Sabiedriskie mediji
Sabiedrisko mediju modelis dažādās valstīs pastāv jau vairāk kā 70 gadus. Sabiedriskie mediji definēti kā tikšanās vieta, kur laipni gaidīti visi valsts iedzīvotāji un viņi tiek uzskatīti kā vienādi. Tas ir informācijas un izglītošanas instruments, kas ir pieejams un domāts visiem, neskatoties uz viņu sociālo vai ekonomisko statusu. Tam ir jākultivē informācijas un kultūras attīstība, bet arī jārosina iztēle un jāizklaidē. Viens no sabiedrisko mediju pamatlicējiem bija pirmais BBC ģenerāldirektors Džons Rīts (John Reith), kurš uzskatīja, ka sabiedriskajiem medijiem ir jābagātina sabiedrības intelektuālā un kulturālā dzīve. Viņa vīzija bija, ka sabiedriskajam medijam jābūt aptverošam, tādējādi padarot visu valsti kā vienu cilvēku. Lai gan sabiedriskajiem medijiem ir nepārprotama ekonomiskā loma, tas nav salīdzināms ar nevienu citu sabiedrisko pakalpojumu jebkurā citā ekonomiskajā sektorā. Nav neviena cita pakalpojuma, kuram būtu pieeja tik milzīgam sektoram valsts iedzīvotāju un varētu tos nodrošināt ar tik liela apjoma informāciju un saturu, tādējādi ietekmējot gan indivīda, gan visas sabiedrības domas. Sabiedriskajiem medijiem ir iespēja nodrošināt sabiedrības tiesības saņemt daudzveidīgu un neatkarīgu informāciju un idejas. Tāpat tie var veicināt nacionālās identitātes veidošanos, kā arī izglītot, informēt un kalpot minoritāšu vai kādām citām specializētām grupām. Tomēr, lai raidsabiedrības sauktu sevi par sabiedriskajiem medijiem tiem, ir jāizpilda vairāki kritēriji. Ir izveidoti likumi, un vissvarīgākais no tiem ir — sabiedriskajiem medijiem ir jābūt aizsargātiem pret politisko un komerciālo iejaukšanos, respektīvi, tiem jābūt neatkarīgiem. Tāpat arī tiem ir jākalpo sabiedrības interesēs. Raidsabiedrības, kuras spēj izpildīt šos nosacījumus, bieži vien tiek dēvētas par sabiedriskajiem medijiem.