Sociotehniskās sistēmas
Sociotehniskās sistēmas ir tehnoloģiju antropoloģijas viens no konceptiem, kuru Braiens Fafenbergers (Bryan Pfaffenberger) skaidro kā aktivitāti, kas izriet no tehnikas un materiālās kultūras saistību ar sociālām norisēm. Šīs idejas pirmsākumi meklējami Tomasa Hjūza (Thomas Hughes) darbā par mūsdienu elektrības ieviešanu. Viņš uzsver, ka tiem, kuri vēlas attīstīt jaunas tehnoloģijas ir jārēķinās ne tikai ar tehnoloģisko risinājumu, bet papildus ir jāspēj veidot arī sociālo, likumisko, zinātnisko un politisko vidi. Veiksmīga tehnoloģiska jaunrade var tikt īstenota tikai, ja visi sistēmas elementi gan sociālie, gan tehnoloģiskie ir izstrādāti tā, lai darbotos efektīvi kopā. Hjūzs ilustrē šādu procesu ar piemēru par Tomasu Edisonu un to kā viņš meklēja iespēju nodrošināt elektrību par līdzvērtīgu cenu kā dabasgāze (ekonomiskais), panākt politiķu atbalstu (politiskais), samazināt elektrības piegādes izmaksas (tehnoloģiskais) un atrast spuldzītei atbilstošas pretestības kvēldiegu (zinātniskais). Veiksmīgā sociotehniskā sistēmā, tādā kā Edisona elektriskā apgaismojuma industrijas radīšana, „tīkls ir viengabalains”. Kā uzsver Hjūzs sociālais aspekts ir nesaraujami saistīts ar tehnoloģisko un ekonomisko. Sociotehniskās sistēmas ir neviendabīgs veidojums, kas rodas no veiksmīgas sociālo un nesociālo aktoru kopīgas un saskanīgas darbības. Cilvēku sabiedrībā atrodamas vairākas sociotehniskās sistēmas. Tā kā sociotehniskās sistēmas veidotāji izmanto jau esošus sociālos un kultūras resursus, sistēma atspoguļo tās izveides kontekstu. Lai nodrošinātu sistēmas darbību, tās veidotāji izmanot jau esošus resursus, tos pārveidojot. Veiksmīgā sociotehniskā sistēmā stabili darbojas sociālie un nesociālie aktori. Bet šāda sistēma nevar būt statiska, jo lai nodrošinātu tīkla darbību, var būt nepieciešami papildus tehnoloģiski vai sociāli uzlabojumi. Sociotehniskās sistēmas rada gan nozīmi un ietekmi, gan produktus.