Kārlis VII Vitelsbahs
Kārlis VII Vitelsbahs (vācu: Karl VII.; dzimis 1697. gada 6. augustā, miris 1745. gada 20. janvārī) bija Bavārijas kūrfirsts (Kārlis Albrehts) no 1726. gada, Bohēmijas karalis no 1741. gada un Svētās Romas impērijas ķeizars no 1742. gada līdz nāvei 1745. gadā. Kopā ar Prūsijas karali Frīdrihu Lielo piedalījās Austrijas mantojuma karā pret Kārļa VI meitu Mariju Terēziju un viņas vīru Franci Stefanu. Viņa sieva Marija Amālija bija ķeizara Leopolda I mazmeita. Pēc Prāgas iekarošanas viņš sevi pasludināja par Bohēmijas karali. 1742. gada 24. janvārī viņa brālis Ķelnes arhibīskaps un kūrfirsts Klements Augusts viņu kronēja par Svētās Romas impērijas ķeizaru. Tomēr tajā pašā laikā Austrijas spēki ieņēma lielāko daļu Bavārijas, tāpēc Kārlis VII bija ķeizars bez valsts, rīkojoties pēc moto: Caesar aut nihil ("Ķeizars vai nekas!"). Pēc viņa nāves ķeizara troni ieguva Francis I Stefans.