Henrik II, car Svetog Rimskog Carstva
Henrik II (6. maj 973. - 13. juli 1024.), poznatiji kao Sveti Henrik, je bio car Svetog rimskog carstva od 1014. do smrti 1024. godine. Postao je kralj Njemačke nakon iznenadne smrti svog rođaka cara Otona III 1002. godine. Kao sin Bavarskog vojvode Henrika II i njegove supruge Gisele Burgundijske, Henrik II je bio praunuk njemačkog kralja Henrika I i pripadnik Otonske dinastije. Pošto se njegov otac pobunio protiv prethodna dva cara, mladi Henrik je često bio u egzilu. Nakon pronalaska utočišta u biskupiji Freising, okrenuo se Crkvi i obrazovao u školi katedrale Hildesheim. Nakon očeve smrti 995. godine, postao je vojvoda Bavarske kao Henrik IV. Kao vojvoda, pridružio se 1002. godine svom rođaku Otonu III u suzbijanju pobune protiv njegove vladavine u Italiji. Međutim, Oton III je umro od groznice, ne ostavljajući nasljednika. Nakon pobjede nad nekoliko pretendenata na prijestolje, Henrik II je krunisan za kralja Njemačke 1002. godine i za kralja Italije 1004. godine. Nakon toga, pomogao je Jaromiru, vojvodi Bohemije u borbi protiv Poljske čime je trajno uključio vojvodstvo Bohemiju u Sveto rimsko carstvo. Za razliku od svojih prethodnika koji su bili fokusirani na Italiju, Henrik je svoju pažnju usmjerio na širenje carstva na područja sjeverno od Alpa. Zbog toga je vodio niz sukoba protiv poljskog kralja Boleslava I. Nakon toga je poslao tri ekspedicije u Italiju kako bi osigurao carsku vlast nad Apeninskim poluostrvom; dvaput kako bi suzbio secesionističke pobune i jednom kako bi osporio Bizantijsku dominaciju nad južnom Italijom. Dana 14. februara 1014. godine, papa Benedikt VIII ga je u Rimu krunisao za cara Svetog rimskog carstva. On je konsolidirao svoju moć jačajući lične i političke veze sa Rimokatoličkom crkvom. Znatno je proširio moć Otonske dinastije nakon postavljanja sveštenika na uticajna mjesta u carstvu. Darivanjem posjeda crkvi i osnivanjem novih biskupija, Henrik je ojačao carsku vladavinu širom carstva. Zbog svoje posvećenosti u podržavanju crkve, papa Eugene III ga je proglasio svecem 1146. godine. Nakon smrti, naslijedio ga je njemački plemić Konrad II, pra-praunuk cara Otona I.