Leonīds Andrejevs
Leonīds Andrejevs (krievu: Леонид Николаевич Андреев; dzimis 1871. gada 9. augustā, miris 1919. gada 12. septembrī) bija sudraba laikmeta krievu rakstnieks, tiek uzskatīts par ekspresionisma pamatlicēju krievu literatūrā. Apmeklējis Jūrmalu un Siguldu. Andrejeva pazīstamā darba "Stāsts par septiņiem pakārtajiem" varoņu prototipi ir latviešu esera Alberta Trauberga grupas teroristi. Dzimis Orlā mērnieka ģimenē. Ģimnāziju apmeklēja Orlā, vēlāk studēja tieslietas Sanktpēterburgas universitātē. Jau Pēterburgā mēģināja literāro darbību, tomēr Andrejeva darbus publicēšanai nepieņēma. Pēc tēva nāves un ģimenes finansiālās situācijas pasliktināšanās pārcēlās studēt uz Maskavas universitāti, kuru absolvēja 1897. gadā. 1898. gadā tika publicēts pirmais Andrejeva stāsts, to pamanīja Maksims Gorkijs, un iepazīstināja Andrejevu ar tā laika literārajām aprindām. Pēc stāsta Жили-Были publikācijas 1901. gadā kļuva par pazīstamu literātu. 1905. gada revolūcijas laikā atbalstīja KSDSP, tika arestēts. 1906. gadā devās emigrāciju uz Vāciju, kādu laiku dzīvoja Kapri pie Gorkija. Pēc 1907. gada, vīlies revolūcijas idejās, atgriezās Krievijā. Apsveica Februāra revolūciju Krievijā, bet bija krasi naidīgs boļševikiem un Oktobra revolūcijai. Miris Sanktpēterburgas pievārtē, tolaik Somijas teritorijā.