Zemgales bīskapija
Zemgales bīskapija (latīņu: episcopatus Semigallie vai Semigallorum, 1226—1251) bija 13. gadsimtā īslaicīgi izveidota bīskapija tiešā Romas pāvesta pakļautībā, kurā bija paredzēts iekļaut ne tikai visas zemgaļu, bet arī sēļu un žemaišu apdzīvotās zemes mūsdienu Latvijas un Lietuvas teritorijās. Tā kā šo zemju pakļaušana un kristīšana nevedās kā plānots, bīskapa un viņa domkapitula pakļautībā atradās tikai neliela teritorija Upmales zemē ap Mežotnes pilskalnu. Pēc krustnešu karagājiena uz Zemgali (1250) un vienošanās par Lietuvas dižkunigaiša Mindauga kristīšanu 1251. gadā Zemgales bīskapija tika likvidēta un sadalīta starp Rīgas bīskapu (2/3) un Livonijas ordeni (1/3). 1417. gadā jau pēc žemaišu kristīšanas Zemgales bīskapija formāli atjaunota tikai tai sākotnēji paredzētās teritorijas dienvidu daļā kā Žemaitijas bīskapija.