Naratoloģija
Naratoloģija (no franču: narrative, kas savukārt no latīņu: narrare — 'stāstīt, vēstīt') ir zinātne, kas pēta stāstījumu jeb naratīvu, tā struktūru un veidus, kā tie ietekmē mūsu uztveri. Vārds var attiekties uz jebkuru sistemātisku pētījumu par stāstījumu vai tā struktūru, praksē šī termina izmantošana ir daudz ierobežotāka.[nepieciešama atsauce] Tas ir angliskojums franču vārdam narratologie, ko pirmais izmantoja Cvetans Todorovs (Grammaire du Décaméron, 1969). Terminu izmanto arī runājot par darbiem, kas ir veidoti pirms šī termina izveides. Teorētiskā izcelsme ir izsekojama līdz Aristotelim (Poētika), bet moderna naratoloģija ir sākusies ar krievu formālistiem: Vladimiru Propu (Tautu pasaku morfoloģija, 1928) un Mihailu Bahtinu (teorijas par heteroglosiju, dialogismu, un hronotopiju grāmatā Dialogiskā iztēle, 1975).