Pārgājienu tūrisms
Pārgājienu tūrisms ir termins, ar ko apzīmē ilgstošu, enerģisku pastaigu parasti pa iepriekš iezīmētām vai pat labiekārtotām takām kalnainos reģionos vai pilsētu perifērijās. Pārgājieni tiek īstenoti ļoti dažādās vidēs un reģionos, tie mēdz būt kā parastas vienas dienas pastaigas gar jūras, upes vai citu ūdenstilpju krastiem vai pat līdzenos mežu masīvos, kā arī vairākas nedēļas ilgi gājieni pa augstienēm, paceļoties to virsotnēs. Ceļošana kājām caur neapdzīvotām vai mazāk apdzīvotām teritorijām, visu nepieciešamo inventāru un ekipējumu nesot līdzi, ir populārs rekreācijas veids daudzās pasaules sabiedrībās. Šī nodarbe dažādās valstīs un galamērķos ir zināma ar dažādiem nosaukumiem — pārgājieni (hiking), patiesais haikings (true hiking or bushwalking), trempings (tramping), trekings (trekking) vai vienkārši staigāšana jeb pastaigas (walking, rambling). Šī aktivitāte var ilgt stundas, dienas vai nedēļas, pa marķētu maršrutu vai ārpus tā. Dažu attīstības valstu mazāk apdzīvotos reģionos ceļošana kājām ar visu nepieciešamo līdzās ir ikdienas dzīves sastāvdaļa. Cituviet vietējie iedzīvotāji gūst peļņu instruējot un vadot ārzemju ceļotājus viņu pārgājienos. Tā ir populāra aktivitāte arī daudzām pārgājienu organizācijām visā pasaulē, un pētījumi liecina, ka visiem staigāšanas veidiem ir labvēlīga ietekme uz veselību. Prakse, kad tiek algots profesionāls pavadonis vai gids pārgājieniem nepazīstamās teritorijās, tiek pielietota jau no seniem laikiem, ceļotāju nodrošinot ar navigāciju, iepazīstinot ar vietējām paražām, kultūru, valodu un dzīvesveidu, vai nodrošinot drošību un aizsardzību. Vietējo gidu un ekipējuma nesēju jeb porteru pakalpojumu izmantošana ir pazīstama vēl kopš atklājēju laikiem, kad tika veiktas starptautiskas ekspedīcijas ar mērķi atklāt jaunas virsotnes, reģionus, meklējot jaunus resursus un vai sasniedzot no civilizācijas attālākus galamērķus. Porteri joprojām tiek izmantoti dažos pasaules reģionos, kalnu kāpšanā, pārgājienos un laivošanā. Ideja par pastaigām mazapdzīvotos reģionos, lai baudītu prieku, attīstījās 18. gadsimtā un radās tāpēc, ka mainījās attieksme pret ainavu un dabu, kas saistīta ar romantisma kustību. Agrāk staigāšana parasti norādīja uz nabadzību un bija saistīta arī ar klaidonību.