Britu ekspedīcijas spēki (Pirmais Pasaules karš)
Britu ekspedīcijas spēki (angļu: British Expeditionary Force (World War I) (BEF)) bija sešas divīzijas, ko Lielbritānijas armija Pirmā pasaules kara laikā nosūtīja uz Rietumu fronti. Britu ekspedīcijas spēku plānošana sākās ar britu armijas Haldeina reformām 1906.–1912. gadā, ko pēc Otrā būru kara (1899–1902) veica valsts kara sekretārs Ričards Haldeins. Termins Britu ekspedīcijas spēki bieži tiek lietots, lai apzīmētu tikai tos britu spēkus, kas atradās Francijā pirms Pirmās Ipras kaujas beigām 1914. gada 22. novembrī. Līdz 1914. gada beigām — pēc kaujām pie Monsas, Le Kato, Ēnas un Ipras — esošais BEF karaspēks bija gandrīz izsmelts, lai gan tas palīdzēja apturēt Vācijas armijas virzību. Alternatīvs BEF spēku beigu punkts bija 1914. gada 26. decembris, kad tie tika sadalīti Pirmajā un otrajā armijā (trešā, ceturtā un piektā armija tika izveidota vēlāk kara laikā). "Britu ekspedīcijas spēki" palika oficiālais nosaukums britu armijām Francijā un Flandrijā visā Pirmā pasaules kara laikā.