Lietu tiesības
Terminu lietu tiesības izmanto jurisprudencē, lai aprakstītu tādu tiesisko attiecību, kura dod personai tiesības rīkoties ar lietu. Lietu tiesības pieder pie civiltiesībām. Civiltiesības pārsvarā regulē personu savstarpējās mantiskās attiecības. Lietu tiesības Latvijas Republikā vispārēji regulē Civillikums (841. līdz 1400.pants). Jēdziens "lieta" civiltiesībās ir saprotams kā jebkuru mantisku vērtību apzīmējošs jēdziens. "Lietai" civiltiesību izpratnē obligāti nav jābūt ķermeniskai. Ar šo jēdzienu civiltiesībās var saprast ne tikai ķermeniskas lietas tradicionālajā izpratnē (piemēram, automašīnas, mēbeles, mobilos telefonus), bet arī bezķermeniskas lietas. Civillikuma izpratnē bezķermeniskas lietas ir dažādas personiskas saistību un lietu tiesības (piemēram, autortiesības). Atšķirībā no saistību tiesībām, lietu tiesības tiek raksturotas kā absolūtas. Tas nozīmē, ka ar lietu tiesību apveltītās personas tiesībām rīkoties ar lietu atbilstoši tai piešķirto tiesību apjomam tiek pretstatīts jebkuras citas personas pienākums respektēt šīs tiesības. Personai, kuras tiesības uz lietu traucē cita persona, ir tiesības celt t.s. "negatoro prasību" - prasīt pārtraukt savu tiesību aizskārumu. Mūsdienu jurisprudences izpratne par lietu tiesībām ir radusies no Senās Romas impērijas juristu darbiem un lielos vilcienos tā ir palikusi nemainīga līdz pat šodienai.