Anna Magnani
Anna Maria Magnani (7. mart 1908 – 26. septembar 1973) bila je italijanska glumica. Bila je poznata po svojoj eksplozivnoj glumi i realističnim portretima likova. Rođena je u Rimu, prošla je kroz Rimsku Akademiju dramske umjetnosti pjevajući u noćnim klubovima. Tokom njene karijere, njeno jedino dijete je obolelo od dječije paralize kada je imao 18 mjeseci i ostalo je invalid. Zvali su je "La Lupa", "trajna zdravica Rima" i "živi simbol vučice" u kinima. Časopis Time je njenu ličnost opisao kao "vatrenu", a dramski kritičar Harold Clurman rekao je da je njena gluma "vulkanska". U carstvu italijanske kinematografije, bila je "strastvena, neustrašiva i uzbudljiva", glumica koju historičar filma Barry Monush naziva "vulkanskom zemljom majkom čitavog italijanskog filma". Režiser Roberto Roselini ju je nazvao "najvećim glumačkim genijem" od Eleonore Duse". Dramaturg Tennessee Williams postao je obožavatelj njene glume i napisao Tetovirana ruža (1955) posebno za nju, ulogu za koju je dobila Oscara za najbolju glumicu, postavši prva italijanka – i prva žena koja ne govori engleski dobitnica Oscara. Nakon što je upoznala režisera Goffreda Alessandrinija, dobila je svoju prvu filmsku ulogu u La cieca di Sorrento (1934), a kasnije je stekla međunarodnu pažnju u Roselinijevom filmu Rim, otvoreni grad (1945), koji se smatra pokretačem pokreta italijanskog neorealizma. u kinima. Kao glumica, postala je poznata po svojim dinamičnim i snažnim portretima "žena iz niže klase" u filmovima kao što su Ljubav (1948), Najljepša (1951), Tetovirana ruža (1955), Zmijska koža (1960) i Mamma Roma (1962). Još 1950, Life je već izjavio da je "jedna od najimpresivnijih glumica od Grete Garbo".