Lībiskais dialekts
Lībiskais dialekts (pašnosaukums: ventiņ vālod jeb ventiņmēl) ir viens no trim latviešu valodas dialektiem. Tas ir sastopams lībiešu vēsturiski apdzīvotajos novados Vidzemes ziemeļrietumos (Vidzemes lībiskās izloksnes) un Kurzemē uz ziemeļiem no Kuldīgas (Kurzemes lībiskās jeb tāmnieku izloksnes), vietās, kur lībiešu valoda atstājusi vislielāko substrātu. Lībiskā dialekta lietotāji, gluži kā vidus dialekta lietotāji, tiek saukti par lejzemniekiem. Lībiskajā dialektā visos skaitļos un dzimtēs tiek izmantoti vienas formas darbības vārdi, krītošā un lauztā intonācija ir kļuvusi vienāda. Personvārdi abām dzimtēm tiek atvasināti ar galotnēm -els, -ans, un netiek šķirta dzimte. Lībiskajam dialektam raksturīga palatālo līdzskaņu depalatalizācija, dažos gadījumos arī pilnīga sinkope, piemēram, pamazināmās formas galotnē -iņš skaņa /ņ/ zūd pilnībā. Lībiskais dialekts iedalāms Vidzemes un Kurzemes izloksnēs. Kurzemes izloksnes savukārt iedalāmas nedziļajās, kuras veido dialektu kontinuumu ar vidus dialekta kursiskajām izloksnēm, un dziļajās jeb tāmnieku izloksnēs. Tajās lībiešu valodas substrāts ir visizteiktākais, kā arī tām raksturīgs vācu valodas superstrāts. Kurzemes, īpaši Ventspils, izloksnes neformālā kontekstā tiek sauktas arī par ventiņu valodu, taču nav zinātniska pamatojuma, lai šīs izloksnes varētu uzskatīt par atsevišķu valodu.