Gėlių darželis
Gėlių darželis arba gėlynas – erdvė prie namų, skirta įvairiems dekoratyviems augalams auginti. Paprastai įrengiamas švariajame kieme, prie įėjimo į sodybą ar gyvenamąjį namą; sodybos puošnioji dalis. Tradiciniai gėlių darželiai daug kur būdavo aptveriami tvorele. Kada Lietuvoje atsirado gėlių darželiai – nežinoma, spėjama, kad XV–XVI a. Kaimų ir miestelių sodybų darželiai atsirado dėl vienuolynų, klebonijų, dvarų gėlynų, kuriuose augintos iš kitų kraštų atvežtos įvairios gėlės, dekoratyvūs, vaistiniai augalai. Darželio paskirtis buvo ne tik puošybinė – juose sodinti vaistiniai, dažinių ar kitokių naudingų savybių turintys augalai. Sodybos darželio prižiūrėjimas buvo daugiausia merginų rūpestis, o pagal darželį būdavo susidaroma nuomonė apie sodybos šeimininkų tvarkingumą. Senuosiuose Lietuvos darželiuose augalų įvairovė nebuvo labai didelė. Daugiausia sodinti atsparūs, žiemą neiššąlantys augalai, kuriems nereikia daug priežiūros. Dėl pastarosios priežasties gerokai mažiau auginta ir vienmečių gėlių. Skirtingose Lietuvos dalyse darželio gėlės ir žolynai skyrėsi, bet dauguma augalų rūšių būdavo sodinamos visoje šalyje. Gausiausiai auginami daugiamečiai augalai: žalioji rūta, daugiametė saulutė, garbiniuotoji mėta, vaistinis isopas, vaistinis skaistenis, vaistinis smidras, vaistinis putoklis, vaistinis bijūnas („pinavija“), paprastasis diemedis, plunksnalapė rudbekija, trispalvė našlaitė. Iš dvimečių ir daugiamečių augalų auginami: didžioji nasturtė, kvapusis pelėžirnis („žemčiūgas“), balzaminė sprigė, aukštoji piliarožė, flioksas, jurginas. Darželiuose auginami krūmai: paprastoji alyva, darželinis jazminas, įvairūs erškėčiai, putinas, rečiau guobalapė ar baltoji lanksva, šermukšnialapė lanksvūnė, baltauogė meškytė. Vėliau taip pat pradėtos auginti rožės, įvairūs serenčiai („gvazdikai“), rudgrūdėlės, scylės, snieguolės, šiurpiniai gvazdikai („šiurpės“), pakalnutės, petunijos, fuksijos ir kt. Dabar tradicinius darželius daug kur pakeitė vejos su įvairiai išplanuotais gėlynais, alpinariumai.