Ehokardiogrāfija
Ehokardiogrāfija jeb EhoKG ir sirds ultraskaņas diagnostikas metode. Tas ir sirds medicīniskās attēlveidošanas veids, izmantojot standarta ultrasonogrāfijas metodi vai Doplera ultrasonogrāfiju. Iegūto diagnostisko attēlu sauc par ehokardiogrammu. Ehokardiogrāfija ir regulāri izmantota, diagnosticējot, ārstējot un novērojot pacientus ar jebkādām aizdomām vai zināmām sirds slimībām. Tas ir viens no visplašāk izmantotajiem diagnostikas testiem kardioloģijā. Tas var sniegt daudz noderīgas informācijas, tostarp sirds izmēru un formu (iekšējā kambara izmērus), pumpēšanas kapacitāti un jebkādu audu bojājumu atrašanās vietu un apjomu. Ehokardiogramma var arī sniegt ārstiem citus sirds funkcijas aprēķinus, piemēram, aprēķināt sirdsdarbību, izsviedes frakciju un diastolisko funkciju (cik labi sirds atslābst). Ehokardiogrāfija ir svarīgs instruments, lai novērtētu sienas kustības anomālijas pacientiem ar aizdomām par sirds slimībām. Tas ir instruments, kas palīdz agrīnā stadijā diagnosticēt miokarda infarktu, kas parāda sirds reģionālo kustību anomāliju. Tas ir arī svarīgi, ārstējot un sekojot pacientiem ar sirds mazspēju, novērtējot izsviedes frakciju. Ehokardiogrāfija var palīdzēt noteikt kardiomiopātijas, piemēram, hipertrofisku kardiomiopātiju, paplašinātu kardiomiopātiju un daudzas citas. Stresa ehokardiogrāfijas izmantošana var arī palīdzēt noteikt, vai sāpes krūtīs vai ar to saistītie simptomi ir saistīti ar sirds slimībām. Lielākā ehokardiogrāfijas priekšrocība ir tā, ka tā nav invazīva (nav saistīta ar ādas griešanu vai iekļūšanu ķermeņa dobumos) un tai nav zināmu risku vai blakusparādību. Ehokardiogramma var ne tikai izveidot sirds struktūru ultraskaņas attēlus, bet arī var precīzi novērtēt asinis, kas plūst caur sirdi, izmantojot Doplera ehokardiogrāfiju, izmantojot impulsa vai nepārtraukta viļņa Doplera ultraskaņu. Tas ļauj novērtēt normālu un patoloģisku asins plūsmu caur sirdi. Krāsu Dopleru, kā arī spektrālo Dopleru izmanto, lai vizualizētu jebkādus patoloģiskus sakarus starp sirds kreiso un labo pusi, asiņu noplūdi caur vārstiem (vārstuļu regurgitācija) un novērtētu, cik labi vārsti atveras (vai neatveras) vārstuļa stenozes gadījumā). Doplera paņēmienu var izmantot arī audu kustības un ātruma mērīšanai, izmantojot audu Doplera ehokardiogrāfiju. Ehokardiogrāfija bija arī pirmā ultraskaņas apakšspecialitāte, kurā tika izmantots intravenozais kontrasts. Ehokardiogrāfiju veic sirds sonogrāfi, sirds fiziologi (Lielbritānijā) vai ārsti, kuri ir apmācīti ehokardiogrāfijā. Zviedru ārsts Inge Edlers (1911—2001), Lundas universitātes absolvents, atzīts par "ehokardiogrāfijas tēvu", bija pirmais no savas profesijas, kurš sirds slimību diagnosticēšanai izmantoja ultraskaņas impulsa atbalss attēlveidošanu, ko izgudroja akustiskais fiziķis Floids Fairstons, ko izstrādāja, lai atklātu metāla lējumu defektus. Faktiski Edlers 1953. gadā izgatavoja pirmos ehokardiogrāfus, izmantojot rūpniecisko Firestone-Sperry ultraskaņas reflektoskopu. Izstrādājot ehokardiogrāfiju, Edlers strādāja ar fiziķi Karlu Helmmu Hercu, kurš bija Nobela prēmijas laureāta Gustava Herca dēls un Heinriha Rūdolfa Herca mazdēls.