Šelforda tolerances likums
Šelforda tolerances likums ir likumsakarība, ko 1913. gadā formulēja amerikāņu zoologs Viktors Ernests Šelfords (1877-1968), papildinot Lībiga minimuma likumu. Šī likumsakarība norāda, ka organisma attīstību, vairošanos un sastopamību, neatkarīgi no pārējo ekoloģisko faktoru pieejamības, limitē tas faktors vai faktori, kas ir nepietiekamā daudzumā vai pārsātinātības līmenī jeb faktors, kas Šelforda tolerances līknē atrodas vistuvāk tolerances diapazona robežai. Katram organismam attiecībā pret konkrētu vides faktoru pastāv noteiktas izturības robežas. Konkrētā vides faktora vērtības, kas atrodas šajās robežās, sauc par organisma tolerances intervālu attiecībā uz šo faktoru. Pārsniedzot tolerances intervāla robežas, organisma turpmākā eksistence vairs nav iespējama.