Psammolepis undulata
Psammolepis undulata ir psammosteīdu dzimtas bezžokļaiņu suga, kas dzīvoja devona periodā Baltijā. Sugu pirmo reizi aprakstīja dabaspētnieks Luijs Agassis 1844. gadā kā Psammosteus undulatus (pirmo reizi nosaukums bez sugas apraksta (nomen nudum) ar nosaukumu Placosteus undulatus parādījās vēl 1840. gadā). Nepilnīgā apraksta pamatā bija divi nelieli branhiālās plātnes fragmenti no "Rīgas apkārtnes", kas vēlāk tika nozaudēti. 1933. gadā Valters Gross no jauna aprakstīja sugu. Holotipa vietā Gross izveidoja neotipu: branhiālās plātnes fragmentu no Ķūķu klintīm pie Gaujas (augšdevons amatas svīta). Nosaukums Psammolepis undulata nozīmē "viļņainais psammolepis" (pēc ādas zobu izveidoto viļņoto līniju formas). Suga bija konstatēta frānas stāvā, amatas svītā Latvijā bez Ķūķu klintīm arī pie Kārļumuižas un 1 km lejpus A2 autoceļa tilta Amatas krastos. Iespējams suga bija izplatīta arī Veļikajas krastos pie Piskovičiem (Pleskavas apgabals), Orodežas krastos pie Jamtesovas (Ļeņingradas apgabals), Meeksi krastos (Piuzas pieteka) netālu no Vanavastselīnas (Igaunija). Gaujas svītā (Šventojas horizontā) suga varētu būt izplatīta Armonas krastos (Sventājas pieteka) Lietuvā, kosmīnas slāņos Timānā Ciļmas upes krastos netālu no Rudjankas grīvas, Skotijas seno sarkano smilšākmeņu (Old Red sandstone) augšdaļā (Kingstepa, Nerna).