Nazalizācija
Šis raksts ir par nazālas kvalitātes piešķiršanu skaņām, kas pēc savas būtības nav nazālas. Par skaņām, kas pēc savas būtības ir nazālas (piemēram, [n] un [m]) skatīt rakstu nazāls līdzskanis. Fonētikā nazalizācija (no latīņu: nasus — 'deguns') ir skaņu izruna ar pazeminātām mīkstajām aukslējām, kad daļa gaisa nenāk ārā pa muti, bet caur degunu. Jēdzienu nazalizācija nevajadzētu jaukt ar nazālu līdzskaņu jēdzienu, piemēram, [n] un [m] ir nazāli līdzskaņi, bet [z̃] vai [ṽ] ir nazalizēti līdzskaņi. Starptautiskajā fonētiskajā alfabētā nazalizētas skaņas apzīmē ar tildi, piemēram, [ã]. Alfabētos tās apzīmē ar tildi ⟨ã⟩ vai ar nazālo burtu ⟨ą⟩. Nazālie patskaņi pastāv franču, bretoņu, portugāļu, poļu un citās valodās, kā arī dažās valodās ārpus Eiropas (piemēram, tupu un gvaranu valodās). Taču vairākums no pasaules valodām izmanto tikai gaisa patskaņus. Pasaules valodās ir arī daudz dažādu nazalizētu līdzskaņu, piemēram, dienvidarābu valodās pastāv nazalizēts berzenis [z̃], umbudu valodā ir nazālā skaņa [ṽ], gvaranu valodā pastāv gan nazalizēti līdzskaņi, piemēram, ⟨g̃⟩ (IPA: [ɣ̃]), gan nazalizēti patskaņi, piemēram, ⟨ỹ⟩ (IPA: [ɨ̃]). Ir arī nazālie berzeņi, kurus sauc par nareāliem. Tos izrunā, izdvešot gaisu tikai caur degunu, neizmantojot muti. IPA sarakstā tādas skaņas apzīmē ar tildi un tremdu, piemēram [n͋]. Tomēr šīs skaņas netiek izmantotas dabiskā valodā. Denazālās skaņas ir tādas, kuras tiek izrunātas caur degunu patoloģisku iemeslu (saaukstēšanās, starpsienu bojājumu) dēļ, un tās sauc par nazālo balsi. Tomēr valodniecībā tādas skaņas netiek analizētas.