1918. gada 30. janvāra deklarācija par Latvijas Republikas izveidi
1918. gada 30. janvāra deklarācija par Latvijas Republikas izveidi bija 1918. gada 30. (17.) janvārī Latviešu Pagaidu Nacionālās padomes (LPNP) otrajā sesijā Pēterpilī pieņemts lēmums par vienotas, patstāvīgas un demokrātiskas Latvijas Republikas dibināšanu, protestējot pret Brestļitovskas miera sarunās apspriesto Latvijas sadalīšanu, pārkāpjot tautu pašnoteikšanās principu, un nosodot tautas gribas viltošanu Vācijas Impērijas okupētajā Latvijas daļā. LPNP no 1918. gada jūlija izdotajos dokumentos dēvējās par "topošās Latvijas augstāko valsts iestādi" un tās Ārlietu nodaļas vadītājs Zigfrīds Anna Meierovics 1918. gada 23. oktobrī saņēma de facto Latvijas patstāvības atzīšanu no Apvienotās Karalistes ārlietu ministra Balfūra. Tā kā pēc 1918. gada augusta Berlīnes papildvienošanās noslēgšanas Vācijas Impērijas un Padomju Krievijas varas iestādes aizliedza LPNP darbību un okupētajā Latvijā tās funkcijas lielā mērā pārņēma Demokrātiskais bloks, par Latvijas valsts pasludināšanas datumu uzskata 1918. gada 18. novembri, kad pēc Vācijas Impērijas kapitulācijas un Tautas padomes dibināšanas Rīgā notika oficiālā Latvijas valsts pasludināšana.