Framheima
Framheima (norvēģu: Framheim) bija norvēģu polārpētnieka Roalda Amundsena ekspedīcijas bāzes nometne Antarktīdā. Tika ierīkota 1911. gada janvārī uz Rosa šelfa ledāja pie Vaļu līča 4 km no ledāja malas. Bāze kalpoja kā atbalsta punkts Amundsena ekspedīcijai uz Dienvidpolu. Nosaukta ekspedīcijas kuģa Fram vārdā ("Frama māja"). Nometne darbojās līdz 1912. gada 30. janvārim. Bāzes pamatā bija koka dzīvojamā ēka, kas sākotnēji tika uzbūvēta Amundsena mājas dārzā Norvēģijā, bet vēlāk izjaukta un ar kuģi atvesta uz Antarktīdu un tur divu nedēļu laikā salikta no jauna. Ēkas izmēri bija 4x8 m garumā un platumā un 4 m augstumā. Tā tika iedziļināta ledū par 120 cm. Dzīvojamās telpas platība bija 24 m², virtuves - 8 m². Bēniņos glabājās pārtikas rezerves un fotolaboratorija. Ēka tika apkurināta no virtuves, kur atradās ogļu krāsns. Papildus dzīvojamajai mājai bāzē bija 15 sešpadsmitvietīgas armijas teltis, kur dzīvoja suņi un glabājās kurināmais un gaļas rezerves. Framheima kalpoja par bāzes nometni abiem Amundsena pārgājieniem uz polu. Pirmajā, neveiksmīgajā mēģinājuma, kas startēja 1911. gada 8. septembrī, piedalījās seši ekspedīcijas locekļi, otrajā, veiksmīgajā, kas startēja 19. oktobrī - pieci. Novembrī trīs ekspedīcijas locekļi veica pārgājienu uz Karaļa Eduarda VII Zemi, lai uzmeklētu dienvidu magnētisko polu, bet tas beidzās bez rezultāta. 1912. gada 30. janvārī bāze tika pamesta. Tur palika neizmantoti pārtikas, ogļu un petrolejas krājumi vismaz pusotram gadam. Framheimu 1911. gada 4. februārī apmeklēja Roberta Skota ekspedīcijas kuģis Terra Nova leitnanta Kempbela vadībā un 1912. gada 16. janvārī japāņu ekspedīcija Nobu Širases vadībā ar kuģi Kainan Maru. 1928. gadā no ledāja atdalījās aisbergs ar bāzes atliekām un aiznesa to okeānā.