Aromūnu nacionālisms
Aromūnu nacionālisms (aromūnu: Natsionalismu armãneascu) ir ideoloģija, kas apliecina aromūnus kā atsevišķu nāciju. Liela daļa aromūnu ir attālinājušies no nacionālistiskām tēmām, piemēram, savas nacionālas valsts izveides vai etniskās autonomijas sasniegšanas valstīs, kurās viņi dzīvo. Neskatoties uz to, aromūniem ir sava etniskā identitāte un lepnums. Vēsturē aromūnu nacionālisti bieži tika sadalīti progrieķiskajās un prorumāniskajās frakcijās. Grieķu un bulgāru bandu atkārtotās vajāšanas, uzbrukumi un slepkavības pret aromūniem Osmaņu impērijā veicināja aromūnu nacionālismu, ko vēl vairāk veicināja dažu aromūnu darbība Rumānijā. 1917. gadā Itālijas karaspēka klātbūtnes laikā Grieķijā Pirmā pasaules kara laikā aromūnu nacionālistu grupa mēģināja izveidot aromūnu valsti, ko atbalstīja Rumānija. Tomēr Itālijas karaspēks galu galā atkāpās, un Grieķijas varas iestādes pēc tam vajāja šo grupējumu. Šāds projekts tika atjaunots Otrajā pasaules karā pēc ass iebrukuma Grieķijā, un 1941. gadā tika nodibināta Pindus Firstiste, kuru vadīja aromūnu nacionālists Alkibiads Diamandi . Neskatoties uz reālas politiskās varas trūkumu, šai Firstistei bija savi militārie spēki — Romas leģions, kas sadarbojās ar fašistu itāļu un nacistiskās Vācijas spēkiem. Aromūnu valoda tika noteikta par oficiālo valodu, grieķu valodas lietošana tika aizliegta un tika mēģināts izveidot aromūnu parlamentu. Tomēr ass spēki atkāpās, un grieķu pretestība ar vairākiem aromūnu locekļiem pārņēma reģionu 1944. gadā. Mūsdienās izplatīta aromūnu frāze, kas pauž etnisko lepnumu, ir S-bãneadzã Armãnamea ("Lai dzīvo aromūni"). Vēl viena slavena frāze ir Armãnlu nu cheari ("Aromūns neiet bojā").