Pleskavas kņazi
Pleskavas kņazs (krievu: Псковские князья) bija Pleskavas zemes karavadoņa tituls, kas nebija mantojams, jo šajā amatā iecēla — sākotnēji Kijivas lielkņazs savus radiniekus, vēlāk Pleskavas veče, bet Pleskavas republikas perioda beigās Maskavas lielkņazs. Pirmo zināmo Pleskavas kņazu Sudislavu pēc Nikona hronikas ziņām 1014. gadā iecēla viņa tēvs Vladimirs Svjatoslavičs (Vladimirs Svētais), izveidojot īpaši viņam jaunu politisku veidojumu — Pleskavas kņazisti. Drīz vien Pleskavas kņaziste tika likvidēta un iekļauta Novgorodas zemē, un karavadoņu funkcijas veica Novgorodas kņazi. No 1137. gada kņazus iecēla Pleskavas veče, bet bieži kņaza vieta bija neaizņemta. No 1399. gada Pleskavas kņazus iecēla Maskavas lielkņazi, tādēļ tos dēvēja par "Maskavas vietvalžiem" (московские наместники). 1510. gadā Maskavas lielkņazs Vasīlijs III paziņoja, ka Pleskavas zeme pieder viņam, atlaida veči un deportēja 300 ietekmīgākās pilsētas ģimenes.