Alberts Lielais
Alberts Lielais (Albertus Magnus; dzimis pirms 1200. gada, miris 1280. gada 15. novembrī), arī Bolštetas Alberts, bija vācu filozofs un teologs, dominikāņu mūks. Dominikāņu ordenī iestājies 1223. gadā. Vairāki pētnieki viņu nosaukuši par ievērojamāko viduslaiku vācu filozofu un teologu. Studējis Padujas Universitātē. Mācījis filozofiju Parīzē un vairākās Vācijas pilsētās. No 1260. līdz 1262. gadam bija Rēgensburgas bīskaps. Akvīnas Toms bija viņa skolnieks. Enciklopēdiski vispusīgs dabaszinātnieks, dēvēts par doctor universalis pirms magnus apzīmējuma lietošanas. Vairāku jauninājumu ieteicējs lauksaimniecībā un dārzkopībā, aprakstīja augus un dzīvniekus. Alberts Lielais ietekmēja alķīmijas teorētiskos uzskatus, aprakstījis vairākas ķīmiskas vielas un minerālus. 1250. gadā atklājis arsēnu. Iespējamais eksperimentālās metodes celmlauzis zinātnē. Kristīgā aristotelisma galvenā figūra. Iespējams, 1255. gadā ieradies Rīgā saistībā ar dominikāņu ordeni. Šajā laikposmā bija dominikāņu ordeņa provinces Teitonijas provinciālis. Ja Alberts Lielais patiešām bija ieradies Rīgā, tad viņš arī, iespējams, ir pirmais pasaules mēroga intelektuālis, kas ieradies Rīgā. Nav gan precīzi zināms, ko Alberts Lielais Rīgā darījis. 1622. gadā tika beatificēts. 1931. gadā izsludināts par svēto un saņēmis baznīcas doktora titulu.