Vīnkes sala
Vīnkes sala (franču: Île Wiencke, angļu: Wiencke Island, spāņu: Isla Wiencke) ir ap 30 km gara un līdz 10 km plata sala Pālmera arhipelāgā Antarktikā. Sala izstiepta ziemeļaustrumu—dienvidrietumu virzienā gar Anveras salas dienvidu krastu. No Anveras to atdala Neimaijera šaurums, no dienvidaustrumos esošā Danko krasta — Žerlaša šaurums, bet Peltjē šaurums to atdala no rietumos esošās Dumēra salas. Salas lielāko daļu klāj ledāji, reljefs kalnains, četras izteiktas kalnu grēdas, lielākā no kurām ir DiFjefa kalni ar salas augstāko virsotni Savojas smaili (1415 m). Krasta līnija stipri izrobota, daudz līču un pussalu. Salu, iespējams, pirmais ieraudzīja brits Edvards Brensfīlds 1820. gada janvārī, kuģojot ar brigu Williams, bet nosauca to par zemesragu. Salu pirmais apkuģoja brits Henrijs Fosters 1829. gadā, bet krastā pirmais izkāpa vācietis Eduards Dallmanis 1873. gadā. 1898. gada 8.—9. februārī salu apkuģoja un aptuveni nokartēja Beļģijas Antarktiskā ekspedīcija Adriena Žerlaša vadībā un nosauca to par godu ekspedīcijas dalībniekam, norvēģu jūrniekam Karlam Vīnkem (Carl Augustus Wiencke), kurš gāja bojā pārkrītot pār bortu. Uz nelielās Gudjē salas Lokruā līcī Vīnkes salas ziemeļrietumu piekrastē 1944. gadā tika ierīkota Lielbritānijas militārais postenis Bāze A (vēlāk Portlokruā). Doriāna līča dienvidu krastā 1957. gadā tika ierīkota argentīniešu patversme Baiadoriana. Ap 50 m no tās 1975. gadā (pēc citiem datiem 1973. gadā) tika ierīkota britu patversme Damuāpointa, kas bija paredzēta sniega lidlauka apkalpošanai uz netālā ledus lauka.