Dienaskārtības teorija
Publiskās (mediju) dienaskārtības teorija (agenda-setting) ir teorija, ka mediju organizāciju redaktori un žurnālisti veido sociālo realitāti jeb to, kam cilvēki tic. Proti, mediju pārstāvji atlasa ziņas un izvēlas, kuras publicēt, tādā veidā cilvēkiem dodot priekšstatu par to, kas patlaban ir svarīgi. Tas nozīmē, ka medijiem ir vara noteikt to, kam sabiedrība tic un pievērš uzmanību. Dažkārt mediji arī palīdz vērtēt kādu notikumu vai problēmu. Teorijas pamatlicēji 1972 .gadā bija divi mediju profesori – Maksvells Makkombs (Maxwell McCombs) un Donalds Šavs (Donald Shaw). Tajā pašā laikā dienaskārtības teorija palīdz auditorijai saprast, cik svarīga ir kāda ziņa. To skatās pēc ziņas izmēra, burtu lieluma, lapas izvietojuma un tā, cik bieži šāda tematika medijā tiek ievietota. Masu plašsaziņas līdzekļi ir galvenais informācijas avots, kas sniedz cilvēkiem jaunākās ziņas. Turklāt nacionāla mēroga mediji spēj sasniegt ļoti lielas auditorijas masas un to patērēšana nepieprasa lielu piepūli un laika patēriņu.