Web servera direktoriju indekss
Kad HTTP klients (parasti tīmekļa pārlūkprogramma) pieprasa URL, kas norāda uz direktoriju struktūru, nevis uz faktisko tīmekļa lapu direktoriju struktūrā, tīmekļa serveris parasti piegādās noklusējuma lapu, ko bieži dēvē par galveno vai "index" (rādītāja) lapu. Parasti šādas lapas faila nosaukums ir index.html, taču lielākā daļa mūsdienu HTTP serveru piedāvā konfigurējamu failu nosaukumu sarakstu, ko serveris var izmantot kā indeksu. Ja serveris ir konfigurēts, lai atbalstītu servera puses skriptēšanu, sarakstā parasti ir iekļauti ieraksti, kas ļauj dinamisku saturu izmantot kā rādītāja (index) lapu (piemēram, index.cgi, index.pl, index.php, index.shtml, index.jsp, default.asp ), lai gan piemērotāk būtu norādīt HTML izvadi (index.html.php vai index.html.aspx ), jo to nevajadzētu uzskatīt par pašsaprotamu. Piemērs ir populārais atvērtā pirmkoda tīmekļa serveris Apache, kur failu nosaukumu sarakstu kontrolē DirectoryIndex direktīva galvenā servera konfigurācijas failā vai šīs direktorijas konfigurācijas failā. Ir iespējams vispār neizmantot failu paplašinājumus un būt neitrāliem pret satura piegādes metodēm, kā konfigurēt iestatījumus, lai serveris automātiski izvēlētos labāko failu satura sarunās. Ja serveris nevar atrast failu ar kādu no tā konfigurācijā norādītajiem nosaukumiem, tas var vai nu atgriezt kļūdu (parasti 403 Index Listing Forbidden vai 404 Not Found), vai arī ģenerē savu rādītāja lapu, kurā uzskaitīti direktorijā esošie faili. Parasti šī opcija, ko bieži sauc par autoindex, ir arī konfigurējama.