Rīgas Horālā sinagoga
Rīgas Horālā sinagoga (ivritā: בית הכנסת הכוראלי של ריגה) dibināta 1871. gadā, atradās Rīgā, Emīlijas Benjamiņas ielā 25 (Emīlijas Benjamiņas un Dzirnavu ielas krustojums). Līdz Otrajam pasaules karam tā bija lielākā sinagoga Rīgā. Projekta autors — arhitekts Hardenaks. Sinagogas projektēšana sākās 1868. gadā, celtniecība pabeigta 1871. gadā. Arhitektūrā bija sastopami vairāki stili, taču dominējošais bija neorenesanse. Ievērojot tradīcijas, blakus sinagogai tika uzcelta arī rituālā pirts — mikva. Sinagoga bija slavena visā pilsētā ar saviem kantoriem un koriem. Ebreju svētku laikā kantorus un korus nāca klausīties arī citu reliģiju ticīgie. 1941. gada 4. jūlijā, pēc tam, kad Rīgu bija ieņēmuši nacistiskās Vācijas spēki, vācu armija kopā ar Arāja komandu sinagogu nodedzināja. Ugunsdzēsējiem vajadzēja uzmanīt, lai uguns nepārmestos un blakus ēkām, taču pašu sinagogu dzēst viņiem netika ļauts. Iespējams, ka dedzināšanas rezultātā gājuši bojā cilvēki, kuri atradās celtnes iekšienē, par kuru skaitu viedokļi ir dažādi. Piemēram, pēc vēsturnieka Andrieva Ezergaiļa ziņām upuru skaits nevarētu būt lielāks par 10. Pēc Otrā pasaules kara beigām nodegusī sinagoga tika nolīdzināta ar zemi un tās vietā padomju vara izveidoja skvēru. 1988.g. šajā vietā tika uzstādīts piemiņas akmens ar Dāvida zvaigzni. Izmantojot bijušās sinagogas atrašanās vietā atrastos arheoloģiskos artefaktus, 1993. gadā tajā pēc arhitekta Sergeja Riža projekta tika uzcelts memoriāls, kas atgādina sinagogas drupas, bet 2007. gadā blakus drupām tika atklāts piemineklis Žanim Lipkem un citiem Latvijas ebreju glābējiem. Piemineklis simbolizē lielo krītošo sienu, kura draud iznīcināt ebreju tautu, un vairākas kolonnas, kuras šo sienu notur. Uz kolonnām iemūžināti visu glābēju vārdi, kuri Otrā pasaules kara laikā paglāba no nāves pāri 400 ebreju.