Neņūtona šķidrumi
Neņūtona šķidrumi ir šķidrumi, kuru viskozitāte mainās atkarībā no šķidruma stāvokļa un kustības rakstura. Daudzi nesaspiežami šķidrumi, tostarp tādi pārtikas produkti kā majonēze, zemesriekstu sviests, kečups, kā arī daži industriālie materiāli, piemēram, šķidra plastmasa, asfalts, betons ir neņūtoniski šķidrumi. Bioloģiskie šķidrumi, tostarp asinis un gļotas, ir gandrīz universāli neņūtoniski. Tie ir šķidrumi, kuri neatbilst Ņūtona šķidruma modelim, tas ir, īstajiem šķidrumiem μ {\displaystyle \mu } (dinamiskā viskozitāte) ir pastāvīgs lielums (fizikāla konstante), un kuru elementārdaļiņu lielums mazāks par 1×10-8 m. Neņūtona šķidrumus raksturo Bingema vienādojums, kas ir šāds: τ = τ 0 + μ d d u d h {\displaystyle \tau =\tau _{0}+\mu _{d}{\frac {du}{dh}}} kur τ > 0 {\displaystyle \tau >0}  — sākuma bīdes pretestība; τ {\displaystyle \tau }  — tangenciālais spriegums; μ d {\displaystyle \mu _{d}}  — mainīgā lieluma dinamiskā viskozitāte, kas atkarīga no šķidruma plūsmas veida; d u d h {\displaystyle {\frac {du}{dh}}}  — ātruma gradients. Šie šķidrumi parasti ir ar augstu viskozitāti un to elastīgās īpašības arī ir ar nozīmīgumu. To elementārdaļiņu lielums svārstās no 1×10−6 m līdz 1×10-8 m. Neņūtonu šķidrumu teorija ir daļa no reoloģijas — zinātnes, kas pēta plūsmu un deformāciju. Plūsmas modeļi var tikt klasificēti 3 pamatgrupās: no laika neatkarīgi šķidrumi; no laika atkarīgi šķidrumi; viskoelastīgi šķidrumi.