Signijas sala
Signijas sala (norvēģu: Signy Ø, angļu: Signy Island, spāņu: Isla Signy) ir sala Antarktikā. Izvietojusies Dienvidorkneju salu dienviddaļā, Normannas šaurums to atdala no Koroneišenas salas ziemeļos. Sala klinšaina, lielākoties klāta ar ledu, augstākais punkts Tiogas kalns paceļas 281 m vjl. Salu 1823. gada janvārī atklāja un aptuveni nokartēja Džeimsa Vedela ekspedīcijas kuģa Beaufoy komanda Metjū Brisbena vadībā, bet nosaukumu tai nepiešķīra. 1912.—1913. gada vasarā salu un tās apkārtni pētīja un kartēja norvēģu vaļu mednieku kuģis Paal kapteiņa Petera Serles (Petter Sørlle) vadībā. Sala tika nodēvēta kapteiņa sievas Signijas Serles (Signy Sørlle), vārdā, bet vairākas apkārtējās saliņas — viņu meitu Gerdas, Marijas un Reidas vārdos. 1921.—1922. gada vasarā Faktorijas līcī salas austrumu piekrastē tika izveidota norvēģu vaļu mednieku kompānijas Tønsbergs Hvalfangeri A/S bāze, kas 1920. gados turpināja darboties vasaras mēnešos. 1947. gadā vaļu mednieku stacijas vietā tika izveidota britu polārstacija Signi. Līdz 1996. gadam tā bija apdzīvota cauru gadu, vēlāk — kā vasaras stacija. Signijas sala un vairākas sīkās piekrastes saliņas atzītas par putniem nozīmīgu vietu.