Radniecība
Radniecība ir sociālas, ar likumu vai tradīcijām pamatotas attiecības starp cilvēkiem, par kuriem pastāv uzskats, ka tiem ir kopīga izcelsme. Nereti radu lokā tiek iekļauti arī cilvēki, kas ieprecējušies šādā cilvēku lokā. Ar radniecību saprot plašāku cilvēku loku nekā ģimeni. Konkrētu personu šādā cilvēku lokā sauc par radinieku vai radinieci. Dažādās sabiedrībās principi, pēc kādiem tiek noteikts, vai cilvēki ir radinieki, var ievērojami atšķirties. Antropologi izšķir vairākus radniecības sistēmu tipus: unilineārais (vienas līnijas) radniecības princips - tiek uzskatīts, ka radi ir tikai tie cilvēki, kas ir radušies no kāda kopīga senča, bet tikai pa vīriešu vai sieviešu līniju. Tiek izšķirtas patrilineārās (radniecība tiek noteikta tikai pa tēva līniju) un matrilineārās (radniecība tiek noteikta tikai pa mātes līniju) sistēmas. Unilineāru radu kopu, kuras radusies no viena zināma senča radniecībā ar kuru visi posmi ir zināmi, antropoloģijā dēvē par līniju. Savukārt unilineāru radu kopu, kuras uzskata, ka ir radušies no viena senča, bet radniecības secība nav skaidri izsekojama, tiek dēvēta par klanu. Klana gadījumā pirmsencis ne vienmēr ir cilvēks. Tā, piemēram, Ziemeļamerikas pamatiedzīvotāju klani nereti uzskata, ka cēlušies no dažādiem dzīvniekiem. bilaterālais (abu pušu) radniecības princips - tiek uzskatīts, ka radi gan no tēva, gan mātes puses ir vienādi tuvi vai tāli. Šajā gadījumā radu kopas robežas nosaka ikdienas saskarsme nevis formāli kritēriji. Indivīdi, kas ietilpst šajā radkopā atšķiras katram cilvēkam (piem., dēlam būs rados visi mātes radi kā arī tēva radi, bet mātei - tikai viņas pašas radi). ambilineārais (divu līniju) radniecības princips - cilvēki var piederēt vai nu tēva vai mātes grupai atkarībā no izvēles vai rezidences.