Psichika
Psichika – nervų sistemos veiklos dalis, apimanti elgesį, mintis, asmenybę. Psichiką ir jos reiškinius tiria psichologija. Kai organizmas sąveikauja su aplinka, atsiranda psichiniai reiškiniai ir procesai, kuriuos galima suskirstyti į: pažintinius (pojūtis, suvokimas, vaizdinys, mąstymas, vaizduotė, atmintis), valios (ko nors siekimas, noras, realizuojami su charakteriu, temperamentu), emocinius, arba psichines būsenas (nuotaika, nerimas, pyktis). Nuo seno buvo pastebėta, kad psichiką turi tik gyvi organizmai, todėl kelta problema – koks jos ryšys su organizme vykstančiais materialiais procesais, t. y. psichofizinė problema. Filosofai idealistai, spiritualistai psichiką aiškino kaip nuo materijos nepriklausomą substanciją, kuri gali turėti įtakos materialiems kūnams. Platonas manė, kad psichika yra laikinai susijungusi su kūnu, bet nuo jo nepriklausoma. R. Dekartas psichiką laikė substancionalia būtimi, nepriklausoma nuo materijos ir veikiančia iš savęs (ta veikla esanti mąstymas). Panašiai psichiką aiškina okazionalizmas, Č. Šeringtonas (D. Britanija). Materialistinė psichikos samprata laikui bėgant keitėsi. Demokritas manė psichiką esant vien atomų kombinacija; vulgarusis materializmas – viena materijos būsenų, organizmo funkcijų; mąstymas esąs fiziologinė smegenų funkcija, tokia kaip tulžies išskyrimas – kepenų funkcija. Psichopatologiniai tyrimai patvirtina, jog, pažeidus smegenų nervų sistemą; ypač galvos smegenų žievę ir retikulinę sistemą, psichinės funkcijos sutrinka.