Izotoniskais koeficients
Izotoniskais koeficients (saukts arī par van't Hofa faktoru; apzīmē ar i) — bezdimensijas parametrs, kas raksturo vielas uzvedību šķīdumā. Skaitliski tas ir vienāds ar attiecību, kuru veido kādas konkrētas vielas šķīduma jebkuras koligatīvās īpašības vērtība pret identas koncentrācijas jebkura neelektrolīta šķīduma tās pašas koligatīvās īpašības vērtību, citiem sistēmas parametriem nemainoties: i = π s o l u t . π n e l .   s o l u t . = Δ T b p   s o l u t . Δ T b p   n e l .   s o l u t . = Δ T m p   s o l u t . Δ T m p   n e l .   s o l u t . = Δ p s o l u t . Δ p n e l .   s o l u t . {\displaystyle i={\frac {\pi _{solut.}}{\pi _{nel.~solut.}}}={\frac {\Delta T_{bp~solut.}}{\Delta T_{bp~nel.~solut.}}}={\frac {\Delta T_{mp~solut.}}{\Delta T_{mp~nel.~solut.}}}={\frac {\Delta p_{solut.}}{\Delta p_{nel.~solut.}}}} , kur solut. — dotais šķīdums, nel. solut. — tās pašas koncentrācijas neelektrolīta šķīdums, Tbp — viršanas temperatūra, bet Tmp — kušanas (sasalšanas) temperatūra.