Kultūras materiālisms
Kultūras materiālisms ir zinātniskās izpētes stratēģija un teorētiskā perspektīva antropoloģijā, kas ietver uzskatu, ka pastāv cēloniska saikne starp materiālajiem spēkiem un kultūras aspektiem, ka fiziskā pasaule var ietekmēt un noteikt cilvēka uzvedību. Kultūras materiālisma pamatlicējs ir Marvins Hariss. Hariss kultūras materiālisma jēdzienu ieviesa 1968. gada darbā The Rise of Anthropological Theory, bet pilnībā to attīstīja 1979. gada darbā Cultural Materialism. Marvins Hariss, pielāgojot Kārļa Marksa dialektisko materiālismu, attīstīja kultūras materiālisma konceptu. Arī Hariss kultūru redzēja trijos līmeņos: infrastruktūra (tehnoloģija), struktūra (sociālās attiecības) un superstruktūra (ideoloģija). Kultūras materiālismā sociokulturālajiem faktiem ir divi aspekti: emiskais un etiskais rakurss.