Dvorska luda
Šaljivdžija, dvorski šaljivdžija ili budala bio je historijski zabavljač tokom srednjovjekovnog i renesansnog razdoblja, koji je obično bio član domaćinstva plemića ili monarha, zaposlen da zabavlja goste. Jesteri su bili i putujući izvođači koji su zabavljali obične ljude na sajmovima i gradskim pijacama. Jesteri su i zabavljači koji nastupaju na modernim historijsko tematskim događajima. Za zabavljače u srednjem vijeku često se smatra da su nosili odjeću jarkih boja i ekscentrične šarolike kape. Njihove moderne kolege obično oponašaju ovaj kostim. Jesteri su zabavljali publiku širokim spektrom vještina, a glavne među njima bile su: pjesma, muzika i pripovijedanje, ali mnogi su koristili i akrobacije, žongliranje, izgovaranje viceva, kao što su igre riječi, stereotipi i imitacija, te magični trikovi. Veliki dio njihovog zabavnog programa sastojao se od komičnih doskočica. Mnogi šaljivdžije šalili su se koristeći riječi ili pjesme o ljudima ili događajima dobro poznatim njihovoj publici. Moderna upotreba engleske riječi jester počela je tek sredinom 16. vijeka, u doba Tudora. Ovaj moderni izraz potječe od starijeg oblika gestour, ili jestour, izvorno od anglo-normanskog (francuskog) značenja pripovjedač priča ili ministrant. Drugi raniji izrazi uključuju fol, disour, lakrdijaš i bourder. Ovi pojmovi opisivali su zabavljače koji su se razlikovali u svojim vještinama i nastupima, ali koji su svi dijelili mnoge sličnosti u svojoj ulozi komičnog izvođača za svoju publiku. Mnogi kraljevski dvorovi tokom engleske kraljevske historije zapošljavali su zabavljače, a većina je imala profesionalne budale, ponekad zvane licencirane budale. Zabava je uključivala muziku, pripovijedanje priča i fizičku komediju. Također se sugerira da su izvodili akrobacije i žongliranje. Učenjak David Carlyon bacio je sumnju u "odvažnog političkog zafrkanta", nazivajući povijesne priče "apokrifnim" i zaključujući da "popularna kultura prihvaća sentimentalnu sliku klauna; pisci reproduciraju tu sentimentalnost u šali, a akademici u prevarantu", ali to "posustaje kao analiza". Šaljivdije su također mogle kralju dati loše vijesti koje se niko drugi ne bi usudio dostaviti. 1340. godine, kada su Englezi u bici kod Sluysa uništili francusku, šaljivdžija Phillippea VI rekao mu je da engleski mornari "nemaju petlje ni da skoče u vodu poput naših hrabrih Francuza". Korijen riječi "fool (budala)" potiče od latinskog follis, što znači "vreća vjetra" ili mijeha ili onog koji zadržava zrak ili dah.