Kijivas Krievzeme
Kijivas Krievzeme (ukraiņu: Київська Русь) jeb Senā Krievzeme (senskandināvu: Garðaríki, sengrieķu: Ῥωσία, senaustrumslāvu: Рѹ́сь vai роусьскаѧ землѧ — 'rusu zeme', latīņu: Russia, Ruthenia) ir vēsturnieku dots apzīmējums pārslāvoto rusu kņazu (Rurikoviču) viduslaiku valstu savienībai Austrumeiropā ar galvaspilsētu Kijivā. Kā galvenie satiksmes ceļi kalpoja lielās upes ("Ceļš no varjagiem uz grieķiem"), kas savienoja Baltijas jūras piekrasti ar Melnās un Kaspijas jūras ostām. 9.—10. gadsimtā, līdzīgi citiem Ziemeļeiropas vikingu pārvaldījumiem, Senā Krievzeme jeb Gardarīke bija līdztiesīgu Rurika dzimtas ķēniņu (kņazu) karadraudžu savienība, kas piedalījās kopīgos karagājienos. Pēc kristīgās ticības un kopīgas rakstības izplatīšanās 11. gadsimtā pārsvaru guva integrācijas procesi un pieauga Kijivas lielkņazu vara. 12.—13. gadsimtā kņazu dinastiju cīņu dēļ Senā Krievzeme pēc 1132. gada sadalījās suverēnās kņazistēs, kuras pakļāva Zelta Orda un Lietuvas dižkunigaitija