Senās Romas province
Senās Romas province (latīņu: provincia; Romanae provinciae) bija Romas republikas un vēlāk arī Romas impērijas laikā izveidota administratīva teritoriāla vienība, kas atradās ārpus mūsdienu Itālijas teritorijas. Provinču pārvaldīšanai parasti tika nozīmēti īpaši izraudzīti maģistrāti, kuru pārziņā ietilpa nodrošināt iekšējo kārtību, aizsardzību un citas ar politisko pārvaldi saistītas funkcijas. Savas pastāvēšanas laikā Romas provinces aptvēra praktiski visu Vidusjūras reģionu no Pireneju pussalas rietumos līdz Sīrījai austrumos, kā arī no Britānijas un Donavas reģiona ziemeļos līdz Ēģiptei un Sahāras tuksnesim dienvidos. Tā kā provinču teritoriālās robežas nemitīgi tika mainītas vai dalītas, tiek lēsts, ka līdz 2. gadsimtam Romas impērijas teritorijā bija izveidojušās vairāk kā 30 dažādas provinces. Provinču galvenie uzdevumi sevī ietvēra apgādāt romiešu karaspēku ar jauniem karavīriem un regulāri veikt nodevu maksājumus, ar kuru palīdzību romieši centās nosegt savus arvien pieaugošos militāros un sabiedriskos izdevumus. Tāpat provincēm bija būtiska loma apgādāt ar resursiem arvien pieaugošo Romas pilsētu, kuras vajadzību apmierināšanai bija nepieciešami visdažādākie lauksaimniecības un amatniecības izstrādājumi.