Pietālava
Pietālava („zeme pie Tālavas”; latgaliešu: Pītuolova) ir hipotētisks nosaukums seno letgaļu pilsnovadam ar centru tagadējās Pitalovas (Abrenes) apvidū. Pēc vēsturnieka Edgara Andersona domām tas bija Tālavas pavalsts — Atzeles apvidus, kas robežojās ar Krieviju. Andersons uzskata, ka 1782. gadā pirmo reizi rakstos pieminētās Pitalovas (Пыталово) nosaukums ir pārkrievots „Pietālavas” vārds. Arheoloģiskie izrakumumi liecina, ka tālaviešu dzīves areāls sniedzies tālāk par Izborskas cietoksni. 1938. gadā Jaunlatgales pilsētai piešķirtais Abrenes nosaukums ir cēlies no Tālavas dalīšanas līgumā pieminētās Abrenes (latīņu: Abrene) Adzeles zemē. Par tās atrašanās vietu senatnē nav precīzu ziņu. Saskaņā ar 1920. gada 11. augustā parakstīto Latvijas—Krievijas miera līgumu Pleskavas guberņas Ostrovas apriņķa rietumu daļa ar Pitalovas dzelzceļa staciju nokļuva Latvijas Republikas sastāvā. 1938. gadā, diskutējot par Jaunlatgales pārsaukšanu, viens no ieteiktajiem nosaukumiem bija Pietālova, tomēr tas kopā ar Purnavu, Atzeli, Rītupi un Bērzeni tika noraidīti kā „vēsturiskai patiesībai neatbilstoši” un 1938. gada 10. aprīlī pilsēta tika pārsaukta par Abreni, bet Jaunlatgales apriņķis — par Abrenes apriņķi. Otrā Pasaules kara laikā 1944. gadā 23. augustā Abrenes pilsētu un sešus Abrenes apriņķa pagastus atdalīja no Latvijas. Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas sākās starpvalstu sarunas par Latvijas un Krievijas valsts robežlīguma atjaunošanu, kas izsauca plašas diskusijas par 1944. gadā atdalītās teritorijas tiesisko statusu. Šajā laikā atsākās Pietālavas nosaukuma lietošana plašsaziņas līdzekļos. Pēc 2007. gada 27. marta Latvijas Republikas un Krievijas Federācijas robežlīguma parakstīšanas Pietālavas nosaukumu lieto retāk.