Dūņas
Dūņas ir smalkgraudains, mīksts, organogēns drupiezis, kas sastāv no minerālo un organisko vielu maisījuma, kas nogulsnējas ūdenstilpju dibenā. Dūņas ir gitija kuras sastāvā ir 90-95% ūdens. Palielinoties gitijas nogulumu biezumam un blīvumam, samazinās ūdens daudzums, kas tad arī atšķir dūņas no gitijas. Dūņas ir pirmā gitijas nogulumu stadija. Atkarībā no piejaukumiem var izšķirt dažādus gitijas veidus. Latvijā tiek lietoti abi termini saldūdens organogēno nogulumu apzīmējumam — gitija vai sapropelis. Tomēr pastāv nozīmīga atšķirība ko katrs termins nozīmē. Akadēmiskā vidē iesaka lietot gitija, lai apzīmētu ezera organogēnos nogulumus. Sapropelis plašāk tiek lietots okeanogrāfijā, lai apzīmētu organogēnu nogulumu slāņus, kuri uzkrājušies bezskābekļa apstākļos. Latvijā zinātnieki pilnībā nav vienojušies par šo terminu lietošanu, ko varētu skaidrot ar PSRS okupācijas gados iesakņoto terminoloģijas lietojumu. Dabīgos apstākļos dūņas ir tekošā stāvoklī, bet izžūstot kļūst par cietu vielu. Dūņas satur lielu daļu ļoti smalkas frakcijas (30-50% daļiņas >0,01 mm). Jūru un kontinentālo ūdenstilpju (ezeru, dīķu) dibenā ir izplatītas dūņas, kas sastāv no smalkgraudainiem erodēto iežu (terigēniem, kaļķainiem, pelītiskiem, aleirītiskiem, aleirītiski-pelītiskiem) produktiem un no mikroskopiska organiskā detrīta, t.i. sīko jūras organismu (diatomejas, radiolārijas, foraminīferas, pteropodi) čauliņām un skeletu paliekām. Vēl ir vulkāniskās dūņas, kas bagātinātas ar vulkāniskajiem pelniem. Dūņas ir saistītu nogulumiežu veidošanās sākumstadija. Vēlāk diaģenēzes procesā dūņas sablīvējas, veidojot cietu iezi. Reizēm dūņas ir bagātinātas ar organiskām vielām (sapropelis jeb gitija), kuru sadalīšanās var radīt sērūdeņraža piesārņojumu vai pūšanas procesu attīstību (pūstošās dūņas). Organogēnas dūņas tiek izmantotas lauksaimniecībā kā mēslojums vai komposts. Dažus dūņu veidus (ezeru, dīķu, lagūnu) izmanto arī mājdzīvnieku minerālajai piebarošanai, kā arī medicīnā (ārstnieciskās dūņas).