Interpunkcija
Terminam interpunkcija ir divas nozīmes: pieturzīmju lietošana — pareizrakstības sastāvdaļa, kas palīdz lasītājam iespējami pilnīgāk uztvert uzrakstītā teksta saturu, norādot gan uz teksta gramatisko dalījumu, gan nozīmes niansēm, visu pieturzīmju kopums. Latviešu valodā tiek lietotas šādas pieturzīmes: punkts, komats, semikols, kols, daudzpunkte, izsaukuma zīme, jautājuma zīme, domuzīme, iekavas, pēdiņas, vienpēdiņas, apostrofs, defise, pusiekava un divpunkte. Punkts . Punktu liek: vienkārša stāstījuma teikuma beigās; salikta teikuma beigās, ja virsteikums vai pēdējā neatkarīgā teikuma daļa atbilst stāstījuma teikumam; mazāk kategoriska rosinājuma teikuma beigās, ja tajā ir darbības vārda pavēles izteiksmes forma; aiz vārdiem vai teikuma daļām, ko stilistiskos nolūkos atdala no pārējā teikuma; iekavās aiz citāta autora Punktu neliek: aiz virsrakstiem iespiestā tekstā grāmatu titullapās aiz grāmatas nosaukuma, izdošanas vietas, gada adresē; aiz uzrakstiem dažādās iestādēs vēstulēs un lietišķajos rakstos aiz paraksta Jautājuma zīme ? Jautājuma zīmi liek: vienkārša jautājuma teikuma beigās; salikta teikuma beigās, ja virsteikumā vai pēdējā teikumā daļā ir izteikts jautājums; aiz virsrakstiem, nosaukumiem, reklāmu tekstiem, ja tiem ir jautājuma nozīme Izsaukuma zīme ! Izsaukuma zīmi liek: izsaukuma teikuma beigās; vēlējuma teikuma beigās rosinājuma teikuma beigās Daudzpunkte ... Daudzpunkti liek: īpatnēju, emocionālu izskaņu teikuma nobeigumā; nepabeigtu domu, teikumu beigās Divpunkte .. Divpunkti liek, lai parādītu vārdu vai teikumu izlaidumu citātos.