Sfalerīts
Sfalerīts (no grieķu: σφαλερός (sphaleros) — ‘nodevīgs’, ‘viltīgs’ — minerāla daudzveidīgā izskata dēļ) ir sulfīdu klases minerāls, nozīmīgākā cinka rūda. Tas pārsvarā sastāv no cinka sulfīda (ZnS) kristāliskā formā, taču vienmēr satur arī dzelzi. Ja dzelzs saturs ir augsts, sfalerīts iegūst blāvi melnu krāsu. Šādu paveidu sauc par marmatītu ((Zn,Fe)S). Marmatīts parasti sastopams asociācijā ar galenītu, pirītu, un citiem sulfīdiem kopā ar kalcītu, dolomītu, un fluorītu. Kalnrači sfalerītu sauc arī par cinkmāni. Minerāls kristalizējas kubiskajā singonijā. Heksagonālās singonijas analogs ir pazīstams kā vircīts. Kristāliskā režģa konstante — 0,542 nm. Dažiem tumšpelēkajiem paraugiem ir novērojama sarkana iridiscence — šādu akmeni sauc par rubīna sfalerītu. Bāli dzeltenie un sarkanie paveidi satur ļoti maz dzelzs un var būt caurspīdīgi. Dažiem paraugiem novērojama fluorescence ultravioletajos staros. Dārgakmeņiem līdzīgajiem, bālas krāsas paraugiem no Ņūdžersijas praktiski nav dzelzs piemaisījuma, tiem ir raksturīga spēcīga fluorescence oranžā un/vai zilā krāsā. Šo paveidu sauc par kleiofanu. Sfalerīts bija viens no pirmajiem minerāliem, kura struktūru izpētīja ar rentgenstruktūranalīzes metodēm.