Melnais princis Edvards
Melnais princis Edvards (angļu: Edward the Black Prince, dzimis 1330. gada 15. jūnijā, miris 1376. gada 8. jūnijā) jeb Vudstokas Edvards (Edward of Woodstock) vai vienkārši Melnais Princis (The Black Prince) bija Anglijas karaļa Edvarda III vecākais dēls un troņmantnieks no Plantagenetu dinastijas. Princis Edvards nomira pirms sava tēva, tādēļ par Anglijas karali kļuva viņa 10 gadus vecais dēls Ričards II. Edvards bija viens no veiksmīgākajiem angļu karaspēka komandieriem Simtgadu kara laikā, un viņa laikabiedri viņu uzskatīja par vienu no ievērojamākajiem sava laikmeta bruņiniekiem. Edvards tika iecelts par Kornvolas hercogu 1337. gadā. Viņš bija karalistes aizbildnis tēva prombūtnes laikā 1338., 1340. un 1342. gadā. Edvardu iecēla par Velsas princi 1343. gadā. 1346. gadā princis Edvards komandēja Anglijas karaspēka avangardu Kresī kaujā, piedalījās arī Edvarda III 1349. gada Kalē ekspedīcijā, tāpat karoja Francijā 1355. un 1356. gadā. Viņš piedāvāja miera nosacījumus Francijas karalim Žanam II, kura atteikšanās noveda pie Puatjē kaujas, kur angļu armija sagrāva frančus un saņēma gūstā karali Žanu. Gadu pēc Puatjē kaujas Edvards atgriezās Anglijā. No 1362. līdz 1375. gadam viņš valdīja Akvitānijā kā Akvitānijas princis, bet no 1366. gada bija Biskajas un Kastru-Urdjalesas senjors Kastīlijā. Princis Edvards atgriezās Anglijā 1371. gadā, un nākamajā gadā atkāpās no Akvitānijas un Gaskoņas valdījumiem. Melnais princis nomira 1376. gadā no dizentērijas un tika apglabāts Kenterberijas katedrālē, kur joprojām ir saglabāts viņa apmetnis, bruņucepure, vairogs un cimdi.