Šabis
Šabis jeb Šābis (rakstos: Schabe, Schabbe) bija 1259. gada zemgaļu sacelšanās pret Livonijas ordeni karavadoņa iesauka, kas varētu nozīmēt "skābais". Pēc tam, kad zemgaļu senie sabiedrotie žemaiši un nekristītie kurši sakāva krustnešus Skodas kaujā, zemgaļi pēc Šabja ierosmes izraidīja katoļu garīdzniekus un fogtus, kas ievāca nodevas pēc 1254. gada aprīlī veiktās Zemgales sadalīšanas starp Rīgas arhibīskapu un Livonijas ordeni. Rakstītos avotos karavadonis Šabis kā "viens brašs [kara]varonis, saukts Šabe" (ein vromer helt, hieß Schabe) minēts Livonijas Atskaņu hronikā. Otro reizi rakstos Šabja vārds (Schabbe) pieminēts 1260. gada jūnijā Lietuvas karaļa Mindauga parakstītajā dokumentā, kurā karalis apsolīja dāvināt savu valsti Vācu ordenim gadījumā, ja pēc viņa nāves nebūtu likumīgu mantinieku. Kā liecinieki dokumentā pieminēti Kulmas bīskaps, Livonijas ordeņa mestrs Andreass no Felves un citi dižciltīgie: Lengvīns (Langwinus sororius noster), Ligeiķis (Lygeyke), Šabis (Schabbe), Bikšis (Bixe), Bune, Parbušis no Neres zemes (Parbusse de Nere), Gerdenis no Nalsenes, Veģis (Vege), Vešelis (Veseyele), Parbušis jaunākais un citi. Lai arī dokuments tiek reizēm uzskatīts par viltojumu, Šābja pieminēšana līdzās lietuviešu kunigaišiem liecina par viņa augsto sociālo statusu tajā laikā.