Ievadteikums
Visu rakstisku darbu sākumā ir ievadteikums. Ievadteikums ir daļa no galvenās rindkopas, kas ir pati svarīgākā romāna, noveles vai īsā stāsta daļa, jo tās mērķis ir pievērst potenciālā lasītāja uzmanību.[nepieciešama atsauce] Runas, personīgie dokumenti, piemēram, vēstules parasti sākas ar sveicienu. Tomēr tā praktiski nav ar dokumentiem, rakstiem, esejām, dzeju, dziesmu tekstiem un vispārīgiem darbiem daiļliteratūrā un publikācijās. Publikācijās ievadteikums parasti parāda lasītājam galveno šīs publikācijas tematu. Žurnālismā ievadteikums parasti parāda raksta nozīmīgumu. Daiļliteratūras autoriem ir daudz variantu, kā iesākt tekstu. Ir veidi, kā panākt, lai ievadteikums pievērstu lasītāja uzmanību. Ievadteikumam ir jābūt vai nu punktuālam, vai jāparāda attieksme, vai jābūt šokējošam vai pretrunīgam, vai arī kādai no iepriekšminēto kombinācijām. Viens no slavenākajām pirmajām rindām ir "Tie bija vislabākie laiki, tie bija vissliktākie laiki...", kas iesāk 118 vārdus garu pirmo teikumu. Tas piesaista lasītāju ar savu pretrunību. Pirmajā teikumā romānā Jā ir 477 vārdi. "Sauciet mani par Išmaelu" no grāmatas Mobijs Diks ir labs piemērs īsam ievadteikumam. Parasti no formāliem ievadteikumiem izvairās, bet tos speciāli lieto noteiktos žanros, piemēram, pasakas bieži sākas ar "Reiz sensenos laikos...". Iedvesmojoties no pirmās rindas "Tā bija tumša un vētraina nakts..." (tās sastopamības detektīvromānos un trilleros dēļ), ikgadējais Bulwer-Lytton Fantastikas konkurss aicina dalībniekus sacerēt "ievadteikumu vissliktākajam iespējamam romānam." Ievadteikums dažreiz var tikt izmantots kā darba nosaukums, piemēram, Everything I Posses I Carry With Me, atbilstoši darba pirmajām rindām.