Albānijas bunkuri
Laikā, kad sociālistiskajā Albānijas Tautas Republikā valdīja Envers Hodža, valstī tika realizēta vērienīga bunkuru celtniecības programma. Tās rezultātā tika uzbūvēti vairāk kā 700 tūkstoši dzelzsbetona bunkuri — uz četriem valsts iedzīvotājiem viens bunkurs. Bunkuri, kuru blīvums atbilst 24 bunkuriem uz kvadrātkilometru, joprojām ir raksturīga Albānijas ainavas sastāvdaļa. Envera Hodžas, kurš pēc pārliecības bija staļinists, valdīšanas laikā sociālistiskajai Albānijai bija saspīlētas attiecības ar kaimiņiem. Tā nebija noslēgusi miera līgumu ar Grieķiju. Turklāt starp abām valstīm pastāvēja konflikts par robežteritoriju piederību. Arī attiecības ar Tito vadīto Dienvidslāviju nebija draudzīgas, gluži tāpat kā ar citām sociālistiskās nometnes valstīm, kas noveda Albāniju pie pašizolācijas. Albānija gatavojās totālam partizānu karam. Bunkuru celtniecība bija daļa no šīs aizsardzības koncepcijas. No 1967. līdz pat 1986. gadam sociālistikās Albānijas vadība realizēja "bunkurizācijas" programmu. Tās rezultātā bunkuri tika izbūvēti visā Albānijas teritorijā — no kalnu pārejām līdz pilsētu ielām. To militārā nozīme tika apšaubīta. Turklāt visā komunisma valdīšanas laikā (1945—1990) tie tā arī netika izmantoti. Resursi, kas tika patērēti programmas realizācijai, novājināja valsts ekonomiku, kā arī atrāva līdzekļus no tā jau ierobežotās mitekļu un ceļu būvniecības un uzturēšanas. Pēc komunisma krišanas 1990. gadā valsts atteicās no bunkuru sistēmas uzturēšanas, tie tika pamesti. Neliela daļa no tiem tika izmantoti militāriem mērķiem Balkānu konfliktu laikā. Daļu no bunkuriem iedzīvotāji izmantoja mājokļu, kafejnīcu, nojumju un noliktavu iekārtošanai.