Suomijos šventės
Valstybinės šventės Suomijoje yra oficialiai patvirtintos šalies parlamento. Visas šventes, minimas Suomijoje, galima suskirstyti į krikščioniškas ir nekrikščioniškas. Pagrindinės krikščioniškos – Kalėdos, Naujieji metai, Velykos, Šeštinės, Sekminės ir Visų šventųjų diena. Kitos pagrindinės šventės yra Nepriklausomybės diena, švenčiama nuo 1917 m., Vasaros saulėgrįža (suom. Juhannuspäivä) ir Gegužės 1-osios šventė (suom. Vappu), minima visoje šalyje, ir tai yra vienintelė valstybinė šventė šalyje, kurios metu rengiamos įvairios gatvių eisenos ir karnavalai. Sekmadieniai Suomijoje yra laikomi oficialiomis nedarbo dienomis, tačiau jos neužima tokios svarbios vietos kaip pagrindinės šventės. Sekmadienių, kaip švenčių pavadinimai, nustatomi pagal liturginį kalendorių. Praeito amžiaus šeštajame dešimtmetyje Suomijos parlamentas priėmė įstatymą, kuriuo įprastos darbo savaitės valandų skaičius buvo sumažintas iki 40 valandų, kas reiškė, kad šeštadienis iš dalies faktiškai tapo nedarbo diena, tačiau neoficialiai. Kadangi Velykos ir Sekminės yra švenčiamos sekmadienį, todėl kartais prieš jį einantis šeštadienis yra laikomas oficialiu laisvadieniu. Dalis krikščioniškų švenčių, kurių data yra nepastovi ir dažnai sutampanti su darbo dienomis, buvo perkeltos į šeštadienį ir sekmadienį. 1995 m. Vasaros saulėgrįžos minėjimo diena buvo perkelta į šeštadienį po birželio 19 d., Apsireiškimo Marijai diena – į sekmadienį po kovo 21 d. (jeigu data sutampa su Velykų arba Verbų sekmadieniu, tada švenčiama savaite anksčiau nei Verbų sekmadienis), o Visų šventųjų diena – į šeštadienį po spalio 30 d. Dalis švenčių datų buvo pakeistos ir 1973 m., tačiau vėliau, 1991 m., pakeitimų buvo atsisakyta.