Kristians VIII Oldenburgs
Kristians VIII (dāņu: Christian 8.; dzimis 1786. gada 18. septembrī, miris 1848. gada 20. janvārī) bija Dānijas karalis no 1839. gada līdz savai nāvei 1848. gadā, kā arī, ar vārdu Kristians Frederiks (būkmols: Christian Frederik, jaunnorvēģu: Kristian Fredrik), Norvēģijas karalis 1814. gadā. Kristians VIII bija Dānijas kroņprinča Frederika un Mēklenburgas-Šverīnes hercogienes Sofijas Frederikas dēls. 1806. gadā Ludvigslustē apprecējās ar savu māsīcu Šarloti Frederiki. Ģimenē piedzima nākamais Dānijas karalis Frederiks VII, tomēr 1810. gadā laulība tika lauzta Šarlotes Frederikas neuzticības dēļ. Pašam Kristianam VIII vēlākās dzīves laikā bija 10 ārlaulības bērni, kurus viņš uzturēja. 1815. gadā Kristians VIII apprecējās otraiz. Šajā laulībā bērnu nebija. 1813. gada maijā Kristians VIII tika nosūtīts uz Norvēģiju kā vietvaldis, lai stiprinātu Norvēģijas saites ar Dāniju, kas bija cietušas kontinentālās blokādes dēļ, jo tolaik Dānija atbalstīja Napoleona politiku. 1814. gada 10. aprīlī Norvēģijas konstitucionālā asambleja izvēlējās Kristianu par Norvēģijas karali. Tomēr 1814. gada 14. janvāra Ķīles miera līgums paredzēja, ka par Norvēģijas karali kļūs Zviedrijas karalis Kārlis XIII. Nelielas zviedru militārās operācijas rezultātā par Norvēģijas karali kļuva Kārlis XIII. 1839. gada 13. decembrī Kristians VIII kļuva par Dānijas karali. Kaut arī ar Kristiana VIII vārdu saistīja cerības par valsts liberalizāciju, nekādas būtiskas reformas Kristināna VIII valdīšanas laikā nenotika. Karalis atbalsttīja zinātni, piemēram finansēja Heinriha Kristiana Šūmahera darbību.