Arābu—izraēliešu konflikts
Arābu—izraēliešu konflikts (arābu: الصراع العربي الإسرائيلي, Al-Sira'a Al'Arabi A'Israili; ivritā: הסכסוך הישראלי-ערבי, Ha'Sikhsukh Ha'Yisraeli-Aravi) tiek attiecināts uz politisku saspīlējumu un militārajiem konfliktiem starp Arābu valstīm un Izraēlu. Konflikta saknes ir meklējamas 19. gadsimta beigās, kad aizsākās cionistu kustība, kuras mērķis bija izveidot neatkarīgu ebreju valsti. Pēc Osmaņu impērijas sabrukuma, ko izraisīja tās sakāve Pirmajā pasaules karā, konflikts starp cionistiski noskaņotajiem ebrejiem un Palestīnas arābu iedzīvotājiem galvenokārt koncentrējās uz abu pušu teritoriālajām pretenzijām uz mandātteritoriju Palestīnā. Konflikts sākās 1948. gadā, kad tika izveidota Izraēla, un norisinājās Izraēlas neatkarības karš. 1973. gadā norisinājās Grēkatlaides Dienas karš. 1979. gadā Izraēla noslēdza miera līgumu ar Ēģipti, bet 1994. gadā — ar Jordāniju. Joprojām Izraēla regulāri konfliktē ar Sīriju, Libānu un Irāku, kā arī ar palestīniešiem Gazas joslā. Kā daļu no plaša mēroga arābu—izraēliešu konflikta ir pieņemts izdalīt reģionālo Izraēlas—Palestīnas konfliktu, galvenokārt Palestīnā dzīvojošo ebreju un arābu teritoriālo interešu sadursmes dēļ. Pēdējos gados šis konflikts ir bijis politiskās spriedzes un atklātu bruņotu sadursmju avots reģionā.