Alkoksīds
Alkoksīdi (M(OR)n) ir savienojumi, kur spirta molekulā hidroksilgrupas ūdeņradis ir aizvietots ar metālu vai metaloīdu. Tie parasti reaģē ar ūdeni veidojot metāla hidroksīdu (dažreiz oksīdu) un spirtu. Alkoksīdu īpašības nosaka metāla atoma elektronegativitāte un organiskā radikāļa daba (spirta skābuma). Alkoksīdi, kuros spirts ir fenols, ir ievērojami stabilāki par alkoksīdiem, kas ir veidoti no alifātiskajiem spirtiem. Fenolāti var eksistēt ūdens šķīdumos. Alkoksīdus var iedalīt 3 grupās: Sārmu vai sārmzemju metālu un fenolu vai naftolu (pK≥10) atvasinājumi. Tie pēc uzbūves ir sāļi, kas sastāv no stipras bāzes un samērā vājas skābes. Tie var eksistēt ūdens šķīdumos, tie šķīst tikai un polāros šķīdinātājos (ūdens, šķidrs amonjaks), tie veido aduktus ar fenoliem, tiem ir laba termiskā stabilitāte un tos nevar iztvaicēt (iegūt gāzveida stāvoklī). Šādu savienojumu piemērs ir nātrija fenolāts. Nemetālu un vāji skābu spirtu (pK=15-19) atvasinājumi. Tie ir neorganisko skābju esteri. Tiem ir raksturīgas zemas kušanas un viršanas temperatūras, tie šķīst spirtos un nepolāros šķīdinātājos un reaģē ar ūdeni. Tie parasti ir monomēri vai nelieli agregāti. Šāda veida savienojumu piemēri ir B(OR)3, P(OR)3, Se(OR)4. Metālu alkoksīdi, metālu un alifātisko spirtu atvasinājumi. Šajos savienojumos M-OR saite ir kaut kas pa vidu starp fenolātiem un esteriem. Šo savienojumu īpašības mainās plašās robežās, bet tie gandrīz visi reaģē ar ūdeni un visos agregātstāvokļos (cietā, šķidrā, gāzveida) veido agregātus.