Tartārija
Tartārija (latīņu: Tartaria, franču: Tartarie, angļu: Tartary, vācu: Tartarei, krievu: Тартария) jeb Lielā Tartārija (latīņu: Tartaria Magna) ir no viduslaikiem līdz 20. gadsimtam lietots apzīmējums teritorijai no Kaspijas jūras līdz Klusajam okeānam. Teritoriju pēc mongoļu, vēlāk tjurku iekarojumiem apdzīvoja indoeiropiešu un klejotājtautas. Mūsdienās tā ir Krievijas, Kazahstānas, Vidusāzijas, Mongolijas, daļēji Ķīnas teritorijas. Teritorija pieminēta un īsi aprakstīta Encyclopædia Britannica pirmā laidiena 1771. gada izdevuma 3. sējumā. Kā izriet no 1771. gada Britu enciklopēdijas, pastāvēja milzīga valsts Tartārija, kuras provincēm bija dažādi apmēri. Šīs impērijas pašu lielāko provinci sauca par Lielo Tartāriju, kas aptvēra Rietumsibīrijas, Austrumsibīrijas un Tālo Austrumu zemes. Dienvidaustrumos tai piekļāvās Ķīnas Tartārija (Chinese Tartary), nesajaukt ar Ķīnu (China). Dienvidos no Lielās Tartārijas bija tā sauktā Neatkarīgā Tartārija (Independent Tartary) [Vidusāzija]. Tibetas Tartārija (Tibet) atradās ziemeļrietumos no Ķīnas un uz dienvidrietumiem no Ķīnas Tartārijas. Indijas ziemeļos atradās Mongolijas Tartārija (Mogul Empire) [mūsdienu Pakistāna]. Uzbekijas Tartārija (Bukaria) bija iespiesta starp Neatkarīgo Tartāriju ziemeļos, Ķīnas Tartāriju ziemeļaustrumos, Tibetas Tartāriju dienvidaustrumos, Mongoļu Tartāriju dienvidos un Persiju (Persia) dienvidrietumos. Arī Austrumeiropā bija vairākas Tartārijas: Maskavija vai Maskavas Tartārija (Muscovite Tartary), Kubaņas Tartārija (Kuban Tartars) un Mazā Tartārija (Little Tartary).