Bībele
Bībele (senebreju: תנ״ך, tanakh, grieķu: ἡ Βίβλος, hē biblos — ‘grāmata’) ir nosaukums, kuru lieto jūdaistu, kristiešu un dažu mazāk izplatītu reliģiju (piemēram, samariešu un rastafari) svēto tekstu apzīmēšanai. Jūdu un kristiešu teksti (kristiešu tradīcijā — "Svētie Raksti") ir dažādu reliģisko tekstu jeb grāmatu apkopojums. Gan jūdi, gan kristieši par svētiem uzskata tos tekstus, kurus attiecīgā reliģija vai konfesija atzīst par Dieva iedvesmotiem. Šo tekstu autorība tiek piedēvēta vienlaikus Dievam un cilvēkiem — cilvēks, ļaujoties Dieva iedvesmai, sev raksturīgā stilā ir rakstiski fiksējis vai diktējis pierakstītājam saturu, ko pats atzinis par patiesu Dieva atklāsmi, kopā ar to notikumu aprakstu, kas veidojuši šo atklāsmi. Laika gaitā ticīgo kopiena sadarbībā ar garīdzniekiem un teologiem vēlreiz izvērtējusi šīs atklāsmes autentiskumu un atzinusi to par Dieva iedvesmotu tekstu. Daļa senāko Vecās Derības tekstu ir gadsimtiem ilgi pastāvējuši tautā un no paaudzes paaudzē nodoti tikai mutvārdos, dziesmu un lūgšanu veidā (piemēram, "Psalmi"), līdz tikuši pierakstīti un arī tulkoti. Jūdu Bībele tiek saukta par Tanahu (pēc tās trīs daļu nosaukumu pirmajiem burtiem: Torah — "Mācība", Nevi'im — "Pravieši", Ketuvim — "Raksti"), un tā ietver 24 grāmatas. Kristiešu Bībelē ir ietverta Vecā Derība (grāmatas par jūdu tautas dzīvi un attiecībām ar Dievu pirms Kristus dzimšanas) un Jauno Derību (grāmatas, kuras stāsta par Jēzus Kristus dzīvi, kā arī dažas apustuļu vēstules un Jāņa atklāsmes grāmata). Bībele ir visizplatītākā grāmata pasaulē. Abas Bībeles daļas ir iztulkotas vairāk nekā 2100 valodās, kas ir vairāk nekā jebkura cita grāmata. Uzskata, ka kopš 1815. gada ir pārdoti un izplatīti bez maksas vairāk nekā 5 miljardi Bībeles kopiju un atsevišķu Bībeles daļu eksemplāru. Tādēļ, ka kristietības paustajām idejām ir bijusi vadoša loma uz Eiropas sabiedrību kopš vēlīnās Romas laikmeta līdz Apgaismības laikmetam, Bībele ir ietekmējusi ne tikai reliģiju, bet arī valodu, likumus un Eiropas civilizācijas domāšanu. Apgaismības laikmets un zinātnes revolūcija Eiropā un Amerikā radīja skeptisku attieksmi pret Bībeles dievišķo izcelsmi un vēsturisko precizitāti. Tomēr Bībele ir spēcīgs vēstures dokuments, daļu no kuras pamato materiālie (piemēram, arheoloģiskie) un nemateriālie (piemēram, vēsturisko dokumentu uzticamības izvērtēšanas kritēriji) pierādījumi.[nepieciešama atsauce]