Kauja pie Rumbulas (1200)
1200. gada kauja pie Rumbulas un Salaspils aplenkums bija Livonijas krusta karu pirmā posma turpinājums. Karadarbība notika 1200. gada vasarā pēc tam, kad līvi 1198. gada kaujā pie Rīgas Senā kalna bija nogalinājuši bīskapu Bertoldu un vēlāk, pēc krustnešu karaspēka atgriešanās Vācijā, atteikušies no katoļu ticības. 1200. gada vasarā Daugavgrīvā ar 23 kuģiem ieradās krustneši jaunieceltā bīskapa Alberta vadībā. Bīskaps ar krustnešu vienību devās pa Daugavu augšup uz pirmā Livonijas bīskapa Meinarda uzcelto Ikšķiles baznīcu, taču pie Salaspils viņiem uzbruka līvu karavīri. Kaujā nogalināja priesteri Nikolaju un dažus krustnešus, bet bīskapam Albertam izdevās nokļūt līdz Ikšķilei. Tur līvi noslēdza pamieru uz trim dienām, lai pa to laiku savāktu savu karaspēku. Pamiera laikā krustneši nocietinājās Salaspilī un bīskaps Alberts sūtīja divus kuģus pēc papildspēkiem uz Daugavgrīvu, kuriem bija jāatved uz viņa jauno rezidences vietu amata simbols - bīskapa krēsls. Pēc Rumbulas krāču šķērsošanas līvu karavīri uzbruka kuģiem un sagrāba vienu to tiem. Tad līvu karaspēks aplenca Salaspili, taču nespēja to ieņemt. Pēc tam, kad pilī aplenktajiem palīgā ieradās frīzu karavīri, līvi nolēma slēgt mieru ar bīskapu Albertu un no jauna kristīties. Pēc miera līguma noteikumiem Turaidas un Daugavas līvu vecākie bija spiesti dot ķīlniekus un ierādīt bīskapam Albertam vietu jaunas rezidences celšanai pie Rīgas ezera (Rīdzenes upes ietekas Daugavā). Pēc tam bīskaps nosūtīja Turaidas priesteri Teoderihu uz Romu pēc jaunas krusta kara bullas.