Ebla
Skaties arī jēdzienu ar līdzīgu nosaukumu: Elba. Ebla (arābu: إبلا, mūsdienās tiek saukta arī par Telmardihu, Tellmerdīhu) bija antīka pilsēta aptuveni 55 kilometrus uz dienvidrietumiem no Halebas, mūsdienu Sīrijas valsts teritorijā. Tā bija nozīmīga pilsētvalsts divos laika periodos. Senās pilsētas uzplaukums sākās apmēram 2500. gadā p.m.ē., kad tur uzbūvēja pirmo pili. Savos ziedu laikos pilsēta aizņēma 60 hektāru lielu platību un tajā mita ap 30 000 iedzīvotāju. Ap 2320. gadu p.m.ē Eblu nopostīja svešzemju iebrucēji, taču pilsēta atkal pacēlās no drupām un pils tika atjaunota. Nākamajā iebrukumā ap 2000. gadu p.m.ē. Eblu nopostīja līdz ar zemi. Pilsētu atjaunoja vēlreiz, un ap 1800. gadu p.m.ē. tā atkal piedzīvoja uzplaukumu. Pēc hetu valdnieka Mursiļa I iebrukuma apmēram 1610. gadu p.m.ē. Ebla krita pēdējoreiz. Vārds ebla nozīmē baltā klints un norāda, ka zem pilsētas ir kaļķakmens.