Igaunijas Valsts vecākais
Igaunijas Valsts vecākais (igauņu: riigivanem) bija Igaunijas valsts un valdības vadītāja nosaukums no 1920. gada, kad Igaunijas Satversmes sapulce 2. jūlijā pieņēma "Igaunijas Republikas konstitūcijas ieviešanas un Rīgikogu vēlēšanu, referenduma un tautas iniciatīvas likumu". Tas noteica, ka Igaunijas valdība sastāv no parlamenta vēlētiem ministriem un Valsts vecākā, kura pienākumos ietilpst Igaunijas Republikas pārstāvēšana un valdības darbības vadīšana. Tātad Igaunijas Valsts vecākais pildīja gan Ministru prezidenta, gan arī valsts galvas funkcijas, reprezentējot valsti iekšzemē un ārzemēs. Dažādās valodās viņa nosaukuma oficiālais tulkojums bija atšķirīgs (vācu: Staatspräsident, krievu: Глава Республики, angļu: State Head/President, franču: Chef d’Etat/President). Pēc nacionālistiskās vabsu kustības ierosinājuma 1933. gadā oktobrī ar Igaunijas vēlētāju vairākuma atbalstu tika radikāli grozīta konstitūcija, kas deva Valsts vecākajam plašas pilnvaras un ierobežoja parlamenta un valdības neatkarību. Nākamajā gadā bija jānotiek Valsts vecākā vēlēšanām, kurās vabsu kustība cerēja uz sava kandidāta uzvaru, tomēr 1934. gada 12. martā Konstantīns Petss kopā ar ģenerāli Laidoneru un citiem sazvērniekiem veica valsts apvērsumu, kura rezultātā valstī tika ieviests ārkārtas stāvoklis. Politiskās partijas tika aizliegtas un mediji tika pakļauti cenzūrai. Līdz ar jauniem grozījumiem konstitūcijā K. Petss 1937. gadā kļuva par Igaunijas prezidentu - reģentu, bet 1938. gadā par pirmo Igaunijas prezidentu. Valdības vadītājus atsāka dēvēt par Igaunijas premjerministriem.