Sociālais radošums
Sociālais radošums ir veids, kā cilvēki rada sociālo kārtību. Ikviena darbība un doma, kas saistīta ar citiem cilvēkiem, ir sociālais radošums, kura mērķis ir radīt drošu un stabilu sociālo pasauli, kurā dzīvojam. Jēdziens sociālais radošums kļuva plašāk pazīstams un bieži lietots 1960. gados. Tajā laikā sociālais radošums bija kods-frāze, ko Londonas Ekonomikas un politisko zinātņu skolas(LSE) Antropoloģijas departamenta Arhivēts 2013. gada 26. aprīlī, Wayback Machine vietnē. pārstāvji izmantoja, lai paustu kritiku par uzskatu, ka sabiedrības spēks rodas pats no sevis; kā arī lai runātu par to, ka balanss starp individuālo un kolektīvo domāšanu ir jāmaina. Respektīvi, tika noliegts, ka sociālie modeļi – ideju, darbību un institūciju modeļi – kontrolē indivīdus. Lai gan tika kritizēts sistēmisms, netika mēģināts izzināti veidus, kā cilvēki rada sociālās lietas. Šī temata padziļinātai izpētei pievērsies britu antropologs Džons Deiviss (John Davis) Deiviss aplūkojis vairākus jautājumus saistībā ar sociālo radošumu: kas ir sociālā radošuma rezultāts, kādi ir sociālā radošuma veidi, kas ir sociālā radošuma izejmateriāli, procesi?