Liao dinastija
Liao dinastija (ķīniešu: Liao chao) vai arī Kitanu impērija (ķīniešu: qi tan gou), bija kitanu nomadu cilšu federācijas radīta valsts, kas tiek pieskaitīta pie vēsturiskajām Ķīnas dinastijām. Pēc Tanu dinastijas sabrukuma, 907. gadā Ķīnas dienvidos un centrā izveidojās vairākas neatkarīgas karalistes, bet ziemeļos nostiprinājās kitanu nomadu konfederācija, pakāpeniski izveidojot Liao dinastijas valsti, kas pastāvēja līdz 1125. gadam, kad to iekaroja jurčeni no Mandžūrijas, kas izveidoja Dzjiņu dinastijas valsti. Valsts teritorija iekļāva mūsdienu Mongoliju, Ķīnas ziemeļus, daļu Ziemeļkorejas un Krievijas Piejūras novadu. Lai arī valsts robežas daudzos reģionos bija izplūdušas, 947. gadā tās teritorija bija ap 2,6 miljoniem km2, bet 1111. gadā ap 4 miljoniem km2. Valsts uzplaukuma laikā tajā dzīvoja 750 000 kitanu un citu klejotāju, kā arī 2-3 miljoni ķīniešu. Senie Eiropas ceļotāji kitanus uzskatīja par ķīniešiem, no tā cēlies arī Ķīnas nosaukums krieviski. Liao dinastija bija pirmā no ziemeļu barbaru dinastijām, kas turpmākajos gadsimtos aizvien vairāk kontrolēja Ķīnu. Kitaniem sekoja jurčeni, mongoļi un mandžūri, kas valdīja līdz 1911. gadam.