Plytų stilius
Plytų stilius – architektūrinio stiliaus kryptis, XIX a. antroje pusėje–XX a. pradžioje plėtota Rusijoje ir gretimuose regionuose. Pavadintas pagal pastatų fasadų apdailos metodą, kai naudojamas atviras plytų mūras su natūralios spalvos ir tekstūros plytomis be tinko ar kito apdailos sluoksnio. Taip pat buvo mūrijamos kelių spalvų paprastos ir profilinės plytos, įskaitant polichromines, su keraminių plytelių, terakotos ir akmens fragmentais. Derinamos kelių spalvų paprastos ir profilinės plytos, akmens intarpai. Vakarų Europos šalyse ši pakraipa vadinama medžiagų stiliumi (Materialstil). Priskiriama eklektikai (vieningos formų raiškos neturėjo). Fasadų dekoras galėjo būti įmantrus, su gausiais ir sudėtingais plytų ornamentais, o kartais paliekamas visai paprastas. Tokia architektūra laikyta racionalesne ir ekonomiškesne už tinkuotą, nes fasadai buvo palyginti ilgaamžiai, nereikėdavo jų tvarkyti, perdažyti. Plytų stilius susiformavo Sankt Peterburge kūrusių architektų Karlo Rudolfo Bernhardo, Haraldo Juliaus fon Bose, Rudolfo Želazievičiaus, Jeronimo Kitnerio, Karolio Šmidto, Piotro Tamanskio ir Viktoro Šreterio projektuose. Taip pat meninėmis plytų savybėmis naudojosi rusų stiliaus architektai Vladimiras Šervudas, Alfredas Parlandas ir kiti.