Svens I Dakšbārda
Svens I Dakšbārda (senskandināvu: Sveinn Tjúguskegg, dāņu: Svend Tveskæg, angļu: Sweyn Forkbeard; dzimis ap 960. gadu, miris 1014. gada 3. februārī) bija Dānijas karalis un Norvēģijas karalis no 986. gada un Anglijas karalis no 1013. gada. Pirmais no četriem dāņu vikingu izcelsmes Anglijas karaļiem. Svena Dakšbārdas tēvs bija Dānijas zemju apvienotājs, karalis Haralds I Zilzobis. Kļuva par Dānijas karali pēc sava tēva nāves. Brēmenes Ādams attēlo Svenu kā nekristieti, tomēr, iespējams, tam ir politiski motīvi, jo Svenam Dakšbārdam bija ciešāka sadarbība ar Anglijas, nevis Vācijas garīdzniekiem. 1002. gada 13. novembrī Anglijas karalis Etelreds Muļķis sarīkoja dāņu ieceļotāju nogalināšanu jeb Sv. Braisa dienas slaktiņu. Atbildot uz to (slaktiņā gāja bojā Svena māsa Gunhilde), Svens Dakšbārda 1003. gadā iebruka Anglijā. Svens šeit veica vairākas kampaņas līdz 1013. gadā padzina Etelredu un pats kronējās par Anglijas karali. Tomēr jau 1014. gadā Svens mira un Etelreds atgriezās tronī.