Bauskas svīta
Bauskas svīta (D3bs) jeb Stipinu svīta ir augšdevona Frānas stāva Stipinu horizonta stratigrāfiskā vienība Latvijā, kas ir izplatīta valsts dienvidrietumos (Polijas-Lietuvas ieplakā), kā arī atsevišķos laukumos Mālpils un Gulbenes ieplakā. Dienvidrietumos tā iestiepjas Lietuvas teritorijā, aizņemot tās ziemeļrietumu daļu. Bauskas svītas nogulumi Latvijā uzguļ uz Ogres svītas nogulumiem. Robeža starp Bauskas un Ogres svītām izplatības ziemeļu daļā iet pa pelēkiem un zaļganpelēkiem dolomītiem un dolomītmerģeļiem Bauskas svītas pamatnē, kas uzguļ uz Ogres svītas raibajiem terigēnajiem nogulumiem. Vairāk uz dienvidiem līnijā Jelgava-Saldus-Kuldīga robeža kļūst mazāk izteikta, jo Ogres svīta šeit nobeidzas ar dolomītmerģeļu slāņkopu ar smilšakmeņu, mālu un aleirolītu starpsāņiem. Karotāžas diagrammās šīs slāņkopas augšdaļa izceļas ar augstāku gamma aktivitāti, salīdzinājumā ar Bauskas svītas pamatni. Tādā pat veidā robeža tiek noteikta arī Bauskas svītas palikšņiem Gulbenes ieplakā. Bauskas svītas nogulumus valsts dienvidrietumos sedz Amulas svītas slāņkopas. Gar ziemeļu un austrumu robežu svītas nogulumus sedz kvartāra iežu sega, veidojot 1-3 km platu joslu, un tikai pie Bauskas un Iecavas šī josla paplašinās līdz 6-16 km. Svīta atsedzas Lielupes, Mūsas, Mēmeles, Iecavas, Abavas (“Velnala”), Imulas, Amulas, Tirzas, Liepnas upju krastos. Svītas biezums ir 2-23 metri. Nogulumi veidojušies augšfrānas jūras transgresijas maksimuma fāzē. Bauskas svītas stratotipa griezums (augšdaļa) atrodas Mūsas un Mēmeles krastos pie Bauskas, kas arī deva svītas nosaukumu. Griezuma apakšējās daļas stratotips ir Abavas atsegums pie “Velnalas”, atsegums pie Imulas ietekas un Amulas atsegums lejpus Kalnamužas dzirnavām. Parastratotips ir atsegums Iecavas upes krastā pie Iecavas. Stipinu nosaukums nāk no Stipinu ciema (Stipinai) Lietuvas teritorijā, pie kura Mūsas krastā ir svītas atsegums.