Funkcija (matematika)
Matematikoje funkcija – taisyklė, kuri vienam, arba keliems apibrėžimo srities aibės elementams priskiria vienintelį elementą kitoje – funkcijos reikšmių – aibėje. Funkcijos apibrėžimo sritis – aibė reikšmių, kurias įgyja nepriklausomas kintamasis, o funkcijos reikšmių sritis – aibė reikšmių, kurias įgyja priklausomas kintamasis. Dviejų kintamųjų funkcijos kartais vadinamos operacijomis. Tuo tarpu funkcijos, kurių apibrėžimo aibėje yra kitos funkcijos, vadinamos operatoriais, arba „funkcionalais“. Funkcija gali būti užrašoma formule, sąryšių simboliais (pavyzdžiui, f: A → B), ar lentele, kurioje surašyti visi apibrėžimo srities nariai ir juos atitinkančios funkcijos reikšmės. Labai dažnos tokios funkcijos, kurių argumentas ir reikšmė yra skaičiai, o sąryšis užrašomas formule, pavyzdžiui, f ( x ) = x 2 {\displaystyle f(x)=x^{2}} , kur funkcija f priskiria kiekvienam skaičui jo kvadratą. Funkcijų apibendrinimas – galimybė turėti kelis funkcijos argumentus. Pavyzdžiui: g ( x , y ) = x y {\displaystyle g(x,y)=xy} yra funkcija, kuri bet kuriems skaičiams x ir y paskaičiuoja jų sandaugą. Nors atrodo, kad tokia funkcija neatitinka apibrėžimo, nes turi daugiau nei vieną argumentą, galima nesunkiai įsivaizduoti, kad tai funkcija, kurios argumentas yra pora (x, y) iš aibės R×R.