Makroekonomikas instrumenti
Makroekonomiskās politikas instrumenti ļauj sabiedrībai, izmantojot ietekmi uz makroekonomisko mehānismu, uzturēt stabilu cenu līmeni, stabilu pieaugumu valsts ražošanas apjomā, augstu nodarbinātības līmeni un ārējo ekonomisko aktivitāšu bilanci. Perfekta konkurence ir spēja pašreģistrēties, bet ietekme uz ārējiem faktoriem, tādiem kā dabas un sociālie kataklizmai, kā arī monopolizācija, neļauj īstermiņā panākt absolūti efektīvu resursu sadali. Pastāv četri galvenie makroekonomiskie instrumenti. Fiskāla politika. Izmantojot nodokļus un valdības izdevumus, ietekmē vispārējos izdevumus, kas tiek veikti valstī, stimulējot to pašu vai bremzējot ražošanu. Monetāra politika. To ietekme ir saistīta ar iespēju centralizētajai bankai pakļaut izmaiņām daudzumu naudas valstī, kā rezultātā izraisīt svārstību procentu likmi, un attiecīgi, apjomu kapitālizdevumus, kas tieši ietekmē valsts ražošanas apjomu. Cenas politika. Politika ierobežojot ienākumus iedzīvotāju valstī, pazeminot samaksas līmeni un cenas. Attīstītas valstīs šis instruments tika izmantots, lai apkarotu inflāciju īstermiņā, mūsdienu ekonomikas teoriju, tas tiek uzskatīts par neefektīvu un dārgu, turklāt kaitīgs, jo tas izraisa cenu kropļošanu un kavē brīvas konkurences tirgu. Ārpolitika (valsts ārējās attiecības) - attiecības ar citām valstīm savas valsts interesēs; valsts vispārējais kurss starptautiskajās lietās. Ārpolitika reglamentē šīs valsts attiecības ar citām valstīm un tautām saskaņā ar tās principiem un mērķiem, kas iegūti, izmantojot dažādus līdzekļus un metodes. Vissvarīgākais ārpolitikas līdzeklis ir diplomātija. Nepieciešams ņemt vērā arī to, ka katrs no instrumentiem iesaistās kopējā kustībā ar masu papildu komponentiem un faktoriem, kas sniedz papildu iedarbību uz makroekonomisku. Sakarā ar to, makroekonomiskie instrumenti arī tiek uzskatīti par politiskajiem faktoriem, kas ietekmē makroekonomiku vienlaikus ar ārējiem faktoriem un stimulējošiem faktoriem vai mērķiem makroekonomikā.