Anrī Muasāns
Ferdinands Frederiks Anrī Muasāns (franču: Ferdinand Frederick Henri Moissan; dzimis 1852. gada 28. septembrī, miris 1907. gada 20. februārī) bija Francijas ķīmiķis un farmaceits. 1906. gadā ieguva Nobela prēmiju ķīmijā par fluora pētīšanu un izdalīšanu, kā arī elektriskās krāsns pielāgošanu zinātniskajiem nolūkiem. 1886. gadā Anrī Muasāns Farmācijas skolā kļuva par toksikoloģijas profesoru, bet 1889. gadā par neorganiskās ķīmijas profesoru. 1900. gadā Sorbonā kļuva par neorganiskās ķīmijas profesoru. 1884. gadā Muasāns sāka pētīt fluora savienojumus. Divus gadus vēlāk elektrolīzes rezultātā no kālija hidrogēnfluorīda (KHF2) šķīduma fluorūdeņražskābē ieguva fluoru. Viņš pētīja iegūtā ķīmiskā elementa īpašības un reakcijas ar citiem elementiem. 1892. gadā izstrādāja elektriskā loka krāsni, kuru izmantoja, lai iegūtu daudzus jaunus ķīmiskos savienojumus un iztvaicētu vielas, kuras pirms tam tika uzskatītas par neiztvaicējamām. Anrī Muasāns izstrādāja komerciāli izdevīgu acetilēna ražošanas metodi. Pats Muasāns apgalvoja, ka 1893. gadā savā darbnīcā ir ieguvis dimantus, bet tas mūsdienās ir apšaubīts. Ievērojamākie Muasāna zinātniskie darbi ir Le Four électrique (1897; "Elektriskā krāsns"), Le Fluor et ses composés (1900; "Fluors un tā savienojumi") un Traité de chimie minérale, 5 sēj. (1904–06; "Attieksme pret neorganisko ķīmiju"). Ir izvirzītas teorijas, ka Muasāns ir miris no saindēšanas ar fluoru, bet oficiālais nāves iemesls ir akūts apendicīts.