Veneras pāriešana
Veneras pāriešana pāri Saules diskam jeb Veneras tranzīts norisinās, kad Venera nokļūst starp Sauli un Zemi, tādā veidā aizsedzot ļoti mazu daļu no Saules. Pāriešanas laikā Venera no Zemes ir redzama kā mazs melns aplis, kas pārvietojas pa Saules disku. Šādas pāriešanas laiks parasti ir dažas stundas (2004. gadā pāriešana ilga sešas stundas). Pāriešana ir līdzīga Saules aptumsumam, tikai šoreiz Saules diskam pāriet pāri nevis Mēness, bet Venera. Lai gan Veneras diametrs ir četras reizes lielāks par Mēness diametru, Veneras pāriešana nav tik efektīva tāpēc, ka Venera atrodas daudz tālāk no Zemes un tās redzamais diametrs ir daudz mazāks. Pirms kosmisko lidojumu uzsākšanas Veneras pāriešana pāri Saules diskam ļāva zinātniekiem izmantot paralakses metodi, lai aprēķinātu attālumu no Zemes līdz Saulei. Veneras pāriešana pāri Saules diskam ir viena no retākajām prognozējamām astronomiskajām parādībām. Veneras un Zemes orbītu slīpumi attiecībā pret Sauli izvietoti tā, ka ik 243 gadus var novērot 4 Veneras pāriešanas. Divas pārejas novērojamas ziemā ar 8 gadu starpību, tad pēc gara (121,5 gadi) pārtraukuma atkal var novērot 2 pāriešanas ar 8 gadu starpību, taču tās notiek vasarā. Pēc tam 105,5 gadus Veneras pāriešanas nenotiek un cikls sākas no jauna. 19. gadsimtā notika divas ziemas pāriešanas (1874. gada 9. decembrī un 1882. gada 6. decembrī), bet 20. gadsimtā Veneras tranzīti nenotika. Veneras pāriešana bija vērojama 2004. gada 8. jūnijā un pēc 8 gadiem — 2012. gada 6. jūnijā. To varēja novērot arī Latvijā, agri no rīta Saulei uzlecot, lai arī Rīgā un daudzviet citur brīžiem traucēja mākoņi. Nākamie Veneras tranzīti notiks tikai 2117. un 2125. gadā — tās būs ziemas pāriešanas (decembrī). Veneras tranzītu var novērot tāpat kā Saules aptumsumu, ievērojot tādus pašus drošības pasākumus (neskatīties uz Sauli tieši un nekādā gadījumā caur optiskiem instrumentiem). Saule jānovēro caur piemērotu gaismas filtru vai tās attēls no teleskopa jāprojicē uz ekrāna.