Relatīvais mitrums
Gaisa relatīvais mitrums ir procentos izteikta ūdens tvaika parciālspiediena attiecība pret piesātināta tvaika parciālspiedienu dotajā temperatūrā. Gaisa mitrumu mēra ar higrometru. Gaisa relatīvo mitrumu aprēķina, izdalot ūdens tvaika masas daļu gaisā ar maksimālo iespējamo ūdens tvaika masas daļu šajā temperatūrā. To izsaka procentos un aprēķina pēc formulas: R H = p ( H 2 O ) p ( H 2 O ) ∗ × 100 % {\displaystyle RH={p_{(H_{2}O)} \over p_{(H_{2}O)}^{*}}\times 100\%} kur: R H {\displaystyle RH_{\,_{\,}}}  — relatīvais mitrums; p ( H 2 O ) {\displaystyle {p_{(H_{2}O)}}}  — ūdens tvaika parciālspiediens; p ( H 2 O ) ∗ {\displaystyle {p_{(H_{2}O)}^{*}}}  — atbilstošs maksimālais ūdens tvaika spiediens. Maksimālais ūdens tvaika spiediens stipri pieaug, paaugstinoties gaisa temperatūrai. Tāpēc, atdziestot gaisam un paliekot nemainīgam mitrumam, pienāk brīdis, kad gaisā mitrums ir maksimālais un tas nevar saturēt vēl vairāk ūdens tvaiku. Šo brīdi sauc par rasas punktu. Liekais tvaiks tad kondensējas miglas vai ledus kristāliņu veidā. Ūdens tvaiku kondensācijai ir liela nozīme atmosfērā, jo tieši tādā veidā veidojas lielākā daļa mākoņu, atmosfēras fronšu, bet siltums, kurš rodas ūdens tvaiku kondensēšanās laikā, nodrošina tropisko ciklonu rašanās enerģētisko mehānismu.