Tarpukaris
Tarpukariu (1918–1939 m.) dabartiniame Vakarų pasaulyje laikomas periodas nuo Pirmojo pasaulinio karo pabaigos iki Antrojo pasaulinio karo pradžios. Šiuo laikotarpiu didesnėje pasaulio dalyje vyravo sumaištis. Europa siekė atsitiesti po Pirmojo pasaulinio karo. Šiaurės Amerikoje pirmojoje periodo dalyje ekonomika klestėjo, tačiau viskas pasikeitė 1929 m., kuomet prasidėjo Didžioji ekonominė krizė. Veimaro respublikoje įvyko net du ekonominiai ir politiniai sukrėtimai – iš pradžių hiperinfliacija ir nesėkmingas Alaus pučas 1923 m., o vėliau nacizmo iškilimas. Azijoje ėmė kilti Japonijos imperijos galia. Tarpukario laikotarpiu pasaulyje pasikeitė jėgų balansas. Pagrindine organizacija, turėjusia užtikrinti taiką pasaulyje, buvo Tautų Sąjunga, kuri buvo sukurta po Pirmojo pasaulinio karo. Visgi organizacijos neveiksmingumui didelės įtakos turėjo Nacistinės Vokietijos, Japonijos imperijos, Sovietų Sąjungos bei Benito Musolinio valdomos Italijos karingumas ir tai, kad JAV niekada nedalyvavo Tautų Sąjungos veikloje. Tautų Sąjungą tarpukaryje sukrėtė ne vienas tarptautinis konfliktas. 1931 m. Japonija įsiveržė į Mandžiūriją, o 1935 m. Italija pradėjo karą su Abisinija, kuri tuo metu buvo viena iš kelių nepriklausomų Afrikos valstybių. Tautų Sąjunga ėmėsi prieš Italiją ekonominių sankcijų, tačiau jos nebuvo sėkmingos. Šis įvykis parodė Prancūzijos ir Didžiosios Britanijos silpnumą bei jų nenorą prarasti Italijos kaip sąjungininkės. Nepaisant to, Italija vis tiek suartėjo su Adolfo Hitlerio valdoma Vokietija. Abisinijos karas parodė A. Hitleriui kokia Tautų Sąjunga yra silpna ir paskatino jį įvesti karines pajėgas į Demilitarizuotą Reino zoną, taip sulaužant Versalio taikos sutartį. Tai buvo pirmasis vokiečių žingsnis, privedęs pasaulį prie Antrojo pasaulinio karo pradžios 1939 m. rugsėjo 1 d.