Fluorīts
Fluorīts (no latīņu: fluere — 'plūst', jo minerāls izmantots kā kusnis), agrāk fluora špats — izplatīts minerāls. Zinātniskajā literatūrā šis minerāls pirmoreiz aprakstīts jau 1529. gadā, taču bijis zināms jau krietni senāk. Fluorīts kalpojis par vārda devēju vairākiem izplatītiem terminiem, tai skaitā: Fluorescence — materiāla spīdēšana ultravioletajos staros, ko atklāja vācu mineralogs Frīdrihs Moss 1824. gadā. Šī īpašība fluorītam ir raksturīga. Dažu atradņu fluorīts (hlorofans) mirdz arī tad, ja ir sakarsēts. Fluorescences krāsa atkarīga no minerāla atradnes. Fluors — ķīmiskais elements. Fluorīts kalpo kā viena no labākajām šī elementa rūdām. Var saturēt mazas kavernas ar gāzu, ūdens vai organisku šķīdumu ieslēgumiem. Var saturēt kavernas ar tīru fluoru. Kūst 1360 °C temperatūrā. Bieži satur retzemju metālu, urāna piejaukumus.