Miškų sargyba
Miškų sargyba (rus. лесная стража) – miškų žinybai priklausiusi valdiškų miškų apsauga 1798–1917 m. Rusijos imperijoje. Pirmą kartą paminėta 1798 m. kovo 12 d. Admiraliteto kolegijos miškų departamento steigimo dokumente. Iki tada valdiškiems miškams saugoti kasmet skirdavo „gerus žmones“ iš vietinių gyventojų. Vietinių valstiečių skyrimas miškams saugoti buvo naudojamas bent jau nuo XVIII a. pradžios. 1802 m. liepos 2 d. vardiniu įsaku buvo apibrėžta miškų sargybos sudėtis: valdiškas miško prižiūrėtojas (rus. казенный лесной надзиратель), kitaip fersteris (rus. ферстер, iš vok. Förster 'girininkas'}, iš į atsargą išleistų kareivių ar jūrininkų; 8 unterfersteriai (rus. унтер-ферстер). 1802 m. rugpjūčio 27 d. Sankt Peterburgo gubernijos valdiškiems miškams saugoti buvo paskirti fersteriai ir sergėtojai (rus. караульщики). Raitajai didelių miškų plotų apsaugai buvo paskirti apjodinėtojai (rus. объездчики). Pagal 1803 m. gruodžio 18 d. įsaką užkardose sergėjo valdiška miškų sargyba (212 sergėtojų, kuriems vadovavo 7 unterfersteriai). Miškų sargybos dydis priklausė nuo miškų dydžio ir padėties toje vietovėje. XIX a. 4-tą dešimtmetį fersterių pareigas perėmė jaunesnieji girininkai, o miško apjodinėtojai miškų sargybose išliko. 1832 m. gruodžio 28 d. Finansų ministerijos „Nuostatas apie nuolatinę Miškų sargybą“ (Положение о постоянной Лесной страже) aprašė miškų sargybos veiklos principus: Miškas dalinamas į zonas, vadintas apjoda (rus. объезд) ir apeiga (rus. обход) Apjoda buvo miško plotas, skirtas prižiūrėti raitajam prižiūrėtojui (apjodinėtojui), kuris ir buvo už jį atsakingas. Apjodinėtojus skirdavo iš atsargos žemutinių laipsnių kariškių, gerai pasirodžiusių tarnyboje. Apjodinėtojui buvo pavaldūs eiguliai (rus. лесные сторожа 'miško sargai'), atsakingi už apeigas. Eigulių tarnyba buvo organizuojama šeimyniškai – eiguliui ir šeimai buvo suteikiamas namas saugomame miško plote. Jaunesnieji šeimos nariai nuo vaikystės buvo laikomi einantys tarnybą ir mokėsi jos. Eigulio name gyvendavo ir šaulių komanda. 1846 m. vasario 13 d. buvo įvesta karinės miškų sargybos iš savanorių, atitarnavusių kariuomenėje ne mažiau 20 metų. Ši tvarka išbuvo iki 1869 m. birželio 3 d., kai „Nuostatas apie valdišką miškų sargybą“ nurodė, kad miškų sargyba vėl turi būti sudaryta iš apjodinėtojų, o šiems turėjo būti pavaldūs eiguliai. Šiuos pareigūnus skirdavo gubernijos girininkas iš bet kurio luomo asmenų, ne jaunesnių kaip 21 metų ir, pageidautina, raštingų. Sargybos pareigūnai iš pareigų būdavo atleidžiami tik perdavę jiems patikėtus miško plotus.