Nebylusis kinas
Nebylusis kinas – kino filmas be fonogramos. Tokie filmai buvo kuriami kino vystymosi pradžioje, nuo 1895 m. (kinematografo išradimo), kai technologijų lygis dar buvo per žemas, kad būtų buvę praktiška kurti garsinius filmus. Nebyliajame kine įgarsinimo nebuvimą kompensuodavo paaiškinamieji titrai, perdėta aktorių kūno kalba ir gyva muzika kino seansų metu. Po miuziklo „Džiazo dainininkas“ („The Jazz Singer“, 1927) pastatymo garsinis kinas išpopuliarėjo ir nebylusis beveik išnyko. Atsiradus garsiniam kinui dauguma filmų platintojų nusprendė, jog nebyliojo kino juostas saugoti beprasmiška ir didžiąją jų dalį sunaikino. Šiandien yra išlikę ne daugiau kaip 25 % to laikotarpio nebyliųjų filmų.