Elektromagnētiskā lauka potenciāls
Elektromagētisko lauku var raksturot ar diviem lauka potenciāliem: skalāro potenciālu φ   {\displaystyle \varphi \ } un vektorpotenciālu A →   {\displaystyle {\vec {A}}\ } . φ   {\displaystyle \varphi \ } ir līdzīgs potenciālam mehānikā: potenciāla spēka F →   {\displaystyle {\vec {F}}\ } laukam ir potenciāls φ   {\displaystyle \varphi \ } un F → = grad ⁡ φ   {\displaystyle {\vec {F}}=\operatorname {grad} \varphi \ } , bet potenciālā enerģija U = − φ   {\displaystyle U=-\varphi \ } . Potenciāls φ   {\displaystyle \varphi \ } (vai potenciālā enerģija U   {\displaystyle U\ } ) spēka lauku F →   {\displaystyle {\vec {F}}\ } nosaka viennozīmīgi, bet apgrieztais apgalvojums nav pareizs - zinot spēka lauku, potenciālu viennozīmīgi nevar atrast. Potenciāli φ   {\displaystyle \varphi \ } un φ ′ = φ + const ⁡   {\displaystyle \varphi '=\varphi +\operatorname {const} \ } atbilst vienam un tam pašam spēka laukam, jo F → ′ = grad ⁡ φ ′ = F →   {\displaystyle {\vec {F}}'=\operatorname {grad} \varphi '={\vec {F}}\ } .