7K-L1
7K-L1 (7К-Л1; GRAU indekss 11F91) bija PSRS pilotējamo kosmosa kuģu Sojuz sērija, kas bija paredzēta Mēness aplidojumam ar atgriešanos uz Zemes. Pirmā eksemplāra palaišanas mēģinājums notika 1967. gadā, pēdējais — 1970. No 14 palaišanas mēģinājumiem trīs veiksmīgi atgriezās uz Zemes. Neviens no tiem nenotika pilotējamā režīmā. 7K-L1 tika izstrādāts uz Sojuz 7K-OK bāzes. Lai samazinātu kosmosa kuģa masu nesējraķetes ierobežotās celtspējas dēļ, konstruktori atteicās no orbitālā nodalījuma. Tā vietā tika piemontēts atbalsta konuss ar parabolisko antenu. Bija arī rezerves izpletnis un žiroskopu platforma un zvaigžņu sensori navigācijai kosmosā. Kosmosa kuģī bija vietas diviem kosmonautiem. Cilvēka izsēdināšanai uz mēness tika izstrādāta nesējraķete N-1. Pirmajiem izmēģinājumu lidojumiem tās derīgā krava bija 7K-L1 modifikācija 7K-L1S. Tai bija papildu nodalījums, mazāks nekā Sojuz orbitālais nodalījums, kurā bija uzstādīta jaudīga fotoaparatūra, raķetes vadības sistēma un citas sistēmas. 7K-L1S tika palaisti divas reizes 1969. gadā, abi mēģinājumi bija neveiksmīgi raķetes avārijas dēļ.