Antikoagulants
Antikoagulanti, ko parasti sauc par asins šķidrinātājiem, ir ķīmiskas vielas, kas novērš vai samazina asins koagulāciju, pagarinot recēšanas laiku. Daži no tām dabiski sastopami dzīvniekos, kas ēd asinis, piemēram, dēles un odi, kur tie palīdz uzturēt koduma vietu pietiekami ilgi nesarecējušu, lai dzīvnieks varētu iegūt asinis. Kā medikamentu klase, antikoagulantus lieto trombozes traucējumu terapijā. Perorālos antikoagulantus (OAK) daudzi cilvēki lieto tablešu vai tablešu veidā, un slimnīcās tiek izmantotas dažādas intravenozas antikoagulantu zāļu formas. Dažus antikoagulantus izmanto medicīnas iekārtās, piemēram, paraugu mēģenēs, asins pārliešanas maisos, sirds-plaušu uzturēšanas iekārtās un dialīzes iekārtās. Viens no pirmajiem antikoagulantiem, varfarīns, sākotnēji tika apstiprināts kā rodenticīds. Antikoagulanti ir cieši saistīti ar prettrombocītu līdzekļiem un trombolītiskiem līdzekļiem, manipulējot ar dažādiem asins koagulācijas ceļiem. Precīzāk, prettrombocītu zāles ierobežo trombocītu agregāciju (saķeršanos), turpretim antikoagulanti kavē specifiskus koagulācijas kaskādes ceļus, kas notiek pēc sākotnējās trombocītu agregācijas, bet pirms fibrīna un stabilu agregētu trombocītu produktu veidošanās. Biežākie antikoagulanti ir varfarīns un heparīns.