Eimunda sāga
Eimunda sāga (senskandināvu: Eymundar þáttr hrings) ir viena no islandiešu sāgām, kas saglabājusies 14. gadsimta beigās (1387-1394) pārrakstītajā "Grāmatā no Plakanās salas" (senskandināvu: Flateyjarbók). Sāga satur teiksmu par vikingu piedzīvojumiem Gardarīkē (Kijivas Krievzemē). 19. gadsimtā sāga vairākas reizes tulkota un izdota Krievijas Impērijā, kur tā izpelnījās lielu interesi kā Senās Krievzemes vēstures alternatīvs tēlojums no skandināvu vikingu viedokļa. Senlatvijas vēstures vikingu perioda izpratnei ir svarīga sāgas nobeigumā pieminētā ap 1041. gadu noslēgtā vienošanās par to, ka ķēniņš Eimunds saņem valdīšanā Polocku vai tās kaimiņos esošo zemi, ko krievu vēsturnieki identificē kā Daugavas līvu zemi (Livoniju) (Сенковский, 1834) vai Jersikas ķēniņvalsti (Сапунов, 1916). Uzskata, ka šīs vikingu sāgas vecāko variantu latīņu valodā ir pierakstījis Islandes benediktīniešu mūks Odrs Snorasons (Oddr Snorrason), kas dzīvoja 1133. gadā dibinātā Tingeiraras klosterī (Þingeyrarklaustur). Šī sāga līdz mūsdienām saglabājusies kā daļa no islandiešu valodā tulkotās Ingvara sāgas (Yngvars saga víðförla) par apmēram 1036.–1042. gadā notikušo Ingvara Tālbraucēja (zviedru: Ingvar Vittfarne) ekspedīciju lejup pa Volgas upi uz Kaspijas jūras zemēm un Persiju (Serkland). Tāpat daži sāgā minētie notikumi ir līdzīgi dāņu mūka Sakso 12. gadsimta beigās sacerētajā hronikā Gesta Danorum aprakstīto dāņu vikingu ķēniņu Hadinga un Frodi karagājieniem uz Polocku pret ķēniņu Vespasiju un pret Hellesponta jeb Austrumu lielvalsts (Orientis imperium) ķēniņu Anduanu (Andwanus), ar kuru Frodi noslēdza savienību un apņēma viņa meitu par sievu.