Arukilas svīta
Arukilas svīta (D2ar) ir vidusdevona eifela stāva arukilas horizonta stratigrāfiskā vienība, kas ir izplatīta gandrīz visā valsts teritorijā, izņemot Kurzemes ziemeļu malu. Svītas slāņu biezums svārstās no 24 līdz 103 metriem. Lielākie biezumi (virs 100 m) atrodas Polijas-Lietuvas ieplakā un Latvijas sedlienē (virs 80 m). Nosaukums veidots no Arukilas ciema Tartu ziemeļu nomalē, kur baltajos smilšakmeņos (svītas stratotipa atsegumā) Emajegi kreisajā krastā atrodas mākslīgas alas. Šajās alās H. Asmuss 19. gadsimta vidū ievāca lielu bruņuzivju fosiliju kolekciju. Svīta atsedzas vairākās upēs Igaunijas teritorijā, kā arī Latvijā, Kurzemes ziemeļos: Kaļķupes krastā (Gaviļu kalns, Puiškalns u.c.) un Dāvida alā pie Šlītere. Svītas robežas tiek vilktas pamatojoties uz vidusdevona baseina sedimentācijas ritmiskumu. Apakšējo robežu ar narvas svītu marķē salīdzinoši biezas smilšakmens slāņkopas pamatne, kas veidojusies arukilas transgresijas fāzē. Atšķirībā no šīs arukilas slāņkopas, narvas regresīvie smilšakmeņi veido plānākus slāņus un to karbonātiskums ir vienmērīgāks. Turklāt, Narvas svītas augšdaļā ir sastopami sīkgraudaina merģeļa starpslāņi, kas nav arukilas svītā. Savukārt augšējā robeža iet starp Arukilas regresijas fāzes raibo aleirolītu virsu, kurus sedz burtnieku svītas bazālie smilšakmeņi. Apakšējā robeža krasāk izpaužas valsts dienvidu daļā, bet augšējā ziemeļu daļā.