Luksemburgiešu valoda
Luksemburgiešu valoda ir ģermāņu valoda, kas izveidojusies no Mozeles franku dialekta un ir ļoti tuva vācu valodai, taču tai ir savs unikāls vārdu krājums un raksturs, kas to atšķir no vācu valodas. Tā ir viena no trim Luksemburgas valsts valodām (citas ir franču un vācu). To prot ap 300 000 cilvēku Luksemburgā un tās pierobežā kaimiņvalstīs. Lai arī Luksemburga ir viena no Eiropas Savienības dibinātājvalstīm, luksemburgiešu valoda nav starp ES oficiālajām valodām un ir viena no dažām dalībvalstu oficiālajām valodām, kam nav šāda statusa (otra ir turku valoda, kas ir viena no Kipras oficiālajām valodām). 19. gadsimta sākumā, kad Luksemburga kļuva par neatkarīgu valsti (pēc Vīnes kongresa 1815. gadā), radās pastiprināta nacionālā apziņa. Luksemburgieši sāka apzināties savu unikālo kultūras un valodas identitāti, līdzar ko luksemburgiešu valoda kļuva par svarīgu Luksemburgas identitātes sastāvdaļu. Luksemburgiešu valoda oficiāli tika atzīta par valodu 1984. gadā. Pieņemot valodu likumu 1984. gadā (Loi du 24 février 1984 sur le régime des langues), luksemburgiešu valoda tika noteikta par valsts valodu, ko lieto valsts pārvaldē, izglītībā un plašsaziņas līdzekļos. Tai ir īpašs statuss Luksemburgas izglītības sistēmā. Sākotnējā izglītība notiek luksemburgiešu valodā, bet vēlāk skolēni pāriet uz franču un vācu valodas apguvi.