Kanons sakrālajā mākslā
Kanons sakrālajā mākslā ir vispārpieņemtu stingru likumu kopums, kas reglamentē mākslas darba kompozīciju, kolorītu, ko izstrādājusi, ieviesusi un sankcionējusi baznīca. Pastāv vispārīgie kristīgās baznīcas mākslas kanoni, kas veidojušies gadsimtu gaitā un ir kopīgi visām kristīgajām konfesijām, kā arī īpaši kanoni atsevišķām kristīgajām konfesijām. Izteikti atšķirīgi ir Austrumu un Rietumu kristīgās baznīcas mākslas kanoni. „Grieķu valodas vārds canon, no kura atvasināts termins „kanons”, sākotnēji nozīmēja „niedre”, taču laika gaitā tam tika piešķirtas aizvien jaunas nozīmes: „mēraukla”, „noteikums”, „mērķlīnija”. No šādas tīri materiālas nozīmes pamazām tika atvasināta arī pārnestā nozīme — „mērs”, „standarts”, „norma” vai „paraugs”. Tā, piemēram, par kanonu varēja saukt kādu likumu. Sastādot standarta, normatīvu darbu sarakstus, vārds kanons ieguva nozīmi „saraksts”.” Piemēram, „apmēram no 350. gada Bībeles grāmatas tika dēvētas par „kanoniskām”, tas nozīmē tādām, kas „pieder kanonam” vai ir „daļa no kanona”. Runājot par Jaunās Derības kanonu, runājam par Jaunās Derības rakstu kopumu jeb krājumu, kas ir normatīvs baznīcai. Visbiežāk kanons tiek lietots vizuālajās mākslās: glezniecībā, tēlniecībā un grafikā, arī sakrālajā arhitektūrā un interjera mākslā. Savi kanoni ir arī kristīgajā mūzikā. Kanons (gr. val. canon): stingri noteikta, tradicionāla un vispārpieņemta norma; mākslas paņēmienu vai likumu kopums, kurus attiecīgajā laikmetā uzskatīja par obligātiem, kā arī darbs, ko uzskatīja par normatīvu paraugu. Sakrālajā (lat. sacred — svēts; tāds, ko nošķir no ikdienišķā jeb profānā, ko dziļi ciena un pielūdz) mākslā pieņemtais kanons ir aizsardzības mehānisms, aizliegums kaut ko mainīt pastāvošajā modelī. Ja kaut kas tiek ietverts kanonā, tad to vairs nav iespējams mainīt. Kanons ir standarts, paraugs, normatīvs piemērs, uz ko tiekties. Kanons mākslas darbā nosaka proporciju sistēmu, kā arī — kultūras, mākslas darbu vērtību kategoriju normēšanu, mākslas žanru, stila attīstību. Kanona elementi ir kompozīcija, kolorīta normas, proporciju sistēma, dotā tipa attēla ikonogrāfija. Kanons nosaka māksliniecisko paņēmienu vai noteikumu kopumu, kas ir obligāti vienā vai citā gadsimtā.