Spāņu valoda
Spāņu valoda (español) jeb kastīliešu valoda (castellano) ir indoeiropiešu valodu saimes romāņu valoda, dzimtā valoda aptuveni 500 miljoniem cilvēku, galvenokārt Amerikā un Spānijā. Viena no pasaulē populārākajām valodām. Tā ir oficiālā valoda 20 valstīs. Spāņu valoda ir otrā izplatītākā valoda pēc mandarīnu valodas (ņemot vērā dzimto valodu), ceturtā populārākā valoda pēc angļu, mandarīnu un hindustāņu valodas. Lielākais cilvēku skaits, kam spāņu ir dzimtā valoda, ir Meksikā. Kopā ar angļu un franču valodu šī ir viena no pasaulē visvairāk mācītajām svešvalodām. Spāņu valoda ir daļa no valodu grupas, kas attīstījās no vairākiem latīņu sarunvalodas dialektiem Pireneju pussalā pēc Rietumromas impērijas sabrukuma 5. gadsimtā. Vecākie teksti latīņu valodā ar spāņu valodas pēdām ir no 9. gadsimta. 13. gadsimtā spāņu kļuva par Kastīlijas karalistes oficiālo dokumentu valodu. Spāņu koloniālisma ietekmē Jaunajos laikos spāņu valoda izplatījās citviet pasaulē, īpaši Amerikā. Kā romāņu valodu grupas valoda spāņu valoda ir latīņu valodas pēctece. Spāņu valodā ir viena no mazākajām atšķirībām no latīņu valodas (apmēram 20%). Aptuveni 75% no modernās spāņu valodas vārdu krājuma ir atvasināti no latīņu valodas. Spāņu ir viena no sešām oficiālajām ANO valodām, tāpat tai ir oficiālās valodas statuss Eiropas Savienībā, Amerikas valstu organizācijā, Āfrikas Savienībā, Dienvidamerikas valstu savienībā un daudzās citās starptautiskajās organizācijās.