Koncertas fortepijonui Nr. 5 (Bethovenas)
Koncertas fortepijonui Nr. 5 Es-dur (op. Nr. 73) – vokiečių klasikinės muzikos kompozitoriaus Liudviko van Bethoveno (1770–1827) koncertas fortepijonui, parašytas 1808–1809 metais. Penktasis ir paskutinis L. van Bethoveno koncertas fortepijonui parašytas esant sudėtingoms aplinkybėms. 1809 m. prasidėjo ketvirtasis Prancūzijos–Austrijos karas per paskutiniuosius 18 metų. Napoleono kariuomenė apsupo Vieną, ją bombardavo ir galų gale užėmė. 1809 m. liepos 26 d. laiške leidėjui G. K. Harteliui kompozitorius pasiguodė: „nieko daugiau be būgnų, kanonadų ir įvairiausių žmonių vargų“. Penktasis koncertas fortepijonui tapo paskutiniuoju L. van Bethoveno „herojinio“ kūrybos periodo kūriniu. Niekuomet vėliau kompozitorius nebepasiekė tokio produktyvumo ir kūrybos įvairiapusiškumo kaip ankstesniais metais. Koncertas dedikuotas erchercogui Rudolfui, L. van Bethoveno mokiniui ir rėmėjui daugiau nei 20 metų. Kūrinys pirmą kartą privačiai atliktas 1811 m. sausio 13 d. princo Jozefo Lobkovico rūmuose solisto partiją atliekant erchercogui Rudolfui. Tuo metu dėl nusilpusios klausos L. van Bethovenas nebegalėjo atlikti savo paties kūrinių. Pirmasis viešas atlikimas įvyko tų pačių metų lapkričio 28 d. Leipcigo Gėvendhause diriguojant J. K. F. Šulcui ir solisto partiją atliekant F. Šneideriui. Vėliau, daugiausiai angliškai kalbančiose šalyse, koncertas pramintas „imperatoriškuoju“, kas priskiriama kompozitoriaus draugui ir leidėjui Anglijoje J. B. Krameriui. Šis apibūdinimas neturi nieko bendro su kuriuo nors imperatoriumi ir nurodo bendrą koncerto didingumą. Jis tapo vienu geriausiai vertinamų ir dažniausiai atliekamų L. van Bethoveno kūrinių, kai jį išpopuliarino F. Listas ir F. Hileris.