Katodluminiscence
Katodluminiscence ir luminiscences veids, kas rodas, ja vielu apstaro ar elektronu kūli (katodstariem), kur elektronu enerģija ir 102 — 105 eV. Katodstaru jēdziens radās 19. gadsimta vidū vēl pirms elektronu atklāšanas. Kā fizikālu parādību katodstarus pirmais pētīja angļu fiziķis un ķīmiķis Viljams Krukss. Viņš parādīja, ka elektriskajai izlādei vakuumā pamatā ir lādētu daļiņu plūsma, kas nāk no katoda, - katodstari. Viņš pētīja katodstarus tā sauktajās „Kruksa caurulēs”, kurām bija dažāda forma, un atklāja virkni šo staru īpašību: · novēroja vakuumcaurules stikla, uz kuru krīt stari, spīdēšanu; · 1879. gadā pierādīja, ka katodstari pārnes enerģiju un impulsu; · 1886. gadā novēroja dažādu oksīdu un sāļu mirdzēšanu katodstaru iespaidā. Katodluminiscences spēja UV, redzamā un IS spektra daļā piemīt daudzām dabas un speciāli sintezētām vielām: tīrām vielām, leģētiem pusvadītājiem un dielektriķiem, stikliem, molekulāriem kristāliem, šķīdumiem un pat inertām gāzēm cietā stāvoklī. Katodluminiscencei piemīt pēcspīdēšanas inerce, temperatūras atkarība u. c. īpašības, kas raksturīgas konkrētai vielai. Lielākā elektronu kinētiskās enerģijas pārveidošanas efektivitāte starojumā (20 - 25%) ir katodluminiforiem (polikristāliskiem kristālfosforiem) ar pēcspīdēšanas rekombinācijas mehānismu.