Holocēna termālais maksimums
Holocēna termālais maksimums jeb klimata optimums bija laika posms holocēnā, kuram bija raksturīga 2—3°C augstāka gaisa temperatūra nekā pirms un pēc tā. Tas bija pirms ~8000—4000 kalibrētajiem gadiem (~6000—2000 g. p. m. ē.). Šajā laikā klimats bija silts un sauss. Latvijas teritorijas florā dominēja termofilās koku sugas, kā alkšņi, liepas, lazdas, ozoli, gobas un kļavas. Tā kā dominēja silti un sausi klimatiskie apstākļi, tad Latvijas purvos šajā laikā uzkrājās labi sadalījusies kūdra. Daudzviet purvos, dēļ zemā ūdens līmeņa, plašās teritorijās sāka augt koki, kuri strauji pieaugošā ūdens līmeņa ietekmē (klimatam kļūstot vēsākam un mitrākam pirms ~4000 kalibrētajiem gadiem) gāja bojā un izveidoja purvos raksturīgo "koku slāni" (nereti Pola Tomsona vārdā saukts par Tomsona slāni). Lai gan klimatiskais optimums bija vērojams dažādos Zemes rajonos, karstākie periodi tajos nebija vienlaicīgi un arktiskajos rajonos daudz izteiktāki. Ziemeļpola tuvumā temperatūra cēlās vidēji par 4 grādiem, ievērojami sasila Ziemeļrietumu Eiropa, kamēr Dienvideiropā efekts nebija novērojams. Okeāna virsmas temperatūras paaugstināšanās Lielajā barjerrifā pirms 5350 gadiem tiek vērtēta par vienu grādu. Toties Grenlandē šī klimatiskā optimuma laikā salas ledus cepure nokusa pilnībā, bet arktiskajās jūrās ap to vasarā nebija ledus. Tuksnešainajos Sahāras un centrālās Āzijas reģionos pieauga nokrišņu daudzums, kas pavirzīja mežus tālāk uz ziemeļiem. Amazones baseinā šai laikā temperatūra pieauga, bet samazinājās nokrišņu daudzums. Mērījumi rāda, ka pēc 500 gadu ilgā relatīvā aukstuma perioda pēdējos 100—150 gados atkal atsākusies sasilšana un šī situācija var atjaunoties. Vairums Grenlandes teritorijas pašlaik ir klāta ar biezu ledus kārtu, kuras pēdējā desmitgadē novērojamā straujā kušana tiek uzskatīta par jauna klimatiskā optimuma tuvošanās pazīmi.