Herbārijs
Herbārijs (latīņu: herbarium; no herba — 'augs') ir īpaši ievāktu, žāvētu un dokumentētu augu kolekcija. Parasti augus žāvējot sapresē un pēc izžāvēšanas piestiprina blīvām papīra lapām. Bet ir arī kolekcijas, kur augi glabājas aploksnēs un ir brīvi aplūkojami. Atkarībā no auga veida un izmēra uz herbārija lapas var izvietot veselu īpatni vai to grupu, vai arī lielāka auga (piemēram, koka) raksturīgākās daļas. Katrai herbārija lapai jeb eksemplāram ir jābūt pievienotai etiķetei ar auga nosaukumu, ievākšanas vietu, laiku, īsu biotopa aprakstu un autora vārdu. Par herbāriju sauc arī institūcijas vai to nodaļas, kur herbārijs glabājas un notiek pētnieciskais darbs botānikā, piemēram, Viktorijas Nacionālais herbārijs (Austrālijā), LU Muzeja herbārijs. Herbārija citēšanas vajadzībām ir izveidots starptautisku kodu reģistrs Index Herbariorum, kuru var regulāri atjaunināt tiešsaistē. Reģistrā ir 3100 herbārija kolekciju, kurās glabājas 390 miljoni augu eksemplāru. Herbārija nozīme mūsdienās ir ļoti daudzveidīga. To izmanto augu morfoloģijas pētījumos, lai noskaidrotu augu ekoloģisko, ģeogrāfisko un individuālo mainību. Herbāriju izmanto augu sistemātikā, ģeogrāfijā - tas dokumentē kādas teritorijas, piemēram valsts, floru noteiktā laika periodā. Herbārija vākumi dokumentē arī sugu izplatību, izzušanu, izplatīšanos, jaunu sugu ieviešanos. Katrs vākums ir unikāls. Piemēram, nekad neviens vairs nevarēs ievākt Alpu kreimuli, kas auga uz Staburaga pie Daugavas. Herbārija priekšrocība ir tā daudzfunkcionalitāte. Ievākts kāda viena pētījuma vajadzībām, tas var tikt izmantots daudzos citos pētījumos. Herbārija dokuments ir unikāls un autentisks, pie tā var atgriezties un pārbaudīt iepriekš izdarīto secinājumu pareizību. Attīstoties zinātnes pētījumu virzieniem un tehnoloģijām, tā vērtība ievērojami pieaug. Herbāriju nevar izveidot ātri. Pat ar lieliem finansu resursiem, pētnieku skaits, veģetācijas sezona un ievākšanas metodika ierobežo ātrumu, ar kādu kolekcijas var izveidot. Herbārijs ir ilgtermiņa projekts ar vīziju un orientāciju uz nākotnes pētnieku darbu pie tā.