Sēlijas dalīšanas līgums
Sēlijas dalīšanas līgums bija daļa no 1256. gadā Rīgas arhibīskapa Alberta, Rīgas domkapitula un Vācu ordeņa vicemestra Ludviga Rīgā noslēgta vienošanās par to, ka agrākās Jersikas zemes trešdaļa un Sēlijas zeme (latīņu: terra Selonia) pievienojama Livonijas ordeņa teritorijai, bet ar nosacījumu, ka Rīgas cisterciešu klosteris patur starpgabalu, kas atradās iepretim Rīgas arhibīskapijas Kokneses pilsnovadam sēļu zemē starp arhibīskapa un ordeņa daļām (vēlāko Jumpravas draudzes novadu). Rīgas domkapituls atsacījās no visām prasībām uz kunga un desmito tiesu sēļu Kalves zemē. Līgums tika noslēgts pēc tam, kad Lietuvas ķēniņš Mindaugs 1255. gadā bija atdāvinājis Livonijas ordenim Sēlijas zemes, kuras pirms tam bija iedalītas Sēlijas bīskapijai, vēlāk Rīgas bīskapijai. 1261. gadā Mindaugs it kā noteicis Livonijas ordenim atdāvināto sēļu zemju robežas šādi: ziemeļu robeža gāja pa Daugavu no Naujenes pils (senās Daugavpils) līdz Rumbulas krācēm pie Doles salas, dienvidu robeža gāja no Naujenes pa Sventas upi, Latuvas upi, Lavenas upi, Mūsas upi, savukārt rietumu robeža pa Lielupi līdz Babītes ezeram.