Krištolinė kaukolė
Krištolinės kaukolės – vientisi, iš skaidraus arba balsvo kvarco pagaminti žmogaus kaukolės modeliai, siejami su Mezoamerikos civilizacijomis (paprastai su majais arba actekais). Tiesa, moksliškai nebuvo įrodyta nei vienos iš šių kaukolių ikikolumbinė kilmė, manoma, kad jos pagamintos Europoje, turbūt XIX amžiuje. Dabar pasaulyje žinomos dvylika tokių kaukolių iš kurių 9 priklauso asmeninėms kolekcijoms, kitos – muziejams. XIX a. pradėta prekiauti artefaktais, tariamai kilusiais iš senovės Mezoamerikos, tikintis juos labai pelningai parduoti. Pirmasis tokias kaukoles „rado“ Meksikoje dirbęs prancūzų archeologas ir kolekcionierius Eugène Boban. Ypač įspūdingas egzempliorius buvo „rastas“ 1924 m. britų rašytojo ir keliautojo F. A. Mitchell-Hedges ir jo dukros Anos majų mieste Lubaantune. Tačiau nei pats Mitchell-Hedges, nei kiti kasinėtojai apie kaukolę nemini, o ją paviešino tik Ana. 2009 m. nustatyta, kad kaukolė pagaminta sudėtingais instrumentais, kokių jokios senosios kultūros neturėjo ir greičiausiai taip pat sukurta Europoje. Britų muziejuje saugoma 1897 m. pristatyta Eugène Boban pateikta kaukolė. Ši kaukolė panaši į Mitchell-Hedges krištolinę kaukolę, bet neturi judančio žandikaulio. Muziejaus kataloguose ji įvardinta kaip neautentiška, padirbta XIX a. Europoje. Kita Bobano kaukolė saugojama Paryžiaus Musée du Quai Branly, kur irgi po tyrimų nustatyta, kad ji pagaminta ne ikikolumbiniais laikais. Nacionaliniame gamtos istorijos muziejuje saugoma 1992 m. anonimo atsiųsta kaukolė, nustatyta, kad ji sukurta moderniais juvelyrikos įrankiais. Kai kuriuose New Age tikėjimuose spekuliuojama apie paranormaliais krištolinių kaukolių galias. Esą kaukolė galinti sukelti vizijas, gydyti ligas, sukelti mirtį, kaukolės siejamos su 2012 m. pasaulio pabaigos prognoze. Dalis šių legendų pavaizduota filme „Indiana Džounsas ir krištolo kaukolės karalystė“.