Tora
Šis raksts ir par jūdaisma svētajiem rakstiem. Par citām jēdziena Tora nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu. Tora (senebreju: תּוֹרָה (torah) — ‘mācība, likums’) ir Vecās Derības pirmo piecu, Mozum piedēvēto, grāmatu kopuma apzīmējums. Ļoti izplatīts ir arī sengrieķu valodā lietotais termins Pentateihs (Πεντάτευχος — "pieci (rakstu) ruļļi"). Tora ir vissvētākie no Jūdaisma svētajiem rakstiem. Tā ir pirmā no Tanah trim daļām. Tora satur vēsturiskus stāstus, dzeju, ģenealoģiju un likumdošanu. Tora satur 613 baušļus, kas regulē ticīga ebreja dzīvi. 365 no tiem ir ierobežojoši un 248 ir pozitīvi — atļaujoši. Tora ir Jūdaisma pamats. Atbilstoši Talmūdā minētajam rabīnu viedoklim, tā tikusi radīta 974 paaudzes (2000 gadus) pirms pasaules radīšanas un Dievs to izmantojis kā plānu pasaules radīšanai. Talmūds māca, ka viss, kas radīts šajā pasaulē, pastāv tāpēc, lai īstenotu Toru. Ortodoksie ebreji tic, ka Mozus Desmit baušļus un Toras tekstu saņēma Sīnājā ap 1280. gadu p.m.ē. Akadēmiskie Toras pētnieki uzskata, ka Toras teksts tika pabeigts ne agrāk kā persiešu valdīšanas laikā (500 — 300 g. p.m.ē.). Jūdaismā pastāv uzskats, ka ja vien izraēļi būtu palikuši uzticīgi Dievam un ievērojuši visus viņa baušļus, visa pārējā Tanakh nebūtu nepieciešama, jo tās lielākā daļa ir veltīta Dieva brīdinājumiem un aicinājumiem izraēļiem atgriezties pie Viņa. Tādējādi pirmās piecas Mozus grāmatas tiek uzskatītas par svarīgākajām, jo tās satur pilnīgu Dieva atklāsmi. Kristieši Toru akceptē kā Bībeles Vecās Derības sastāvdaļu. Islāmā Tora (Tevrāts) tiek uzskatīta par patiesu Dieva atklāsmi, kuru gan ir izkropļojuši vēlāko paaudžu cilvēki.[nepieciešama atsauce]