmama iz starijih, najviše primorskih zapisa". Riječ je o izdanju s ukupno oko 76 bugarštica.