Fūzija
Fūzija ir redzes analizatora spēja sapludināt divus attēlus, kas veidojas uz abu acu tīklenēm, skatoties uz objektu, kas atrodas Panuma zonas robežās un kam piemīt noteikta binokulārā disparitāte, vienā kopējā redzes tēlā smadzenēs. Fūzija kā fenomens ir binokulārās redzes pamatā. Daudzi autori apgalvo, ka fūzijas darbības traucējumi var novest pie binokulārās redzes traucējumiem, astenopiskām sūdzībām un pat pie miopijas progresēšanas. Fūzijas iedalījums pēc Worth[1] atgādina binokulārās redzes iedalījumu: 1. pakāpes fūzija jeb vienlaicīga uztvere 2. pakāpes fūzija jeb haplopija ar noteiktu fūzijas spēju 3. pakāpes fūzija jeb stereopse. Fūzijas parādību ir mēģinājis izskaidrot jau Johanness Keplers. Viņaprāt, abu acu redzes asis ir pagrieztas pret fiksējamo objektu. Tad fiksācijas objekta attēli veidojas uz abu acu tīkleņu korespondējošiem punktiem, bet no turienes tie projicējas vienā noteiktā vietā smadzenēs. Skatoties uz objektu, kas atrodas citā attālumā, tā attēli veidojas uz nekorespondējošiem punktiem, bet to projekcijas smadzenēs veidojas citā relatīvajā novietojumā. Lai gan uz katras acs tīklenes veidojas savādāks attēls, cilvēks saskata vienu objektu. Relatīvais novietojums smadzenēs palīdz novērtēt objektu novietojumu telpā. Daži autori, balstoties uz Schor klasifikāciju[2], fūziju iedala divās fāzēs: ātrajā fūzijā un lēnajā fūzijā.