Progress-M
Progress-M (krievu: Прогресс-М), zināms arī kā 7K-TGM (7К-ТГМ), GRAU indekss 11F615A55 (11Ф615А55), bija PSRS (vēlāk Krievijas) bezpilota kosmosa kravas kuģu sērija. 67 transportkuģus no 1989. līdz 2009. gadam izmantoja orbitālo staciju Mir un Starptautiskās kosmosa stacijas (SKS) apgādei. Tos nomainīja modernizēts kuģis Progress M-M. Progress-M tika izveidots 1980. gadu otrajā pusē, modernizējot kravas kuģi Progress (11F615A15), izmantojot kosmosa kuģa Sojuz-TM jaunās sistēmas. Tam bija modificētā tuvošanās sistēma Kurs. Kravas kuģim tika pievienoti saules bateriju paneļi, un lidojums autonomā režīmā palielinājās līdz 30 dienām. Tika palielināts hermētiskā nodalījuma tilpums, un stacijā varēja nogādāt 2600 kg kravas, par 100 kg vairāk nekā priekšgājēji. Atšķirībā no iepriekšējiem kravas kuģiem, kuri kravu nogādāja tikai vienā virzienā, Progress-M varēja apgādāt ar nolaižamo kapsulu Raduga, lai uz zemi nogādātu līdz 150 kg kravas. Tā bija 1,5 m garumā un 60 cm diametrā, ar "sauso masu" 350 kg. Pirmais Progress-M sērijas transportkuģis Progress M-1 orbītā tika palaists 1989. gada 23. augustā. Pirmie 43 Progress-M lidoja uz staciju Mir; nākamie 24 — uz Starptautisko kosmosa staciju. Pēdējais Progress M-67 palaists 2009. gada jūlijā. Divi Progress-M (Progress M-14 un Progress M-38) bija modificēti, lai uz staciju Mir nogādātu VDU (Vynosnaja dvigatelnaja ustanovka) dzinējsistēmas iekārtu. Šiem kravas kuģiem degvielas tvertņu vietā tika izveidota speciāla konstrukcija, kurā ievietots VDU (aptuveni 750 kg). Kad kravas kuģis ieradās stacijā, kosmonauti veica iziešanu kosmosā, izņēma VDU un uzmontēja to uz Sofora masta. Progress-M sistēmas izmantotas diviem specializētiem kravas kuģiem, kas uz SKS nogādāja moduļus: Progress M-SO1 (moduli Pirs) un Progress M-MIM2 (moduli Poisk). Lai uz SKS varētu nogādāt vairāk degvielas, tika izveidota modifikācija Progress-M1, kuras pirmais starts notika 2000. gadā. 2009. gadā Progress-M aizvietoja modernizēts kravas kuģis Progress M-M (11F615A60) ar ciparu vadības sistēmu.