Staru mešana
Staru mešana ir staru—virsmas krustojuma testu izmantošana, lai atrisinātu dažādas problēmas datorgrafikā un skaitļošanas ģeometrijā. Šis termins pirmo reizi tika izmantots datorgrafikā 1982. gada dokumentā, ko iesniedza Skots Ross, lai aprakstītu metodi konstruktīvo cieto ģeometrijas modeļu atveidošanai. Staru mešana var attiekties uz dažādām problēmām un paņēmieniem: vispārīga problēma, ar kuru nosaka pirmo objektu, kas krustojas ar staru, slēptās virsmas noņemšanas metode, kas balstīta uz pirmā stara krustpunkta atrašanu no acs caur katru attēla pikseli, nerekursīvo staru izsekošanas algoritmu, kas tikai izstaro primāros starus, vai tiešā tilpuma renderēšanas metode, ko sauc arī par sējuma staru liešanu, kurā starojums tiek “iebīdīts” objektā, un 3D skalārais izpētes laukums tiek ņemts gar attēlu objektā. Šajā metodē netiek nārstoti sekundārie stari. Lai gan "staru mešana" un "ray izsekošana" bieži tika izmantotas agrīnā datorgrafikas literatūrā , jaunākā lietošana mēģina atšķirt abus. Atšķirība ir tāda, ka staru liešana ir renderēšanas algoritms, kas nekad netiek periodiski izsekots sekundārajiem stariem, savukārt citi staru izsekošanas algoritmi var to darīt.