Emils Hāha
Emils Hāha (čehu: Emil Hácha; dzimis 1872. gada 12. jūlijā, miris 1945. gada 27. jūnijā) bija čehu jurists un politiķis. Čehoslovākijas prezidents no 1938. gada 30. novembra līdz 1939. gada 14. martam, kā arī Vācijas kontrolētās Bohēmijas un Morāvijas protektorāta Valsts prezidents. Pēc 1939. gada, kad Čehija faktiski atradās Vācijas kontrolē, nekādu būtisku ietekmi varā nespēlēja. Studējis tieslietas Kārļa Universitātē Prāgā. Nodibinoties Čehoslovākijas valstij, kļuva valsts Augstākās Administratīvās tiesas priekšsēdētāja vietnieku (1919. gadā), bet vēlāk - par priekšsēdētāju (1925. gadā). Kad 1938. gadā Minhenes vienošanās rezultātā Čehoslovākija zaudēja Sudetu apgabalu, Čehoslovākijas prezidents Edvards Benešs demisionēja un devās trimdā, bet par valsts prezidentu tika izraudzīts Emils Hāha. 1939. gada 14. martā Ādolfs Hitlers uzaicināja Hāhu uz Berlīni un ar klajiem draudiem piespieda parakstīt vienošanos par Čehoslovākijas okupāciju. Emils Hāha palika par Bohēmijas un Morāvijas protektorāta vadītāju, bet Slovākija kļuva formāli neatkarīga. Pēc tam, kad 1945. gada maijā Prāgu ieņēma Sarkanā armija un tika atjaunota Čehoslovākija, Hāha tika arestēts un neskaidros apstākļos cietumā mira.