Fermi paradokss
Fermi paradokss ir acīmredzama neatbilstība starp varbūtības aprēķiniem par ārpuszemes civilizāciju eksistēšanu un zinātnisku pierādījumu trūkumu par kontaktiem ar šādām civilizācijām. Lielais Visuma vecums un milzīgais zvaigžņu skaits tajā liek domāt, ka, ja apstākļi uz Zemes ir tipiski, dzīvībai Visumā vajadzētu būt diezgan izplatītai. 1950. gadā, apspriezdams šo faktu ar kolēģiem, fiziķis Enriko Fermi norādīja, ka, ja citur Piena Ceļa galaktikā būtu dzīvība, cilvēcei vajadzētu būt pierādījumiem par tās esamību, piemēram, būtu pierādījumi par citplanētiešu kosmosa kuģu esamību. 1975. gadā šo problēmu plašāk pētīja Maikls Hārts, tāpēc šis paradokss pazīstams arī kā Fermi—Hārta paradokss. Cits ar šo paradoksu saistīts jautājums ir tā sauktais Lielais klusums jeb Silentium Universi, tas ir, kāpēc, pat ja pieņem, ka citplanētiešu kosmosa kuģi nav novēroti, jo starpzvaigžņu ceļojumi ir komplicēti, cilvēcei nav izdevies uztvert citplanētiešu radio pārraides. Fermi paradoksu mēģināts atrisināt, mēģinot atrast pierādījumus par citplanētiešu civilizāciju esamību un pieņemot, ka šādas civilizācijas varētu pastāvēt, cilvēcei nezinot. Pastāv arī uzskats, ka saprātīga civilizācija citur Visumā nepastāv vai arī ir tik reta, ka cilvēcei nekad neizdosies ar to sazināties. Kopš Hārta pētījuma ir izteiktas daudzas zinātniskas teorijas un izstrādāti modeļi, kāda varētu būt ārpuszemes dzīvība. Problēma ir pētīta daudzos zinātniskos darbos, apskatot ar to saistītās problēmas tādās nozarēs kā astronomija, bioloģija, ekoloģija un filozofija, starpnozaru pētījumos sākusi veidoties astrobioloģija.