Tiesības uz atbilstošu dzīves līmeni
Tiesības uz atbilstošu dzīves līmeni ir daļa no "otrās paaudzes" (ekonomiskajām, sociālajām un kultūras) cilvēktiesībām. Tās tika deklarētas 1948. gada Vispārējās cilvēktiesību deklarācijas 25. panta 1. daļā: "Katram cilvēkam ir tiesības uz tādu dzīves līmeni, ieskaitot uzturu, apģērbu, mājokli, medicīniskos pakalpojumus un vajadzīgo sociālo apkalpošanu, kas nepieciešams viņa un viņa ģimenes veselības uzturēšanai un labklājībai" un nostiprinātas Starptautiskā pakta par ekonomiskajām, sociālajām un kultūras tiesībām 11. panta 1. daļā: "katra cilvēka tiesības uz viņam un viņa ģimenei atbilstošu dzīves līmeni. Tas ir nepieciešamais uzturs, apģērbs un mājoklis, un tiesības nemitīgi uzlabot dzīves apstākļus." Šīs tiesības ir noteiktas arī Konvencijas par invalīdu tiesībām 28. pantā un Konvencijas par bērna tiesībām 27. pantā. Eiropas Sociālās hartas 4. panta 1. punkts paredz "strādājošo tiesības uz atalgojumu, kas nodrošinātu tiem un to ģimenēm pienācīgus dzīves apstākļus" (šā punkta izpildi Latvija neuzņēmās). Latvijā Satversmes tiesa atzīst, ka "likumdevējs noteicis, ka Latvija ir sociāli atbildīga valsts (..) Sociāli atbildīgas valsts mērķis ir sabiedrībā izlīdzināt būtiskākās sociālās atšķirības un katrai iedzīvotāju grupai nodrošināt atbilstošu dzīves standartu".