Planka konstante
Planka konstante, ko apzīmē ar h, ir fizikas konstante, ko izmanto, lai aprakstītu kvantu īpašības. Tai ir būtiska nozīme kvantu mehānikas teorijā, un tā ir šādi nosaukta par godu ievērojamajam zinātniekam Maksam Plankam, kurš to atklāja 1900. gadā. Planka konstante pirmo reizi tika aprakstīta kā proporcionalitātes koeficients starp fotona enerģiju E un tā saistīto elektromagnētiskā viļņa frekvenci ν. Šī sakarība starp enerģiju un frekvenci tiek saukta par Planka sakarību vai Planka–Einšteina vienādojumu: E = h ν . {\displaystyle E=h\nu .\,}