Vendi (Livonija)
Vendi (latīņu: wendi) bija Ziemeļkursas somugri un viena no sešām maztautām, kas piedalījās latviešu veidošanā. Indriķa hronika sniedz informāciju, ka no Ventas lejteces vendus padzina kurši, un tie apmetās Senajā kalnā (Monte Antiquo) Rīgas vietā. Taču arī no turienes kurši tos izspieda, un vendi pārcēlās uz Cēsīm latgaļu zemēs. Neizceļojušie vendi tupināja apdzīvot Rīgas līča dienvidu un daļēji rietumu piekrasti. Cēsu vendi 1206. gadā pieņēma Romas katoļu ticību un kļuva par Zobenbrāļu ordeņa uzticamiem sabiedrotajiem cīņās pret igauņiem un krieviem. Cēsu apkārtnē tie pamazām saplūda ar Vidzemes latgaļu etnosu, Kurzemē — kuršiem. Hronists Indriķis 1206. gadā raksta, ka Cēsu "vendi tolaik bija pazemīgi un trūcīgi." Līdzīgi 1208. gadā viņš raksturo militāri spēcīgos Tālavas letus, kuri, hronista vārdiem "pirms ticības pieņemšanas bija necili un nievāti un cieta daudz pārestību no līviem un igauņiem." Nostādot latgaļus un vendus cietēju lomā, Indriķa nolūks bija parādīt, ko iespējams iegūt, noslēdzot savienību ar militāro stipro sabiedroto, kas turklāt ir arī kristīgās ticības izplatītājs. Arī apbedījumos atrastās bagātīgās piedevas neļauj aplūkot Indriķa doto vērtējumu burtiski. Spriežot pēc Indriķa hronikas, Cēsu nozīme vācu ienākšanas laikā nebija pārāk liela. Tomēr skaidrs, ka saglabājušās ziņas ir nepietiekamas, varbūt pat izkropļotas, tāpēc grūti spriest par toreizējās vendu apmetnes lomu. Savā ziņā pierādījums tam, ka šī vieta raisīja neapšaubāmu interesi, ir Zobenbrāļu ordeņa Cēsu pils celtniecība. Tā bija viena no pirmajām ordeņa celtnēm Baltijā. Visticamāk, pils celta tieši šeit, lai varētu kontrolēt svarīgajiem tirdzniecības ceļiem nozīmīgās Gaujas pārceltuves. Katra no tām atrodas 3—5 km attālumā no pils un ir viegli kontrolējama.