Jaunā ekonomiskā politika
Jaunā ekonomiskā politika (krievu: Новая экономическая политика (НЭП)), turpmāk NEP, tika pieņemta 1921. gada 10. VK(b)P kongresā un nomainīja Padomju Krievijas „kara komunisma” politiku. Tā tika izvirzīta kā tautsaimniecības atgūšanās politika, kas ļautu vēlāk pāriet uz sociālismu. Tās galvenie punkti bija pārtikas produktu repartīcijas (Продразвёрстка) aizstāšana ar pārtikas produktu nodokli (Продналог); tika atļauts tirgus, dažādas privātīpašuma formas. Tika piesaistīts ārzemju kapitāls, veikta naudas reforma (1922.-1924. gadi) ar mērķi pārvērst rubli par konvertējamu valūtu. NEP ātri ļāva atjaunot Pirmā pasaules kara un Krievijas pilsoņu kara radītos postījumus. Pēc Padomju Savienības izveides 1920. gadu vidū sākās NEP atcelšana. Tika likvidēti rūpnieciskie sindikāti, no kuriem administratīvi tika spiests ārā privātais kapitāls, tika veidota centralizēta ekonomikas vadīšanas sistēma — saimnieciskie tautas komisariāti (хозяйственные наркоматы). Staļins un viņa biedri izvēlējās piespiedu maizes atņemšanas un vardarbīgu „kolektivizāciju”. Tika pastiprinātas represijas, kas vēlāk pārvērtās Lielajā terorā.