Dancis
Dancis ir apzīmējums tādiem horeogrāfiskās folkloras žanriem kā tautas deja un rotaļdeja. Ar to saprot arī divdaļīgās pāru dejas (mugurdanci, pērkoņdanci, pankūkdanci), gan rotaļdejas (Tūdaliņ, tāgadiņ, Sijā auzas tautu meita). Par dančiem sauc visas tās horeografiskās norises, kuru struktūra neparedz vairāk par divām dejas daļām. Pretstatā terminam "deja", dancim nav noteikta sākuma un beigu. Tas beidzas tad, kad dejotāji ir pietiekami izdancojušies. Latviešu horeogrāfiskajā folklorā ir izplatīti sacensību danči (piemēram, tripiņš, Skalu dancis). Tos dejo pārsvarā puiši, bet ir arī sacensību danči, kur darbība notiek pāros (piemēram, Dagdas dancis, Vidzemes Žīga, Ķieģelītis). Mūsdienās izveidojies termins "danči", ko lieto, lai apzīmētu gan tautas dejas sarīkojumu, gan pašu dejošanu. Bez tam latviešu valodā nereti to lieto vispārināti, runājot par dažāda veida horeogrāfiskām norisēm, sākot no bērnu rotaļām, līdz dejām. Kopš folkloras kustības uzplaukuma 20. gadsimta 80. gados, kad tika atjaunota prakse dejot horeogrāfiski neapdarinātas tautas dejas, ar danci visbiežāk apzīmē tautas deju tās senākajā, nepārveidotajā veidā — tādā, kāda tā ir pierakstīta no teicējiem un kāda tika dejota dabiskās situācijās 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā. Danči ir viegli apgūstami un tos salīdzinoši viegli dejot. Latvijā jau ilgus gadus darbojas tradicionālās kultūras apgūšanas programma "Pulkā eimu, pulkā teku", kuras ietvaros dejas folkloru un tai skaitā dančus apgūst skolēni. Pieaugušie apgūst dančus visbiežāk gadskārtu svētkos, ja tur notiek tautas deju vakari, un izglītojošos pasākumos (nometnēs, kursos u.c.), kā ari folkloras kopās un dažkārt tautisko un skatuvisko deju pulciņos. Danču praktizēšana notiek īpaši rīkotos tautas dejas sarīkojumos, kurus visbiežāk sauc par dančiem vai danču klubu. Mūsdienu tehnoloģijas ļauj tautas deju apgūt attālināti. Izziņai un apmācībai Latvijā izveidoti vizualizēti horeogrāfiskās folkloras materiāli. Visvairāk ziņu un danču paraugu ir apkopoti tīmekļa platformā "Danču krātuve". Videopamācības publicē arī projekts "Tava klase" un Rīgas Latviešu biedrības kopiena "Rīgas Danči". Horeogrāfiski neapdarinātas dejas jeb dejas folkloru vēl sauc par tautas dejām, etnogrāfiskajām dejām, tradicionālajām dejām, etnodejām vai folkloras dejām. Tāda horeogrāfiski neapdarināta deja jeb tautas deja ir "Sudmaliņas". Savukārt apdarinātus jeb viegli stilizētus horeogrāfiskās folkloras materiālus sauc par tautiskām dejām. Tāda ir H.Sūnas dejas "Sudmaliņas" apdare. Par skatuviskām dejām sauc jaunrades dejas, kur izmantoti tikai horeogrāfiskās folkloras elementi. (piemēram, skatuviskā deja "Jautrās dzirnavas" U. Žagatas horeogrāfijā).