Pāvesta valsts
Pāvesta valsts (itāļu: Stato della Chiesa, latīņu: Status Pontificius) bija no 756. līdz 1870. gadam pastāvējusi teokrātiska valsts Itālijas vidusdaļā. Sākotnēji tā bija Karolingu impērijas sastāvdaļa,[nepieciešama atsauce] 962. gadā kļuva par Svētās Romas impērijas daļu, savukārt 1274. gadā — oficiāli suverēnu valsti. 1798. gadā Pāvesta valsts tika pasludināta par Romas Republiku, 1861. gadā tā kļuva par Itālijas Karalistes sastāvdaļu. 1870. gadā Pāvesta valsts beidza pastāvēt, un 1929. gadā daļa no Pāvesta valsts, kas pašlaik pazīstams kā Vatikāns, tika iekļauta Romas pilsētā. Zenīta laikos Pāvesta valsts sastāvā ietilpa šādi Itālijas reģioni: Lacio, Marke, Umbrija, Romanja, kā arī daļa no Emīlijas reģiona.