Mustafa III
Mustafa III (osmaņu turku valodā: مصطفى ثالث [mustafa:ji sa:lis]) (1717. gada 28. janvāris — 1774. gada 21. janvāris) bija Osmaņu impērijas sultāns (1757. gada 30. oktobris — 1774. gada 21. janvāris). Viņa tēvs bija sultāns Ahmeds III (1703-1730) un pēc viņa tronī kāpa viņa brālis Abdulhamids I. Mustafa III bija enerģisks un ievērojams valdnieks, kurš centās modernizēt valsts bruņotos spēkus un iekšējo valsts pārvaldi, lai impērija neatpaliktu no Eiropas lielvalstīm. Osmaņu impērija bija jau tā panīkusi savā attīstībā, ka jebkādi modernizācijas centieni bija kā piliens jūrā un jebkādas izmaiņas valsts pārvaldes iekārtā izraisīja tūlītēju pretestību vai sacelšanos no jeničeru un imamu puses. Neskatoties uz pretestību, Mustafa III spēja nodrošināt darbu vairākiem ārvalstu ģenerāļiem, kuri sāka reformēt kājiniekus un artilēriju. Saskaņā ar sultāna rīkojumu tika dibinātas akadēmijas matemātikā, navigācijā un citās zinātnēs. Pilnībā sapratis savas valsts militāro mazspēju, Mustafa III centās izvairīties no militāriem konfliktiem un nespēja novērst Krimas pievienošanu Krievijas impērijai. Turpmākā Krievijas agresivitāte piespieda sultānu neilgi pirms savas naves pasludināt karu. Sarakstē starp slaveno franču domātaju Voltēru un Katrīnu Lielo, sultāns pastāvīgi tika izsmiets kur Voltērs rakstīja, ka Mustafa III ir „resns un neizglītots”.[1]