Pērnavas svīta
Pērnavas svīta (D2pr) ir vidusdevona eifela stāva pērnavas horizonta stratigrāfiskā vienība, kas ir izplatīta visā valsts teritorijā, bet virspusē iziet tikai Igaunijas teritorijā. Svīta uzguļ ķemeru un rēzeknes svītas nogulumiem un to klāj narvas svītas nogulumi. Vislielākais pērnavas svītas biezums 45-53 metri ir Latvijas centrālajā daļā (Rīgas apkārtnē), bet austrumu virzienā tas samazinās līdz apm. 8 metriem (Viļānos). Nosaukums veidots no Pērnavas upes, kuras krastos un pietekās atsedzas svītas stratotipiskais griezums. Nosaukumu 1933. gadā deva krievu ģeologs D. Obručevs. Pērnavas svītas robežu izšķiršanas pakāpe ir atšķirīga. Lauku apstākļos apakšējā robeža nosakāma daudz grūtāk kā augšējā. Parasti tā tiek vilkta pa sīkoļainu konglomerātu vai dzelžainu smilšakmeņu un kunkuļainu, rudu un violetu, limonitizētu ķemeru svītas aleirolītu virsmu. Bet centrālajos un austrumu rajonos robeža tiek vilkta pārsvarā pa pelēku smilšakmeņu ar māla oļiem pamatni, kas klāj rēzeknes svītas zaļganpelēkus vai sarkanbrūnus mālainus aleirolītus vai arī smalkplātņainus pelēkus merģeļus. Augšējā robeža ir krasa un tiek vilkta augšdaļā pa beišīgiem kaļķakmeņiem un dolomītiem, zaļganpelēkiem māliem vai ar karbonātu cementētiem smilšakmeņiem, kurus klāj narvas svītas bazālā brekčija.