Bergmaņa lācis
Bergmaņa lācis (Ursus arctos piscator) ir lāču dzimtas (Ursidae) viena no brūno lāču (Ursus arctos) pasugām. Bergmaņa lācis, iespējams, ir izmirusi pasuga un tas dzīvoja Kamčatkas pussalā. Šo pasugu identificēja zviedru zoologs Stens Bergmans 1920. gadā. Bergmaņa lācis tika klasificēts kā atsevišķa pasuga, jo to kažoka krāsa bija atšķirīga no pārējiem Kamčatkas brūnajiem lāčiem, kažoks tiem bija absolūti melns, kā arī pēdu nospiedumi zemē bija milzīgi, 36 x 25 cm. Bergmaņa lāča pēdu nospiedumi bija izteikti lielāki nekā pārējiem lāčiem. Kopš 1936. gada šie lāči vairs netika novēroti. Daudzi entuziasti uzskata, ka aukstā kara laikā, laikā, kad Padomju vara šo teritoriju bija slēgusi jebkādām aktivitātēm, lācis ir varējis atjaunot savu populāciju. Interese par Bergmaņa lāci atjaunojās 1960. gados. Vietējais mednieks Rodions Sivolobovs ziņoja, ka reizēm var sastapt neparasti lielus lāčus. Vietējie tos sauc par "dieva lāčiem", jo tie ir ļoti lieli. Balstoties uz Sivolobova apraksta, biologs N.K. Vereščagins izteica minējumu, ka dieva lāči varētu būt izmirušie milzu īssejas lāči (Arctodus simus). Pārējie zinātnieki nepieņēma krievu biologa versiju, jo milzu īssejas lāča fosilijas nekad nav atrastas ārpus Amerikas, lai gan cilvēkiem patīk ieklausīties krievu biologa teiktajā.