Sēlijas bīskapija
Sēlijas bīskapija (latīņu: episcopatus Seloniensis) (1218—1226) bija īslaicīgi pastāvoša bīskapija Livonijā ar mērķi pakļaut katoļu ticībai Daugavas kreisā krasta iedzīvotājus. Aptvēra Sēliju un daļu no Upmales zemes ar Mežotnes pili Austrumzemgalē un Babītes pili (castrum Babat) Lielupes lejtecē. Tā kā Sēlijas bīskapijas svarīgākā daļa bija Mežotne, tad Sēlijas bīskapu dēvēja arī par Zemgales bīskapu (episcopus Semigallie vai Semigallorum), lai gan kūrijas oficiāli lietotais tituls bija Sēlijas bīskaps (episcopus Seloniensis). Likvidēta pēc tam, kad 1225. gadā zemgaļu ķēniņš Viestards piekrita katoļu ticības sludināšanai visā Zemgalē.