Manapouri ezers
Manapouri ezers (angļu: Lake Manapouri) ir ezers Jaunzēlandē, Dienvidsalas dienvidrietumu daļā, viens no pieciem lielajiem Dienvidu salas ledāju ezeriem. Ezeru veidojis ledājs. Manapouri ezeram cauri no ziemeļos esošā Teanau ezera uz Kluso okeānu plūst Vaiau upe. Manapouri ezeram ir četri līči: Ziemeļu, Dienvidu, Rietumu un Hopa līči. Vairāk kā 33 salas, no kurām 22 salas klāj mežs. Lielākā ir Pomonas sala. Ezera dziļums ir 444 metri, kamēr tā augstums virs jūras līmeņa ir tikai 177,8 metri. Līdz ar to Manapuri ezers ir izteikta kriptodepresija. Ainavisks, ar stāviem, kalnainiem krastiem. Ezers pazīstams ar neparastas konstrukcijas hidroelektrostaciju — Manapouri spēkstaciju, kas atrodas Rietumu līcī. Šeit ezera ūdens pa divām paralēlām 10 km garām pazemes caurulēm plūst uz Doubtfulas līci, ar krituma spēku ražojot enerģiju. 1960. gadā bija izlemts paaugstināt ezera līmeni par 30 metriem, lai palielinātu enerģijas ieguvi, taču projekts pēc spēcīgiem vides aizstāvju protestiem tika apturēts. Mūsdienās tiek rūpīgi sekots, lai ezera līmeņa izmaiņas būtu pēc iespējas līdzīgas dabiskām izmaiņām. Manapouri ezers atrodas Fjordlendas nacionālajā parkā un Vāhipounamu UNESCO Pasaules mantojuma piemineklī. Ezera senākais nosaukums ir Moturau — ‘simt salas’. Pašreizējais nosaukums ir vārda Manawapouri variācija, ko parasti tulko kā "Skumstošās sirds ezers". Pirmie eiropieši ezeru sasniedza 1852. gadā. Ezera izpēte tika veikta 1888. gadā. 19. gadsimta beigās līdz ezeram tika izcirsta taka, kas vēlāk tika pamesta. Tikai 1921. gadā uz skaisto ezeru sāka regulāri vest tūristus.