Neapolio hercogystė
Neapolio hercogystė (it. Ducato di Napoli; lot. Ducatus Neapolitanus) – hercogija Pietų Italijoje. VII a. ji buvo Bizantijos provincija, sudaryta iš žemyninės Italijos žemių, kurių neužgrobė VI a. įsiveržę lombardai. Provinciją valdė karinis vadas (dux), ir gana greitai provincija tapo de facto nepriklausoma valstybe, kuri egzistavo daugiau kaip 500 m. Didžiąją dalį istorijos Neapolio hercogiją sudarė žemės, maždaug atitinkančios šių dienų Neapolio provinciją – apėmė Vezuvijaus apylinkes, Flegrėjaus laukus (Campi Flegrei), Sorentino pusiasalį (Penisola sorrentina), Kampanijos Džuljaną (Giugliano), Aversą (Aversa), Afragolą (Afragola), Nolą (Nola), Iskijos (Ischia) ir Prošidos (Procida) salas. Kapris vėliau tapo Amalfio hercogijos dalimi.