Urāna pavadoņi
Urānam ir zināmi 27 pavadoņi. Tie visi ir nodēvēti Viljama Šekspīra un Aleksandra Poupa darbu varoņu vārdos. Pirmos divus pavadoņus, Titāniju un Oberonu, 1787. gadā atklāja angļu astronoms Viljams Heršels. Nākamos divus pavadoņus (Arielu un Umbrielu) 1851. gadā atklāja britu astronoms Viljams Lasels. Pēc gandrīz gadsimtu garas pauzes, 1948. gadā Džerards Koipers atklāja Mirandu. Pārējos pavadoņus atklāja pēc 1985. gada, kad Urāna sistēmu pētīja starpplanētu zonde „Voyager 2”, kā arī, izmantojot teleskopus. Urāna pavadoņi ir mazākie starp pārējo Saules sistēmas gāzu planētu pavadoņiem, tā piecu lielāko Urāna pavadoņu kopējā masa veido mazāk kā pusi no Tritona masas. Titānija ir lielākais no Urāna pavadoņiem. Tā rādiuss ir 788,9 km vai mazāk kā puse no Mēness rādiusa. Titānija pēc izmēra ir astotais lielākais pavadonis Saules sistēmā. Kopumā Urāns ir apmēram 10 000 reižu masīvāks par visu savu pavadoņu kopējo masu. Urāna pavadoņi nosacīti tiek iedalīti trīs grupās: iekšējie pavadoņi (13), lielie pavadoņi (5) un neregulārie pavadoņi (9). Iekšējie un lielie pavadoņi rotē tajā pašā virzienā kā Urāns, kamēr neregulārajiem pavadoņiem (izņemot Margaretu) rotācijas virziens ir vērsts pretēji.