Upene
Melnā upene (latīņu: ribes nigrum) ir daudzgadīgs, līdz 1,5 m augsts ērkšķogu dzimtas krūms. Diezgan bieži sastopams savvaļā mitros mežos, krūmājos, upju krastmalās. Bieži audzē dārzos. Dzinumi ar matiņiem, sākumā bāli, bet uz vasaras beigām jau brūngani. Lapas pamīšus, vienkāršas, 5 - 10 cm garas un platas, trīsdaivainas vai retāk piecdaivainas, blāvas, virspusē kailas, tumši zaļas, apakšpusē gaišākas, gar dzīslām ar matiņiem un ar dzelteniem punktveida dziedzerīšiem, lapas mala divkārt rupji zobaina. Zied maijā un jūnijā. Ziedi sakopoti līdz 8 cm garos ķekaros, katrā ķekarā 5 - 10 ziedi, pie zieda kāta pamata viena vai divas mazākas ovālas vai lancetiskas pieziedlapas. Ziedi 0,7 - 0,9 cm gari, violeti vai sārti pelēki. Kauss zvanveida, klāts ar sveķu dziedzerīšiem, spilvains. Kauslapas 5, garenas, strupas, atliekušās, divreiz garākas par vainaglapām. Vainaglapas 5, saaugušas. Putekšņlapas 5, apmēram tikpat garas, kā kauslapas. Sēklotne vidēja, kaila vai spilvaina. Irbulis ar 2 drīksnām. Auglis - melna, retāk brūngana vai zaļgana oga. Tā ir pamatsuga gandrīz visām upeņu kultūras šķirnēm. Ogas satur C vitamīnu, A provitamīnu (karotīnu), B1 vitamīnu, P vitamīnu. Upenēs C vitamīna ir 5 reizes vairāk nekā zemenēs un apmēram 5 - 8 reizes vairāk nekā citrusaugu augļos. Pumpuri un ziedi satur 0,75% ēteriskās eļļas. Lapas izmanto dārzeņu konservēšanai. Tautas medicīnā lapu novārījumu lieto reimatisma ārstēšanai un arī kā diurētisku un sviedrējošu līdzekli.