Geodakiano evoliucinė lyties teorija
Geodakiano evoliucinė lyties teorija (rus. Эволюционная теория пола В. А. Геодакяна) - V. Geodakiano teorija, aiškinanti dviejų lyčių buvimą - lytinį dimorfizmą normoje ir patologijoje, lyčių santykį populiacijose, skirtingą lyčių mirtingumą, lytinių chromosomų ir lytinių hormonų vaidmenį, rankų ir smegenų asimetriją, psichologinius ir socialinius lyčių skirtumus. Teorija pagrįsta idėja, kad rūšį (populiaciją) sudaro dvi asinchroniškai evoliucionuojančios susietos posistemės. Vyriškoji lytis yra operatyvinė populiacijos posistemė, o moteriškoji lytis - konservatyvioji posistemė. Nauja informacija atrenkama panaudojant vyrišką lytį ir tik po daug kartų pasireiškia moteriškos lyties individuose, todėl naujos evoliucinės tendencijos pirmiausia pasireiškia vyriškos lyties individuose (vyriškos lyties evoliucija lenkia moteriškos lyties evoliuciją). Toks poslinkis laike (dvi požymio evoliucijos fazės) sukuria dvi požymio formas (vyriškąją ir moteriškąją) - lytinį dimorfizmą. Toks evoliucinis skirtumas tarp operatyvinės ir konservatyviosios posistemių (lyčių) užtikrina naujovių paiešką ir patikrinimą. Lytinį dimorfizmą galima laikyti filogeneziniu nuotoliu tarp lyčių, evoliucine naujiena (kuri jau pasireiškia vyriškoje lytyje, bet dar ne moteriškoje lytyje) nagrinėjant visus augalų bei gyvūnų (ir žmogaus) požymius, kuriuose egzistuoja lytinis dimorfizmas. Rūšiniuose požymiuose šis dėsningumas pasireiškia kaip patologinis reiškinys, o populiaciniuose - kaip norma, lytiniuose - kaip „tėvinis efektas“. Ši Geodakiano teorija sieja pagrindines skirtingalytės populiacijos savybes (lyčių santykis, lyčių požymių sklaida, lytinis dimorfizmas) su aplinkos sąlygomis, populiacijos evoliuciniu plastiškumu: Stabiliomis optimaliomis sąlygomis šios charakteristikos yra minimalios, mažinančios populiacijos evoliucinį plastiškumą: mažėja berniukų gimstamumas ir mirštamumas, mažėja berniukų įvairovė mažėja vyriškos bei moteriškos lyčių skirtumai. Ekstremaliomis sąlygomis, kai sparčiai adaptacijai reikia didelio evoliucinio plastiškumo, vyksta atvirkštiniai procesai: didėja vyriškos lyties gimstamumas ir mirštamumas („apyvarta“), didėja vyriškos lyties individų įvairovė, ryškėja lytinis dimorfizmas. Nuo 1965 m. buvo paskelbta daugiau kaip 150 darbų, skirtų šiai teorijai ir gretimiems klausimams (gyvenimo trukmė, smegenų ir rankų diferenciacija, lytinės chromosomos, augalų ir gyvūnų reguliacijos mechanizmams, širdies ydoms ir kitoms ligoms, kultūrai. Skaityti pranešimai TSRS ir Rusijos kongresuose, konferencijose, simpoziumuose. Dvi konferencijos Sankt Peterburge (Rusija; 1990, 1992 m.) buvo skirtos būtent šiai teorijai. Teorija buvo įtraukta į vadovėlius ir kai kurių universitetų bei institutų mokymo programas. Apie teoriją buvo rašoma Rusijos periodinėje spaudoje..