Dīzeļdzinējs
Dīzeļdzinējs ir iekšdedzes dzinējs, kura degkamerā ievadītā degviela tiek aizdedzināta augstas kompresijas rezultātā (adiabātiskā kompresija). Šis process atšķiras no dzirksteļaizdedzes dzinējiem, piemēram, benzīna vai gāzes dzinējiem, kur gaisa un degvielas maisījums tiek aizdedzināts ar dzirksteli. Dīzeļdzinējam ir augstāka dzinēja efektivitāte, salīdzinot ar jebkuru iekšdedzes motoru, sakarā ar augsto kompresijas pakāpi un salīdzinoši tīro sadegšanu. Zema ātruma dīzeļdzinēju efektivitāte (piemēram, kuģos) var pārsniegt pat 50%. Dīzeļdzinēji tiek ražoti gan divtaktu, gan četrtaktu versijās. Sākotnēji dīzeļdzinēji bija plānoti, lai aizstātu stacionāros tvaika dzinējus. Kopš 1910. gada tie tika uzstādīti kuģiem un zemūdenēm, vēlāk arī lokomotīvēm, smagajām mašīnām, dažādām iekārtām un elektrostacijām. Kopš 70. gadiem palielinājās automašīnu skaits ar dīzeļdzinējiem. Pēc British Society of Motor Manufacturing and Traders datiem Eiropas Savienībā vidēji aptuveni 50% no pārdotajiem automobiļiem ir ar dīzeļdzinējiem. Pasaules lielākais dīzeļdzinējs ir Wärtsilä-Sulzer RTA96-C, kura maksimālā jauda ir 84,42 MW (113,210 hp) ar 102 apgriezieniem minūtē.