Sirds ritma variabilitāte
Sirds ritma variabilitāte (angļu: heart rate variability (HRV)) ir fizioloģiska parādība laika intervālos starp sirdsdarbības sitieniem. To mēra ar variāciju un sitienu intervālu izmaiņām. Citi izmantotie termini ietver: "cikla garuma variabilitāte", "R — R variabilitāte" (kur R ir punkts, kas atbilst EKG viļņa QRS kompleksa maksimumam; un RR ir intervāls starp secīgajiem R), un "sirds perioda variabilitāte". Sitienu noteikšanai tiek izmantotas šādas metodes: EKG, asinsspiediens, ballistokardiogrammas, un pulsa viļņu signāls, kas iegūts no fotopletismogrāfijas (PPG). EKG tiek uzskatīts par labāku, jo tas nodrošina skaidru viļņu formu, kas ļauj vieglāk izslēgt sirds sitienus, kuru izcelsme nav sinoatriālajā mezglā. Termins "NN" tiek izmantots RR vietā, lai uzsvērtu to, ka apstrādātie sitieni ir "normāli" sitieni.