Bernārs no Klervo
Svētais Bernārs no Klervo (franču: Bernard of Clairvaux, latīņu: Bernardus Claraevallensis); dzimis 1090. gadā, miris 1153. gada 20. augustā) bija viduslaiku teologs, mistiķis, sabiedrisks darbinieks, cisterciešu mūks un Klervo klostera abats. Bija Krusta karu iedvesmotājs, cisterciešu mūku ordeņa reformētājs un templiešu bruņinieku ordeņa iekšējo noteikumu autors. Pēc pāvesta Honorija II nāves 1130. gadā izcēlās shizma, kur Bernārs no Klervo atbalstīja pāvestu Inocentu II pret antipāvestu Anaklētu II. Bija viens no principiālākajiem Abelāra pretiniekiem. 1145. gadā par pāvestu kļuva Bernāra skolnieks Eugenijs III. Pēc Edesas krišanas 1144. gadā Bernārs aicināja uz Otro krusta karu. Iedvesmoja arī krusta karus pret vendiem austrumos. 1174. gadā kanonizēts. 1830. gadā atzīts par "Baznīcas Doktoru".