Donatello
Šis raksts ir par mākslinieku. Par citām jēdziena Donatello nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu. Donatello (īstajā vārdā Donatello di Nikolo di Beto Bardi (Donato di Nikolo di Beto Bardi); dzimis ap 1386. gadu, miris 1466. gada 13. decembrī) bija itāļu renesanses mākslinieks. Viņš bija apveltīts ar daudzpusīgu talantu un bija īsts novators sava laika tēlniecībā. Balstīdamies uz rūpīgām dabas un antīko meistaru darbu studijām, viņš pirmais no renesanses meistariem panāca apaļskulptūras stabilu nostatījumu un visas skulpturālās masas viengabalainību. Skulptūras stabilitāte, pat tās statiskuma zināma idealizācija bija Donatello ieguldījums tēlniecībā. Donatello pirmais no renesanses tēlniekiem sāka arī atveidot kailu cilvēka ķermeni, pirmais Eiropas mākslā atlēja bronzā pilnplastikas tēlu. Viņš intensīvi piedalījās lineārās perspektīvas izstrādāšanā un izmantoja to savos sižetiskajos ciļņos. Visi Donatello radītie tēli ir spilgti individualizēti, heroizēti un atspoguļo bagātīgu garīgo dzīvi. Donatello mākslinieciskā savdabība atklājās jau viņa pirmajos darbos, kurus viņš 1415. — 1417. g. darinājis Florences Sv. Miķeļa baznīcai (marmorā cirstas kristiešu svēto un Bībeles praviešu statujas). Tajās saskatāms antīkajām tradīcijām tuvais plastisko formu un proporciju risinājums. Renesanses gara ideālus vēl vairāk iemieso Donatello bronzā atlietā Dāvida statuja (1428 — 1432). Pēc Vecās Derības leģendas Dāvids bijis gans, kas uzvarējis milzi Goliātu un tā paglābis ebreju tautu no briesmām. Tēlnieks Dāvidu attēlojis brīdī, kad cīņa beigusies un jaunais gans mierīgi apcer savu uzvaru. Tēls veidots kā kailfigūra, būtībā tas ir renesanses posma pirmais kailais pilnplastikas tēls, kam sekoja daudzi citi. Kaut arī darināta pēc antīko tradīciju parauga, Dāvida figūra ir traktēta ļoti individuāli un atspoguļo renesanses posmā valdošās noskaņas. Ap 1445. — 1450. g. Donatello atlēja bronzā un Padujā uzstādīja monumentālu kondotjera Gatamelatas jātnieka statuju, kas ir pirmā šāda veida statuja renesanses mākslā. Tai ir raksturīgs skulpturālo formu lakonisms un vispārinājums, silueta vienkāršība un kustību atturīgums. Tajā pašā laikā iezīmēta arī tēla individualitāte, pat portretiskums.