Kruzona sindroms
Kruzona sindroms jeb kraniofaciālā dizostoze ir ģenētiska galvaskausa attīstības anomālija, kas ietver kombinētu kraniostenozi, sejas kaulu nepilnīgu attīstību (hipoplāzija) un deguna dobuma kompresiju. To pirmo reizi aprakstīja 1912. gadā franču ārsts Luī Oktavs Kruzons (Louis Édouard Octave Crouzon 1874-1938) medicīnas žurnālā Bulletins et Mémoires Société Médicale des Hôpitaux de Paris, tāpēc slimībai tika piešķirts viņa vārds. Šajā pirmajā aprakstā bija runa par 29 gadus vecu sievieti un viņas meitu, kurām abām novēroja vienādus simptomus, no kā tika izsecināts slimības iedzimtais raksturs. Pie dzimšanas bērnam ir raksturīga izteiksme, kas laika gaitā aizvien pastiprinās: uz augšu izspīlēta piere, deguns atgādina putna knābi, deguna rajonā iekritusi seja ar ārup izvērstu apakšžokli un vaigu kauliem, izvelbtas acis (eksoftalmija). Sindroma izraisīta kroplība var radīt nopietnas veselības komplikācijas, kā arī būt par sociālās atstumtības cēloni