Ekonomiskā ideoloģija
Ekonomiskā ideoloģija ietver uzskatu un principu sistēmu, kas nosaka ekonomikas politiku un praksi sabiedrībā. Dažādām ekonomikas ideoloģijām ir savi uzskati par valsts, tirgus, privātīpašuma un citu saimnieciskās darbības aspektu lomu. Tā atšķiras no ekonomikas teorijas ar to, ka tās pieeja ir normatīva, nevis tikai skaidrojoša, savukārt ekonomikas teoriju mērķis ir radīt precīzus skaidrojošus modeļus, lai aprakstītu, kā ekonomika pašlaik darbojas. Labs veids, kā noteikt, vai kādu ideoloģiju var klasificēt kā ekonomisko ideoloģiju, ir noskaidrot, vai tai ir raksturīgs specifisks un detalizēts ekonomiskais viedoklis. Galvenās ekonomiskās ideoloģijas: Kapitālisms. Pamatprincipi: Brīvais tirgus, privātīpašums, minimāla valsts iejaukšanās, ekonomiskā darbība balstās uz konkurenci un peļņas gūšanu. Piemēri: ASV, lielākā daļa rietumu valstu. Sociālisms. Pamatprincipi: ražošanas līdzekļu kolektīvās vai valsts īpašumtiesības, plānveida ekonomika, vienlīdzība. Ekonomiskās darbības mērķis ir apmierināt sabiedrības vajadzības un mazināt sociālo nevienlīdzību. Piemēri: Kuba, Ziemeļkoreja (ekstrēma forma), Skandināvijas valstis (jaukta forma). Komunisms. Pamatprincipi: Nav privātīpašuma, vispārēja kolektivizācija, bezšķiru sabiedrība. Mērķis ir panākt sabiedrību, kurā visi resursi un produkcija pieder visiem sabiedrības locekļiem un tiek sadalīti atbilstoši vajadzībām. Piemēri: vēsturiski — Padomju Savienība. Liberālisms (ekonomiskais liberālisms). Pamatprincipi: Brīvā tirdzniecība, ierobežota valdības iejaukšanās, ierobežojumu atcelšana. Uzsvars uz indivīda brīvībām un tiesībām, tirgus ekonomika. Piemēri: Liberālās ekonomikas politikas variācijas ir sastopamas ASV, Apvienotajā Karalistē un citās Rietumeiropas valstīs. Katrai no ideoloģijām ir savas stiprās un vājās puses, un bieži vien valstis izmanto vairāku ideoloģiju elementus, lai izveidotu jauktas ekonomiskās sistēmas, kas pielāgotas to unikālajiem apstākļiem un vajadzībām.