Užpakalinės eilės balsiai
Užpakalinės eilės balsiai – tam tikri kalbose vartojami balsiai. Pagrindinis jų požymis – tariant aukščiausia liežuvio vieta pasislenka į burnos galą, gilumą, tačiau nesukuriamas susiaurėjimas, verčiantis tarti priebalsį. Lietuvių kalboje vartojami užpakalinės eilės balsiai [uː], [ʊ], [oː], [ɔ], [ɑː], [ɐ], žymimi atitinkamai raidėmis ū (ų), u, o, o, a (ą), a; [oː] yra ilgasis balsis o savos kilmės žodžiuose ir prisitaikiusiuose skoliniuose (mótina, sõdas, põnas), [ɔ] – trumpasis o daugiausia tarptautiniuose žodžiuose (anekdòtas). Užpakaliausias, toliausiai nuo dantų esantis balsis yra [ɑː], lietuvių kalbos rašyboje žymimas raidėmis a (ã, á), ą. Beveik užpakalinės eilės balsiai iš esmės yra užpakalinių balsių porūšis; jokioje kalboje nesupriešinami beveik užpakalinės ir užpakalinės eilės balsiai remiantis vien šiuo požymiu.