Austrumslāvu valodas
Austrumslāvu valodas ir viens no slāvu valodu atzariem. Šīs valodu grupas valodas izplatītas Austrumeiropā, Ziemeļāzijā. Pēc pratēju skaita lielākā austrumslāvu valoda ir krievu valoda, kurā runā aptuveni 150 miljoni cilvēku kā dzimtajā valodā un vēl daudzi miljoni kā otrajā valodā, tā ir daļēji izplatīta kā lingua franca postpadomju valstīs. Ukraiņu valoda ir otra lielākā austrumslāvu valoda ar aptuveni 40 miljoniem runātāju. Tā ir oficiālā valoda Ukrainā un tai ir liela nozīme ukraiņu nacionālās identitātes veidošanā. Baltkrievu valoda ir trešā lielākā austrumslāvu valoda, ar apmēram 7—9 miljoniem runātāju. Tā ir viena no oficiālajām valodām Baltkrievijā, lai gan krievu valoda ir plašāk lietota. Dažkārt atsevišķi tiek izdalīta arī rusīnu valoda, kas citos avotos atkal tiek uzskatīta par ukraiņu valodas dialektu. Tiek uzskatīts, ka austrumslāvu valodas ir cēlušās no senaustrumslāvu valodas. Šī senā valoda attīstījās līdz ar Kijivas Krievzemes kristianizāciju 988. gadā un pirmo valsts struktūru veidošanos. 14.—16. gadsimtā, pēc Kijivas Krievzemes krišanas un teritorijas sadalīšanas starp Lietuvas dižkunigaitiju un Polijas karalisti, austrumslāvu valodas sāka attīstīties atšķirīgā virzienā. Vietējie dialekti un ārējie ietekmju faktori, piemēram, poļu un lietuviešu valodas ietekme, veicināja dažādu valodas variantu veidošanos, kas galu galā kļuva par atsevišķām krievu, ukraiņu un baltkrievu valodām. Šajā laikā arī notika pārmaiņas rakstībā un gramatikā, kas noveda pie katras valodas unikalitātes attīstības. Piemēram, Krievijā, līdz ar Ivana IV valdīšanas nostiprināšanu, izveidojās spēcīgāka centralizēta valoda, kamēr Ukrainas un Baltkrievijas teritorijās valodu attīstību vairāk ietekmēja Polijas un Lietuvas politiskā vara.