Optiskā šķiedra
Optiskā šķiedra ir caurspīdīga, elastīga dielektriska materiāla šķiedra, kas izgatavota, stiepjot stiklu (silīcija dioksīdu) vai plastmasu diametrā, kas ir nedaudz biezāka nekā cilvēka mats. Optiskā šķiedra pamatā tiek izmantota kā līdzeklis gaismas pārraidīšanai starp abiem šķiedras galiem un tiek plaši pielietota optiskajos sakaru tīklos, kur tā ļauj pārraidīt datus lielākos attālumos un ar lielāku joslas platumu nekā tas ir elektriskajos kabeļos. Metāla vadu vietā tiek izmantotas šķiedras, jo signāls pārvietojas pa tām ar mazākiem zudumiem, turklāt šķiedras ir imūnas pret elektromagnētiskiem traucējumiem — problēmu, no kuras cieš metāla vadi. Šķiedras tiek izmantotas arī apgaismošanai un attēlveidošanai, kur tās bieži tiek izmantotas saišķos, lai varētu izmantot gaismas vadīšanai vai attēliem no slēgtām telpām, kā tas ir fibroskopam. Īpaši izstrādātas šķiedras tiek izmantotas arī dažādiem citiem pielietojumiem, daži no tiem ir optisko šķiedru sensori un šķiedru lāzeri. Optiskās šķiedras parasti satur serdeni, kuru ieskauj caurspīdīgs apšuvuma materiāls ar zemāku refrakcijas indeksu. Gaisma kodolā saglabājas pateicoties pilnīgai iekšējās atstarošanās parādībai, kas liek šķiedrai darboties kā viļņu vadam. Šķiedras, kas atbalsta daudzus izplatīšanās ceļus vai šķērsvirziena režīmus, sauc par daudzmodu šķiedrām, savukārt šķiedras, kas atbalsta vienotu režīmu, sauc par vienmoda šķiedrām (SMF). Daudzrežīmu šķiedrām parasti ir lielāks serdes diametrs, un tās tiek izmantotas neliela attāluma sakaru savienojumiem un lietojumiem, kur jāpārraida liela jauda. Vienmoda šķiedras tiek izmantotas lielākajai daļai sakaru savienojumu, kas garāki par 1000 metriem (3300 pēdām). Spēja pievienoties optiskajām šķiedrām ar nelielu zudumu ir liela nozīme optisko šķiedru komunikācijā. Tas ir sarežģītāk nekā savienojums ar elektrisko vadu vai kabeli un ietver rūpīgu šķiedru šķelšanu, precīzu šķiedru serdeņu izlīdzināšanu un to savienošanu. Lietojumprogrammām, kurām nepieciešams pastāvīgs savienojums, izplatīta saplūšanas shēma. Šajā tehnikā šķiedru galus kopā izkausē, izmantojot elektrisko loku. Vēl viena izplatīta metode ir mehāniskā savienošana, kurā šķiedru galus savieno ar mehānisku spēku. Pagaidu vai daļēji pastāvīgus savienojumus izveido, izmantojot specializētus optisko šķiedru savienotājus. Lietišķās zinātnes un inženierzinātņu joma, kas saistīta ar optisko šķiedru dizainu un pielietošanu, ir pazīstama kā šķiedru optika. Terminu izgudroja indiāņu-amerikāņu fiziķis Narinders Singhs Kapanijs, kurš tiek plaši atzīts par optiskās šķiedras tēvu.