Italikų-keltų kalbos
Italikų-keltų kalbos, arba keltų-italikų hipotezė – lingvistinis požiūris, pagal kurį italikų ir keltų kalbos laikomos artimiausiomis giminaitėmis, kilusiomis iš bendros prokalbės. Ši hipotezė grindžiama daugybe bendrų bruožų, kurių neturi kitos indoeuropiečių kalbos, taip pat dideliu kiekiu vienodos leksikos, sutinkamos antikinio laikotarpio užrašuose.