Adaptācijas-inovācijas teorija
Adaptācijas-inovācijas teoriju ir izveidojis un attīstījis Maikls Kirtons (Michael J Kirton). Adaptācijas-inovācijas teorija ir sociālo zinātņu teorija, kas skaidro problēmu risināšanas veidus un paņēmienus indivīdu grupās un organizācijās. Problēmu risināšanas orientācijas tiek aplūkotas kā nemainīgas personības sastāvdaļa, kas raksturo savstarpējās attiecības starp indivīda personību, viņa ikdienas lomām un atbildībām. Teorija ir veidota kognitīvo teoriju perspektīvā, pieņemot uzskatu, ka problēmu risināšanā, organizācijās pastāv divas stratēģijas- inovācija un adaptācija. Tātad problēmu risināšanas procesā pastāv adaptīvs stils un adaptatori, kā arī inovatīvs stils un inovatori. Organizācijā ir vienlīdz nepieciešami gan inovatori, gan adaptori. Adaptori un inovatori spēj sniegt pielietojamus risinājumus, taču problēmu risināšanas process atšķiras ar kreativitātes līmeni un kognitīvām iemaņām. Adaptīvais stils problēmas risināšanā vairāk ietver esošās zināšanas un pieredzes stratēģijas, uzsverot pastāvošo paradigmu saglabāšanu. Turpretī inovatīvais stils problēmu risinājumus piedāvā ar kreatīvu, inovatīvu ideju un pieeju veicināšanu, uzlabojot un attīstot pastāvošās paradigmas. Īsāk sakot, adaptori problēmu risināšanu veicina ar nelieliem uzlabojumus, bet inovatori problēmu risinājumos iesaista jaunas un inovatīvas pieejas. M. Kirtons ir izstrādājis arī lietišķu instrumentāriju adaptācijas un inovācijas līmeņa noteikšanai organizācijās problēmu risināšanas kontekstā. "Kirtona adaptācijas-inovācijas saraksts" (Kirton Adaption-Innovation Inventory) paredz nosacītu skaitlisku klasificēšanu no augsti adaptīva līmeņa līdz augsti inovatīvam līmenim, piešķirot skaitlisku vērtību, lai noteiktu adaptācijas-inovācijas līmeni organizācijās. Mērīšanas skala ir no 32-160 punktiem. Adaptācijas-inovācijas līmeņa noteikšana jāskata trīs mainīgo kontekstā. Proti, oriģinalitāte, uzmanība detaļām un atbilstība noteikumiem. Tātad jo augstāka oriģinalitāte, mazāka uzmanība detaļām un lielāka uzmanība jaunām struktūrām, jo organizācijā problēmu risināšanā vairāk izmanto inovatīvās pieejas.