Disautonomija
Disautonomija, veģetatīvā mazspēja, vai autonomā jeb veģetatīvā disfunkcija ir stāvoklis, kad cilvēka veģetatīvā (autonomā) nervu sistēma (ANS) nedarbojas pareizi. Tas var ietekmēt sirds, urīnpūšļa, zarnu, sviedru dziedzeru, acu zīlīšu un asinsvadu darbību. Disautonomijai ir daudz cēloņu, no kuriem ne visus var klasificēt kā neiropātiskus. Disautonomija var būt raksturīga vairākām slimībām, piemēram, Parkinsona slimībai, multiplo sistēmu atrofijai, Levi (Lewy) ķermenīšu demencei, Ēlersa–Danlosa sindromam, autoimūnai autonomai ganglionopātijai un autonomai neiropātijai, HIV/AIDS, mitohondriālai citopātijai, tīrai autonomai mazspējai, autismam un posturālas ortostatiskās tahikardijas sindromam (POTS). Diagnozi nosaka, veicot veģetatīvās nervu sistēmas funkcionālo testēšanu, koncentrējoties uz skarto orgānu sistēmu. Izmeklējumus var veikt, lai noteiktu pamatā esošos slimības procesus, kas varētu būt izraisījuši simptomu vai autonomās neiropātijas attīstību. Daudzu ar disautonomiju saistītu simptomu gadījumā ir pieejama simptomātiska ārstēšana, un dažus slimības procesus var ārstēt tieši. Atkarībā no disfunkcijas smaguma disautonomija var būt gan gandrīz bez simptomiem un pārejoša, gan invalidizējoša un/vai dzīvībai bīstama.