Gruzijas Pareizticīgā baznīca
Gruzijas Pareizticīgā baznīca, oficiāli Gruzijas apustuliska autokefāla ortodoksā baznīca (gruzīnu: საქართველოს სამოციქულო ავტოკეფალური მართლმადიდებელი ეკლესია, sakartvelos samotsikulo avt’ok’epaluri martlmadidebeli ek’lesia) ir autokefāla Austrumu Pareizticīgā baznīca, kas ir eiharistiskā kopībā ar citām Austrumu Pareizticīgajām baznīcām. Tā ir galvenā Gruzijas baznīca un tās draudzēs lielāko vairākumu sastāda paši gruzīni. Gruzijas Pareizticīgā baznīca ir viena no senākajām pasaules baznīcām. Baznīcas saknes sniedzas Ibērijas Karalistes un Kolhīdas kristietības pirmsākumos, attiecīgi pie Svētā Andreja un Svētās Ņinas. Līdzīgi kā citās autokefālās pareizticīgās baznīcās, baznīcas augstākā valdība ir bīskapu Svētā sinode. Baznīcu vada Katolikoss, visas Gruzijas patriarhs, kas kopš 1977. gada ir Elija II. Gandrīz visu Gruzijas vēsturi pareizticība bija valsts reliģija, līdz 1921. gadam, kad Sarkanā armija iebruka Gruzijā un sākās Padomju—Gruzijas karš, kā rezultātā Gruziju kļuva par Padomju Savienības daļu. Mūsdienu Gruzijas konstitūcijā Gruzijas Pareizticīgajai baznīcai ir iezīmēta svarīga loma valsts vēsturē, kā arī ir noteikta neatkarība no valsts. Baznīca ir visuzticamākā iestāde valstī. Saskaņā ar 2013. gada pētījumu, 95% aptaujāto bija apmierināti ar tās darbību. Tai ir ļoti liela ietekme publiskajā vidē un tā tiek uzskatīta par ietekmīgāko institūciju Gruzijā.