Heinrihs II Svētais
Heinrihs II Svētais (latīņu: Henricus II, vācu: Heinrich II der Heilige; dzimis 972. gada 6. maijā, miris 1024. gada 13. jūlijā) pēdējais vācu Otonu dinastijas Svētās Romas impērijas valdnieks, Romiešu karalis no 1002. gada, kronēts Svētās Romas impērijas imperators (latīņu: Romanorum imperator) no 1014. gada līdz savai nāvei. Vienīgais kanonizētais Vācijas karalis. Kanonizēts 1147. gadā, bet viņa sieva Luksemburgas Kunigunde 1200. gadā. Pēc Heinriha II nāves par nākamo valdnieku tika ievēlēts Saliešu dinastijas pārstāvis Konrāds II. Heinrihs bija pāragri mirušā imperatora Oto III otrās pakāpes brālēns un ietekmīgās Bavārijas hercogistes hercogs (kā Heinrihs IV) no 995. gada augusta. Viņa tēvs, hercogs Heinrihs II Ķildīgais bija regulāri organizējis sazvērestības, lai sagrābtu varu gados jauno Oto II un Oto III pārvaldītajā impērijā. Kamēr tēvs atkārtoti tika sodīts un atradās ieslodzījumā, jaunais Heinrihs tika gatavots baznīcas karjerai. Heinriham II Ķildīgajam 985. gadā atgūstot varu Bavārijā, arī dēlam nācās pamest baznīcas pasauli un atgriezties Bavārijā. Heinrijs bija lojāls Oto III, divreiz pavadot viņu uz Itāliju un atsakoties iesaistīties vācu augstmaņu sazvērestībās pret imperatoru. Pēc Oto III nāves Itālijā Heinrihs centās panākt, lai augstmaņi viņu ievēl par impērijas nākamo valdnieku. 1002. gada 9. jūlijā viņš panāca savu kronēšanu par romiešu karali un pēc vairāku troņa pretendentu sakaušanas 1004. gada 15. maijā kronējās par Itālijas karali.