Dīzeļlokomotīve
Dīzeļlokomotīve ir lokomotīve, kam primārais enerģijas avots ir dīzeļdzinējs. Parasti dīzeļlokomotīvēm ir elektriskais pārvads (šādas lokomotīves spēka iekārta ir dīzeļdzinējs, kurš piedzen ģeneratoru, kura saražotā strāva darbina vilces elektrodzinējus), tādējādi dīzeļlokomotīvi var uzskatīt par elektrolokomotīvi ar autonomu elektrisko spēka iekārtu. Pēc elektriskā jaudas pārvada veida dīzeļlokomotīves iedala maiņstrāvas, līdzstrāvas, kā arī maiņstrāvas-līdzstrāvas dīzeļlokomotīvēs. Mazākas jaudas manevru dīzeļlokomotīvēm mēdz būt hidrauliskais pārvads. Dīzeļlokomotīves primārais dzinējs ir dīzeļdzinējs, kurš degvielas ķīmisko enerģiju pārveido mehāniskajā (griež kloķvārpstu). Lielākā problēma, ar kādu saskārās pirmo dīzeļlokomotīvju konstruktori bija: kā iekustināt lokomotīves dzenošos riteņpārus, jo tieši ar dīzeļdzinēju sajūgtu riteņpāru gadījumā rastos problēma ar dīzeļa palaišanu (iedarbināšanu). Lai novērstu šo problēmu, uz dīzeļlokomotīvēm tiek izmantots speciāls pārvads, kurš ļauj izmantot visu dīzeļa jaudu jebkurā kloķvārpstas rotācijas ātruma diapazonā. Lokomotīvēm izmanto elektrisko vai hidraulisko pārvadu, retāk mehānisko pārvadu.