Fitoekstrakcija
Fitoekstrakcija ir viens no fitoremediācijas veidiem, kur augi no augsnes vai ūdens uzņem un akumulē piesārņojošus elementus vai savienojumus. Auga saknes uzņem vielas un savienojumus no substrāta un koncentrē tās kādā auga daļā, piemēram, lapās. Tā rezultātā ūdenī vai augsnē samazinās piesārņojums. Fitoekstrakciju visbiežāk izmanto substrāta attīrīšanai no neorganiskiem piesārņotājiem, piemēram, smagajiem metāliem vai Na+ sāļiem. Augus, kuri spēj uzņemt un uzkrāt īpaši lielas piesārņotājvielas koncentrāciju bez ievērojamām toksicitātes pazīmēm, dēvē par hiperakumulantiem. Bieži šie augi ir metalofīti - augi, kas spēj tolerēt augstas smago metālu koncentrācijas. Metalofītus var iedalīt trīs grupās, balstoties uz stratēģiju, ar tie kādu pacieš smago metālu klātbūtni: izslēdzēji, uzkrājēji un indikatori. Izslēdzēju stratēģija ietver limitēt uzņemto smago metālu translokāciju no saknēm uz auga virsdaļu. Uzkrājēji koncentrē uzkrātos smagos metālus lapās, turklāt smago metālu koncentrācija šo augu lapās var pat līdz 100 reizēm pārsniegt augsnē esošo. Savukārt indikatori, tāpat kā uzkrājēji, metālus akumulē virszemes daļās, bet koncentrācija saknēs atspoguļo augsnē esošo smago metālu koncentrāciju. Tomēr nereti hiperakumulanti ir augi ar nelielu biomasu, tāpēc fitoekstrakciju var veikt arī ar augiem, kuri nav hiperakumulanti, ja tiem ir strauja augšana un augsta biomasas produkcija. Līdz ar to, neskatoties uz to, ka augs uz vienu sausās masas vienību uzņem nelielu daudzumu piesārņojošās vielas, tā lielās biomasas dēļ tas var akumulēt ievērojamu daudzumu. Vēlams, lai augs kaitīgos savienojumus uzkrāj savās virszemes daļās, jo tās ir vieglāk novākt.