Pilsētu ekonomika
Pilsētu ekonomika plašā izpratnē ir pilsētvides ekonomiskie pētījumi, kas pielieto ekonomikas modeļus, lai pētītu tādas pilsētvides parādības kā noziedzība, izglītība, apbūve, pašvaldību finansējums, u.c. Šaurākā izpratnē tā ir mikroekonomikas nozare, kas pēta pilsētvides telpisko struktūru un mājsaimniecību un firmu atrašanās vietu. Ja vairumā gadījumu neoklasiskā ekonomika neņem vērā indivīdu un organizāciju telpisko atrašanās vietu, tad pilsētu ekonomika koncentrējas tieši uz telpiskajām attiecībām, lai izskaidrotu to, kā veidojas, funkcionē un attīstās pilsētas. Pilsētu ekonomika balstās uz fon Tūnena, Alonso, Kristallera un Loša telpiskajām teorijām, kas uzsāka telpiskās ekonomikas analīzi. Ekonomika pēta ierobežotu resursu sadali un, tā kā jebkurai ekonomiskai norisei ir sava ģeogrāfiskā atrašanās vieta, tad pilsētu ekonomika apskata resursu telpisko sadali pilsētās. Saskaņā ar Artura O'Salivana klasifikāciju, pilsētu ekonomiku var iedalīt sešās savstarpēji saistītās daļās: ekonomisko faktoru ietekme uz pilsētu veidošanos, zemes izmantošana pilsētās, pilsētas transports, pilsētu problēmas un politika, mājokļu un apbbūves politika, pašvaldību ienākumi un izdevumi.