Mazačo
Mazačo (itāļu: Masaccio; dzimis 1401. gada 21. decembrī, miris 1428. gada rudenī), īstajā vārdā Tommazo di Sers Džovanni di Simone (Tommaso di Ser Giovanni di Simone), bija itāļu gleznotājs. Aizsācis agrās renesanses glezniecību. Džordžo Vazāri viņu nosaucis par savas paaudzes labāko gleznotāju. Viens no sava laikmeta revolucionārākajiem gleznotājiem. 1422. gadā iestājies Florences Ārstu un aptiekāru ģildē, 1424. gadā — Lūkas ģildē. Parasti gleznojis altārgleznas, freskas. Strādājis Florencē, Romā, Pizā. Bieži strādājis kopā ar Panikāles Mazolīno. Mazačo savos darbos pirmoreiz renesanses monumentālajā glezniecībā izmantoja reālās telpas optiski iluzorisku paplašināšanu. Vairāki darbi pēc nāves palikuši nepabeigti. Viņa darbi ietekmējuši turpmākās renesanses attīstību. Ievērojamākie darbi: "Krustā sišana" (1425\1426), "Sv. Trīsvienība" (ap 1426), "Izdzīšana no Paradīzes" (ap 1425), "Naudas nodeva" (ap 1427/1428), "Teofila dēla atdzīvināšana un Pēteris bīskapa krēslā" (ap 1425).