Nimfas un satīrs
Nimfas un satīrs (franču: Nymphes et un satyre) ir franču gleznotāja Viljama Adolfa Bugro eļļas krāsas glezna, tapusi 1873. gadā. "Nimfas un satīrs" bija izstādīta Parīzē 1873. gada Salona izstādē, kura atvērās 5. maijā, gadu pirms impresionisti atrādīja savu pirmo izstādi. Viens kritiķis to nosauca par "mūsu paaudzes lieliskāko gleznu". To 1873. gada 26. jūnijā par 35 000 frankiem iegādājās amerikāņu mākslas kolekcionārs un spekulants Džons Volfe un tā daudzus gadus atradās viņa privātmājā kopā ar citiem augstā stila franču akadēmiskajiem darbiem. To pārdeva izsolē 1888. gadā, un pēc tam līdz 1901. gadam glezna atradās bārā Hoffman House viesnīcā, Ņujorkā, līdz to nopirka un novietoja noliktavā, īpašniekam vēloties glabāt "aizskarošo" saturu nost no publikas acīm. 1942. gadā to iegādājās Roberts Stērlings Klārks, kurš to atrada glabātuvē. Glezna šobrīd atrodas Klārka mākslas institūtā Viljamstaunā, Masčūsetsā. Saskaņā ar Klārka institūtu, gleznā "nimfu grupu mazgājoties slepenā dīķī ir pārsteidzis baudkārs satīrs. Dažas no nimfām ir iemukušas ēnā pa labi, citas, drosmīgākas par draudzenēm, cenšas atvēsināt satīru, velkot to aukstā ūdenī — viens no satīra nagiem jau ir ūdenī un viņš pretojas doties tālāk. Bugro darba metodes bija tradicionālas; viņš radīja vairākas skices un zīmējumus, izmantojot pozējošus modeļus sarežģītās savienotās pozās, sasaistot tos kopā šajā brīnišķīgi ritmiskajā kompozīcijā." 1873. gada izstādē tai blakus bija novietota seno romiešu dzejnieka Publija Stacija vārsma: “Apzinoties savu pinkaino kažoku un kopš bērnības nemākot peldēt, viņš neuzdrošinās doties dziļajos ūdeņos.” Glezna ir lielākais un viens no iemīļotākajiem darbiem Klārka kolekcijā un 2012. gada 10. martā tā tika izstādīta pēc attīrīšanas procedūras, ko finansēja Parnassus Foundation, Džeinas un Rafaela Bernsteinu vārdā.