Neolīts Kosovā
Neolīts Kosovā, jeb jaunākais akmens laikmets Kosovas teritorijā aizsākās apmēram pirms 8500 gadiem. Holocēna siltais, mitrais klimats, kas šai reģionā sākās drīz pēc pēdējā ledus laikmeta ledus nokušanas, izraisīja dabas pārmaiņas, kas atspoguļojās cilvēkos, florā un faunā. Šī klimatiskā stabilizācija ietekmēja cilvēku dzīvi un aktivitātes; cilvēku sabiedrībai šai laikā ir raksturīgas pārmaiņas sabiedrības organizācijā un pastāvīgu apmetņu izveidošana sausās vietās, upju krastu tuvumā un auglīgās plakankalnēs. Neolīta cilvēks akmeni izmantoja ieročiem, darbarīkiem un celtniecībai. Neolīta kultūras raksturojumu nosaka iegūtā tās arheoloģiskā dokumentācija. Šai periodā notika lielas pārmaiņas, tostarp pāreja no medībām un vākšanas uz lauksaimniecību un pastāvīgām apmetnēm. Tika pieradināti dzīvnieki un gatavoti keramikas izstrādājumi. Cilvēki pārgāja no nomadu uz pusnomadu dzīvesveidu; zemkopība kļuva par galveno saimniecisko darbību, un zeme tika apstrādāta ar akmens, kaula, ragu un koka darbarīkiem. Sievietes darināja apģērbu, keramiku, rūpējās par bērniem un sīkiem mājdzīvniekiem, gatavoja ēdienu. Lielākā daļa šā laika antropomorfo figūriņu attēlo sieviešu ķermeņus. Neolīta ekonomikas pamatā bija lauksaimniecība, darbarīku, ieroču un keramikas ražošana, mājdzīvnieku pavairošana un audzēšana, medības un zvejniecība. Tāpēc apdzīvotās vietas tika izveidotas netālu no dabas resursiem. Lielākajā daļā neolīta vietu Kosovā ir mājokļi, kas būvēti no apmetņu tuvumā esošajiem materiāliem: būdām ar koka karkasiem un sijām, kas pārklātas ar zemi, sajauktu ar auzu pelavām, ar jumtiem, kas izgatavoti no savītām niedrēm un rudzu pelavām. Lai gan arheologi un akadēmiķi strīdas par precīziem neolīta datumiem Balkānos, parasti tiek uzskatīts, ka šis laikposms ilga no 6500 līdz 3500 p.m.ē. Alu un klinšu māksla apliecina alu izmantošanu kā pagaidu patversmes un pielūgsmes vietas. Primārais kults tolaik bija dieviete—māte, un neolīta sabiedrība bija matriarhāla.