Īstbeisa
Īstbeisa (angļu: East Base — ‘Austrumu bāze’) bija ASV atbalsta bāze izpētes ekspedīcijām Antarktīdā. Ierīkota 1940. gada 11. martā kā viena no divām Ričarda Bērda ASV Antarktikas dienesta ekspedīcijas atbalsta bāzēm (otra bija Vestbeisa vai Litlamerika III uz Rosa šelfa ledāja). Atrodas uz nelielās Stoningtonas salas tās ziemeļu galā Margeritas līča austrumos pie Antarktīdas pussalas rietumu krasta. Stacija tika izbūvēta no saliekamām konstrukcijām. Stacijas komandieris bija Diks Bleks (Dick Black), bet komandiera vietnieks — Finns Ronne. Stacijā pārziemoja 26 cilvēku komanda. Ekspedīcijas darbības laikā tika apsekoti plaši apgabali Antarktīdas pussalas abos krastos un Aleksandra I salas apvidū. 1941. gada 22. martā stacijas personāls steidzamības kārtā tika evakuēts ar diviem lidmašīnu reisiem, jo agrās ledus segas dēļ ekspedīcijas kuģis nevarēja piekļūt salai. 1946. gadā Īstbeisa tika izmantota par apmetnes vietu 200 m attālās britu Stoningtonailendas polārstacijas izbūves laikā. Īstbeisa kā galvenais atbalsta punkts tika izmantots arī 1947./1948. gada Finna Ronnes privātās izpētes ekspedīcijas gaitā. Ekspedīcijas sastāvā bija 23 cilvēki, starp kuriem bija ekspedīcijas vadītāja un galvenā pilota sievas Edīte Ronne (Edith Ronne) un Dženija Dārlingtone (Jenny Darlington) — pirmās Antarktīdā pārziemojušās sievietes. Pēc ekspedīcijas beigām Īstbeisa periodiski tika izmantota dažādu ekspedīciju īslaicīgai izmitināšanai. Dažas bāzes būves pielāgotas britu polārstacijas vajadzībām, kā arī izmantotas kā būvmateriāls. 1998. gadā Īstbeisai tika piešķirts vēstures pieminekļa un speciāli aizsargājamas vietas statuss un tā ir vecākā saglabājusies amerikāņu stacija Antarktīdā. 1992. gadā stacija un tās apkārtne tika sakopta un pielāgota tūristu apmeklējumiem.