Romiešu karalis
Romiešu karalis (latīņu: rex Romanorum, vācu: Römisch-deutscher König) bija jaunievēlētā Svētās Romas impērijas valdnieka pirmais tituls, ko tas pieņēma pēc ievēlēšanas kūrfirstu kolēģijā. Viduslaikos lietots vienlaicīgi ar titulu "Vācijas karalis", jo karalis sākotnēji ieguva varu Vācijas karalistē, vēlāk tika kronēts par pārējo impērijas zemju karali un beidzot kronēts par Svētās Romas impērijas imperatoru. Titulu pirmais lietoja imperators Heinrihs II Svētais (1014-24). Impērijas pastāvēšanas pēdējos gadsimtos, titulu piešķīra impērijas troņmantiniekam.