Vjetnamas karš
Vjetnamas karš, kas pazīstams arī kā Otrais Indoķīnas karš, bija Aukstā kara perioda karš, kas notika pēc Francijas sakāves Pirmajā Indoķīnas karā Vjetnamā, Laosā un Kambodžā no 1955. gada 1. novembra līdz Saigonas krišanai 1975. gada 30. aprīlī, lai novērstu Vjetnamas atkalapvienošanos zem komunistu varas. Tajā piedalījās Vjetnamas Republika (Dienvidvjetnama) ar ASV un citu valstu atbalstu, pret Vjetnamas vietējo partizānu atbrīvošanās fronti (Vjetkongs) un Vjetnamas Demokrātiskās Republikas armiju (Ziemeļvjetnama), kuru atbalstīja galvenokārt Ķīna un Padomju Savienība. Tiek lēsts, ka karā bojā gāja starp vienu miljonu un 5,7 miljoniem cilvēku. ASV zaudēja 58 159 karavīrus un vairāk nekā 1700 cilvēku pazuda. Konflikts sākās ar mēģinājumu apvienot divas "Vjetnamas" vienā valstī, kurā valdītu PSRS un Ķīnas kontrolēta komunistu valdība. Pasākumi, lai novērstu atkalapvienošanos, kopā ar neapmierinātību pret Dienvidvjetnamas korumpēto un neefektīvo valdību, ko atbalstīja ASV, izraisīja Nacionālās atbrīvošanās frontes "Vjetkongs" izveidošanu, kuru uzreiz atbalstīja toreizējā Padomju Savienība un Mao Dzeduna vadītā Ķīna. Karš tika sadalīts četros posmos: sākotnējais posms, ar Saigonas teritorijas zaudēšanu; otrais posms, kad karā ienāca ASV karaspēks un kad tā atguva pusi no zaudētās teritorijas; trešais posms, kurā ASV sāka pakāpenisku atkāpšanos; pēdējais posms, kas sākās ar Parīzes miera līguma parakstīšanu 1973. gadā. Tad Vjetnamas Demokrātiskās Republikas armija ieņēma Saigonu un 1976. gada 2. jūlijā apvienoja abas valstis ar nosaukumu Vjetnamas Sociālistiskā Republika. Pirmie trīs posmi aizritēja bez tradicionālo frontes līniju veidošanas, tajos notika teroristu un partizānu karš, to misija bija "meklēt un iznīcināt". Pēdējais posms bija parasts karš. Bet kara beigas bija tikai Indoķīnas kara pauze. Pēc iebrukumiem Kambodžā un Laosā komunisti šajās valstīs ieguva varu un tās sāka sadarboties ar Vjetnamu un Austrumķīnu. Turpretī ASV beidza intensīvi iejaukties ārvalstu politikā. Zināms, ka karā dienēja aptuveni 400 latviešu (ASV Bruņoto spēku un Austrālijas armijas rindās), no kuriem 200 bija virsnieki (piemēram, kara ķirurgs Kristaps Keggi), bet 200 - zemākas pakāpes karavīri. Krita vai bez vēsts pazuda vismaz 14 no tiem. Ir apgalvojumi, ka latvieši dienējuši arī kā ziemeļvjetnamiešu instruktori PSRS Gaisa spēku rindās karā.