Gotiskā literatūra
Gotiskā literatūra ir literatūras virziens, kas radās apmēram XVIII gs. vidū un īpašu uzplaukumu piedzīvoja XVIII un XIX gs. mijā. Šis virziens būtībā uzplauka līdz ar romantisma literatūru (tāpat kā romantismā, liela nozīme tajā ir individuālajam pārdzīvojumam un groteskai); tematiski gotiskās literatūras centrā ir šausmas (gan garīgas, gan fiziskas), noslēpumi, pārdabiskais, apsēsti nami (īpaši pilis), tumsa, nāve, iznīcība, līdzinieki, ārprāts (īpaši sieviešu tēlos), lāsti, dažādi rituāli u.tml. Par pirmo gotiskās literatūras darbu uzskata vai nu Tobiasa Smoleta "Grāfa Ferdinanda Fetoma piedzīvojumi" (The Adventures of Ferdinand Count Fathom, 1753), vai Horasa Volpola romānu "Otranto pils" (The Castle of Otranto, 1764). Gotiskās literatūras nosaukumu saista ar tolaik aktuālajiem priekšstatiem par viduslaikiem kā par mežonīgu, asiņainu un barbarisku periodu cilvēces vēsturē. Īpaša nozīme gotiskajai literatūrai bija šausmu literatūras (it sevišķi spoku stāstu) attīstībā.