Harapos kalba
Harapos kalba (dar Indo kalba arba Mohendžo Daro kalba) – nežinomos kilmės kalba, vartota Harapos civilizacijos žmonių, gyvenusių bronzos amžiuje (2 tūkstantmetis pr. m. e.). Nėra jokių žinomų šios kalbos rašytinių šaltinių, kadangi Harapos raštas nėra iššifruotas. Vieninteliai galimi Harapos kalbos elementai yra skoliniai ir substratinė įtaka (ypač vediniame sanskrite) bei galimai minimi vietovardžiai šumerų dantiraštyje (Meluha). Kadangi nėra jokių žinių apie Harapos civilizacijos kilmę, jos kalbos kilmė taip pat yra hipotezių lygmenyje. Plačiau žinomos hipotezės: indoeuropiečių kalba, artima indoiranėnų prokalbei (abejotina teorija, nes nesutampa su arijų migracijos teorija); Elamo-dravidų kalba; hipotetinė kalbų šeima, į kurią bandoma sujungti dravidų kalbas ir senovinę elamitų kalbą Irane. Hipotezę, kad Harapos kalba galėjusi būti dravidų prokalbe, kelia ne vienas Harapos kultūros specialistas; austronezinė kalba, galimai susijusi su šiuolaikinėmis mundų kalbomis; išnykusios šeimos kalba; pagal šią versiją, Harapos kalba buvo paskutinė savo šeimos kalba ir nepaliko jokių požymių (išskyrus substratą vedų kalboje); semitų kalba, siejama su asirų kalba (hipotezė iškelta pagal asirų ir Asuros sąskambį). Yra bandoma sieti šumerų dantiraštyje minimą žodį Meluha ir sanskrito terminą mleccha, kuriuo įvardinami svetimtaučiai, barbarai. Taip pat šumerų minimas šimmar medis siejamas su sanskrito śimbala. Šie žodžiai hipotetiškai galėję patekti į abi kalbas iš Harapos kalbos.