Rīgas torņu gaiļi
Rīgas torņu gaiļi ir gaiļa formas vējrādītāji uz Vecrīgas lielāko baznīcu torņiem, kas tur tika uzstādīti protestantu reformācijas laikā vai arī neilgi pirms tam. Rīgas baznīcu torņos gaiļi parādījās jau 15. gadsimtā. Rīgu, kā pilsētu, izveidoja ziemeļvācu tirgotāji un ar viņiem no Vācijas reformācijas laikā uz Rīgu atceļoja arī gaiļi. Pirmie Rīgas zīmējumi ar gaiļiem uz trim torņiem datējami ar 1547. gadu (Sebastiāna Minstera "Kosmogrāfijas" izdevumā). Slavenā 16.—17. gadsimta mijas mākslinieka Nikolaja Mollīna 1612. gada gravīrā uz baznīcu smailēm redzami četri gaiļi. Gaiļi daudzus gadsimtus simbolizēja pilsētas aizsardzību — sēdēdams uz torņa, gailis no augšas aplūko apkārtni un vienmēr ir gatavs brīdināt par briesmām. Viduslaiku pilsētās tas bija modrības simbols. Rīga bija liela ostas pilsēta, un tās labklājība vienmēr bija tieši atkarīga no laikapstākļiem un vēja virziena. Tāpēc Rīgas gailis pildīja arī laika vērotāja funkciju. Rīgas baznīcu torņos krustu vietā uzstādīti gaiļi, jo baznīcas bija pilsētas augstākās ēkas, un vējrāži uz tām bija redzami gan no ūdens, gan no sauszemes. Gaiļa formas vējrāži joprojām rotā Rīgas vecāko baznīcu — Doma baznīcas, Svētā Jāņa baznīcas, Svētā Jēkaba katedrāles un Svētā Pētera baznīcas — torņus. Vecākais gailis atrodas uz Svētā Jāņa baznīcas torņa. Tam ir vairāk kā 500 gadu. Svētā Jāņa baznīcas gailis pārdzīvoja dažādus laikus un varētu būt galvenais Rīgas simbols un tās galvenais "sargs". Lielākais gailis rotā Svētā Pētera baznīcu. Tā augstums ir 1 metrs 53 cm, garums — vairāk nekā divi metri un svars — 158 kilogrami. Pirmo gaili uz baznīcas torņa uzlika 1491. gadā. Tajā laikā tas bija augstākais koka tornis Eiropā — 136 metri. Tornī bieži trāpīja zibens, baznīca dega, to apšaudīja karu laikā, un gaiļi ilgi neizdzīvoja. Pašreizējais gailis pēc skaita jau ir septītais. Divdesmitā gadsimta septiņdesmitajos gados Svētā Jēkaba baznīcas gaili atjaunoja. Gaili uz Doma katedrāles nomainīja restaurācijas darbu laikā 1980. gadā. Iepriekšējais gailis redzams Doma baznīcas krustejā. Stāsta, ka Rīgā gaiļi-vējrādītāji no vienas puses bijuši zeltīti, bet no otras puses noklāti ar melnu krāsu. Kad gaiļa zelta puse bija pavērsta pret pilsētu, tas nozīmēja, ka vējš ir labvēlīgs, ostā droši pietauvojas kuģi un tirdzniecība ir rosīga. Bet, kad gailis rādīja pilsētai savu melno pusi, tas nozīmēja, ka vējš pūš no krasta un kuģi nevar tuvoties Rīgai un tirdzniecība apstājās. Patiesībā gailis pats bija nokrāsojies ar melnu krāsu. Restaurācijas laikā izrādījās, ka gailis bija pilnībā apzeltīts, bet vienu pusi, kas sliktos laikapstākļos bija pavērsta pret pilsētu, jūras vējš bija nokrāsojis melnu.[nepieciešama atsauce] Doma laukums ir vienīgā vieta Vecrīgā, no kurienes var redzēt trīs gaiļus vienlaikus — uz Doma katedrāles, Svētā Pētera baznīcas un Svētā Jēkaba katedrāles.