Mākslīgais intelekts
Mākslīgais intelekts (MI) (angļu: artificial intelligence — AI) ir datorzinātņu un citu zinātņu nozare, kas pēta mašīnu saprātīgu izturēšanos, apmācību un pielāgošanos. Andreass Kaplāns un Maikls Henleins definē mākslīgo intelektu kā „sistēmas spēju pareizi interpretēt ārējos datus, mācīties no šādiem datiem un izmantot šīs zināšanas, lai sasniegtu konkrētus mērķus un uzdevumus, izmantojot elastīgu pielāgošanos”. MI ietvaros tiek pētīta saprātīgā uzvedība (cilvēkiem, dzīvniekiem un mašīnām) un tiek mēģināts modelēt šādu uzvedību ar datora starpniecību. MI mūsdienās ikdienā plaši izmanto rokraksta un balss atpazīšanā, reklāmu pielāgošanai individuālam sociālo tīklu (piemēram, Facebook) lietotājam, kā arī meklējot informāciju internetā, piemēram, ar Google starpniecību. Bioloģijas un medicīnas nozarē mākslīgo saprātu lieto, piemēram, nervu šūnu tīkla simulēšanā. un vēža šūnu atpazīšanā MI zinātnes nozare dzima Dartmutas koledžas seminārā 1956. gadā, kur terminu „mākslīgais intelekts” radīja Džons Makārtijs, lai jomu nodalītu no kibernētikas un izvairītos no kebernētista Norberta Vīnera ietekmes. Projekta dalībnieki Alens Ņūels (CMU), Herberts Saimons (CMU), Džons Makārtijs (MIT), Mārvins Minskis (MIT) un Artūrs Samjuels (IBM) kļuva par MI izpētes dibinātājiem un līderiem. Viņi kopā ar saviem studentiem radīja programmas, ko prese aprakstīja kā "pārsteidzošus", jo 1954. gadā datori mācījās dambretes stratēģiju un jau 1959. gadā spēlēja labāk nekā vidējs spēlētājs, risināja algebras teksta uzdevumus, pierādīja teorēmas un runāja angļu valodā. 1960. gadu vidū izpēti finansēja ASV Aizsardzības departaments, līdzīgas laboratorijas tika izveidotas visā pasaulē. MI radītāji bija optimistiski par nākotni un Herberts Saimons paredzēja, ka mašīnas tuvākajos 20 gados būs spējīgas darīt visu, ko spējīgs ir cilvēks. Mārvins Minskis piekrita un rakstīja, ka vienas paaudzes laikā mākslīgā intelekta radīšanas problēma pēc būtības būs atrisināta.