Hormonālā kontracepcija
Hormonālā kontracepcija ir pretapaugļošanās metode, kuru izmanto sievietes reproduktīvā vecumā, lai izvairītos no nevēlamas grūtniecības. Šo efektu panāk, ar hormonu preparātiem iedarbojoties uz endokrīno sistēmu. Gandrīz visas metodes balstās uz steroīdu hormonu saturošiem līdzekļiem. Pirmā oriģinālā hormonālās kontracepcijas metode — kombinētās orālās kontraceptīvās tabletes — parādījās 1960. gadā. Vēlāk tika izveidotas arī citas metodes, kā aktīvās vielas nogādāt ķermenī, piemēram, ar injekcijām, plāksteriem un spirālēm, lai gan mūsdienās orālās un injekciju metodes vēl aizvien ir populārākās. Kopumā pasaulē no visiem lietotajiem kontracepcijas veidiem hormonālā kontracepcija sastāda ap 18%. Hormonālā kontracepcija ir ļoti efektīva — gada laikā grūtniecības iespējamība ir mazāka par 1%. Precīza lietošana šo iespējamību var samazināt pat līdz 0,3%. Pagaidām hormonālie kontraceptīvie līdzekļi ir pieejami tikai sievietēm, bet pašlaik eksperimentālā stadijā preparāti tiek izstrādāti arī vīriešiem. Divi galvenie hormonālās kontracepcijas sastāva veidi ir kombinētā metode, kas sastāv no estrogēna un progestīna kombinācijas, bet otra tikai progestogēna metode, kuras sastāvā ir progesterons vai kāds tā sintētisks analogs (progestīns). Kombinētās metodes darbojas, nomācot ovulāciju un sabiezējot dzemdes kakla gļotas, bet progestogēna metode balstās uz ovulācijas biežuma samazināšanu, novērš olšūnas implantāciju dzemdē, toties galvenais efekts ir gļotu sabiezināšana, tādējādi traucējot spermatozoīdiem nokļūt dzemdē.