Cēzarauguta
Cēzarauguta (latīņu: Colonia Caesaraugusta) bija romiešu pilsēta (mūsdienu Saragosa), kas 14. gadā pr.Kr. (iespējams, 23. decembrī) tika pasludināta par Romas imūno koloniju iepriekšējās ļoti romanizētās ibēru pilsētas, Saldujes, vietā. Tās dibināšana notika Spānijas provinču reorganizācijas ietvaros, kuru pasludināja Augusts Oktaviāns pēc viņa uzvaras Kantabrijas karos. Jaunā pilsēta ieguva nosaukumu "Colonia Caesar Augusta". Tai tika dota privilēģija nest tās dibinātāja pilno vārdu, kurš uzticēja savu deductio, kā arī daudzus citus impērijas pienākumus savam ģenerālim un tuvam draugam Markam Vipsānijam Agrippam. Pilsētas dibināšanā piedalījās leģionāri-veterāni no 4. Maķedonijas, 6. Uzvarošā (Victrix) un 10. Pāru (Gemina) leģioniem, kas ieguva augstas karošanas prasmes smagās kampaņās pret astūriešiem un kantabriem, ar nodomu garantēt teritorijas aizsardzību, kā arī nodrošināt Romas varas klātbūtni. Cēzaraugutai bija imūnās kolonijas statuss, kas deva tai dažādas privilēģijas, kā, piemēram, kalt savu naudu vai atbrīvošanu no nodokļu maksājumiem. Jaunie pilsoņi tika pieskaitīti Aniju ciltij. Ibērijas teritoriju reorganizācijas gaitā tika izveidotas trīs provinces: Tarrakonas Spānija, Bētika un Luzitānija, kas savukārt bija sadalītas juridiskajos konventos, t.i. vairākos nelielos apgabalos ar administratīvajām un tiesu funkcijām. No tiem tas, kuru pārvaldīja Cēzarauguta, bija viens no lielākajiem Tarrakonas Spānijas provincē. Tā uzreiz galveno lomu reģiona pārvaldē, paņemot to no Celsas (mūsdienās Velilja de Ebro). Pilsētas uzplaukuma periodā 1. un 2. gadsimtā tika uzceltas nozīmīgas sabiedriskās celtnes, no kurām dažas ir redzamas arī mūsdienās: forums un osta, kas padarīja Cēzaraugutu par galveno preču sadalītāju Ebro ielejā, romiešu termas, teātris un pilsētas pirmais tilts, kas atradās pašreizējā Akmens tilta vietā. Ūdeņiem arī bija nozīmīga loma Cēzaraugutā, gan izvietojuma dēļ Ebro upes krastā blakus Uervas un Galego ietekām, gan arī sarežģītas ūdensapgādes un irigācijas sistēmas dēļ. Blakus termālajiem avotiem tika dokumentētas daudzas cisternas, drenāžas kolektori, kā arī dažādi svina un kanalizācijas cauruļu iecirkņi.