Aspergera sindroms
Aspergera sindroms (saīsināti AS) ir viens no autisma paveidiem, kas parasti attiecināms uz vieglu autisma formu. Šo terminu 1981. gadā ieviesa Lorna Vinga. Viņa šo slimību nosauca austriešu psihiatra un pediatra Hansa Aspergera vārdā, kura darbs netika novērtēts līdz pat 1990. gadiem. Ar Aspergera sindromu slimiem cilvēkiem parasti ir grūti iekļauties sabiedrībā. Toties viņi daudz vieglāk saskata dažādas likumsakarības, kuras citiem paliek nepamanītas. Daži uzskata, ka ar šo slimību slimoja Sokrats, Čārlzs Darvins, Īzaks Ņūtons un Alberts Einšteins, kaut arī nevienam no viņiem dzīves laikā diagnoze netika uzstādīta. Cilvēkiem ar Aspergera sindromu ir raksturīgs šaurs interešu loks, kurā iekļaujas visnotaļ specifiskas lietas (piemēram, dinozauri vai kosmoss); tāpat ir raksturīga monotona, gandrīz robotiska balss. Dažkārt šo cilvēku jūtas var šķist esam "iesaldētas", bet tajā pašā laikā ir arī iespējams, ka Aspergera sindroma pacients ir pārlieku līdzjūtīgs. Autisma cēlonis nav zināms. Daļēji tas ir iedzimstošs, bet to var ietekmēt arī vides faktori. Nav arī viens vienīgs piemērots ārstēšanas veids. Terapiju mērķis ir uzlabot sliktas komunikāciju prasmes, tikt galā ar obsesīvām rutīnām, ar fizisku neveiklību. Var tikt izmantotas šādas terapijas: sociālo prasmju treniņš, kognitīvi biheiviorālā terapija, fizioterapija, vecāku apmācības. Medikamenti var tik izmantoti saistītu slimību ārstēšanā, piemēram, garastāvokļa traucējumu vai trauksmes. Lielākā daļa simptomu bērniem parasti samazinās, bērniem pieaugot, tomēr sociālās un komunikāciju grūtības mēdz saglabāties.