Pols Rikērs
Pols Rikērs (franču: Paul Ricœur; 1913. gada 27. februārī — 2005. gada 20. maijā) bija franču filozofs, viens no hermeneitikas tradīcijas pārstāvjiem. Viens no retajiem filozofiem, kurš ietekmējies no trim svarīgām rietumu filozofijas skolām XX gadsimtā — vācu filozofijas, franču filozofijas un anglosakšu filozofijas. Dzimis Valansā, protestantu ģimenē. Māte mira drīz pēc Pola dzemdībām, bet tēvs krita Pirmajā pasaules karā. Audzis pie tēva vecākiem. 1935. gadā Pols Rikērs apprecējās, vēlāk viņam bija pieci bērni. Studēja Rennas Universitātē, vēlāk filozofiju Sorbonnā, kur ietekmējās no Gabriela Marsela. 1939. gadā tika iesaukts armijā, Vācijas iebrukuma laikā krita gūstā un piecus gadus pavadīja karagūstekņu nometnē. Karagūstekņu nometnē bija vairāki franču intelektuāļi, kuri intensīvi apguva zināšanas. Ieslodzījuma laikā Rikērs iepazinās ar Jaspersa darbiem un sāka tulkot Huserla Ideen I franču valodā. No 1948. līdz 1956. gadam pasniedza Strasbūras Universitātē, kur ieguva doktora grādu. No 1956. līdz 1965. gadam pasniedza Sorbonnā filozofiju. Tajā laikā par Rikēra asistentu strādāja Žaks Deridā. No 1965. līdz 1970. gadam Rikērs bija administrators jaundibinātajā Nantjēras Universitātē. 1968. gada nemieru laikā universitāte bija viena no dumpīgo studentu galvenajām "bāzēm". Nemiernieki saukāja Rikēru par "veco klaunu" un valdības rokaspuisi. Neilgu brīdi Rikērs mācīja Katoļu universitātē Lēvenā, bet vēlāk pārcēlās uz Čikāgas Universitāti. 1985. gadā atgriezās Francijā. Dzīves pēdējos gados bieži devās uz Tezē klosteri, bet viņa darbus augstu vērtēja personiskais draugs Karols Vojtila.