Čekijos karalystė
Čekijos karalystė, arba Bohemijos karalystė (ček. České království, vok. Königreich Böhmen; lot. Regnum Bohemiae) – valstybė, buvusi Centrinėje Europoje, de facto nepriklausomas Šventosios Romos imperijos narys. Čekijos karalius buvo vienas iš Šventosios Romos imperijos elektorių iki imperijos panaikinimo 1806 m. Daugelis Čekijos karalių buvo išrinkti Šventosios Romos imperijos imperatoriais. Čekijos karalystė sostinė Praha XIV a. pab., taip pat XVI a. pab. ir XVII a. pr. buvo faktinė Šventosios Romos imperijos sostinė. Nuo 1526 m. karalystės valdovais buvo Habsburgų ir Habsburgų Lotaringų dinastijos. Po Šventosios Romos imperijos panaikinimo Bohemija tapo Austrijos imperijos, o nuo 1867 m. Austrijos-Vengrijos imperijos dalimi. Bohemija išlaikė formalų atskiros Čekijos karalystės statusą iki 1918 m., o Praha buvo vienu svarbiausių imperijos miestų. Paskutiniais Austrijos-Vengrijos imperijos gyvavimo metais Bohemija buvo labiausiai išsivysčiusi ir ekonomiškai pažangiausia Austrijos Karūnos teritorija. Čekų kalba buvo pagrindine parlamento ir kilmingųjų kalba iki 1627 m., kai buvo numalšintas Čekijos luomų sukilimas. Po to lygiaverte kalba tapo vokiečių, kuri tapo dominuojančia kalba parlamente iki čekų nacionalinio atgimimo XIX a. Vokiečių kalba taip pat buvo plačiai naudojama daugelio miestų administracijoje, po to, kai ten XIII a. atvyko vokiečių persikėlėliai. Karaliaus dvare buvo naudojamos čekų, lotynų ir vokiečių kalbos, priklausomai nuo laikotarpio ir valdovo. Čekijos karalystė apėmė dabartinę Čekiją, o savo didžiausio teritorinio išsiplėtimo metu jai priklausė ir dalis dabartinių Austrijos, Vokietijos, Vengrijos, Italijos, Lenkijos, Slovakijos, Slovėnijos ir Ukrainos (Užkarpatės sritis). Po Centrinių valstybių sąjungos pralaimėjimo Pirmajame pasauliniame kare karalystė ir imperija buvo panaikintos. Bohemija tapo naujosios Čekoslovakijos valstybės pagrindu.