Enkomjenda
Enkomjenda (spāņu: encomienda, izrunā: /eŋkoˈmjenda/) bija spāņu nodarbinātības sistēma, kas atalgoja iekarotājus ar iekaroto nekristiešu tautu darbu. Teorētiski strādniekiem tika nodrošināta militārā aizsardzība un izglītība, bet faktiski aizbilstamie tika nežēlīgi ekspluatēti. Enkomjenda pirmo reizi tika iedibināta Spānijā pēc mauru teritoriju atkarošanas (kristiešiem pazīstama kā Rekonkista). Tā tika izmantota daudz plašākā mērogā Spānijas kolonizācijas laikā Amerikā un Spānijas Austrumindijā. Iekarotās tautas tika uzskatītas par Spānijas monarha vasaļiem. Kronis piešķīra enkomjendu kā dāvanu konkrētai personai. Sešpadsmitā gadsimta sākuma iekarošanas laikmetā enkomjendas tika uzskatītas par monopolu uz noteiktu pamatiedzīvotāju grupu darbu, ko uz mūžīgiem laikiem turēja enkomjendas īpašnieks, saukts par enkomendero; pēc 1542. gada jaunajiem likumiem pēc enkomendero nāves enkomjenda beidzās un tika aizstāta ar repartimjento.