Virtuālā mašīna
Datorikā virtuālā mašīna ir datorsistēmas emulācija. Virtuālās mašīnas ir balstītas datoru arhitektūrās un nodrošina fiziska datora funkcionalitāti. To izveidei var lietot specializētu aparatūru, programmatūru vai to kombināciju. Ir dažādi virtuālo mašīnu veidi ar dažādām funkcijām: Sistēmas virtuālās mašīnas (sauktas arī par pilnīgas virtualizācijas virtuālajām mašīnām ) ir īstas darbstacijas aizstājējas. Tās nodrošina funkcionalitāti, kas nepieciešama operētājsistēmas darbībai. Hipervizors lieto mašīnkodu, lai pārvaldītu un dalītos ar aparatūru, ļaujot darboties vairākām vidēm, kas ir izolētas viena no otras, taču pastāv vienā un tajā pašā fiziskajā mašīnā. Mūsdienu hipervizori izmanto aparatūras virtualizāciju, virtualizācijai specifisku aparatūru, galvenokārt no resursdatora procesoriem. Procesa virtuālās mašīnas ir paredzētas datorprogrammu darbībai no platformas neatkarīgā vidē. Dažas virtuālās mašīnas, piemēram, QEMU, ir izstrādātas, lai arī atdarinātu dažādas arhitektūras un ļautu darboties programmatūrai un operētājsistēmām, kas paredzētas citam procesoram vai arhitektūrai. Operētājsistēmas līmeņa virtualizācija ļauj datora resursus sadalīt caur kodolu.