Holger Pedersen
Holgeris Pedersenas (dan. Holger Pedersen, 1867 m. balandžio 7 d. Gelbalėje prie Koldingo, Danijoje – 1953 m. spalio 25 d. Helerupe prie Kopenhagos, Danijoje) – Danijos kalbininkas, įnešęs svarų indėlį į istorinę kalbotyrą, maždaug 30-ies darbų apie įvairias kalbas autorius. Iškėlė nostratinę, graikų-armėnų kalbų bendrumo ir daugybę kitų hipotezių. Jaunystėje su žymiu tų laikų indoeuropeistu K. Brugmanu (vok. K. Brugmann) keliavo į Kerkyrą rinkti medžiagos apie albanų kalbą. Kopenhagos universitete 1897 m. įgijo mokslų daktaro laipsnį, ten pat pradėjo eiti profesoriaus pareigas. Reikšmingai prisidėjo prie keltų kalbų tyrimo. Parašė veikalą „Lyginamoji keltų kalbų gramatika“ (vok. Vergleichende Grammatik der keltischen Sprachen, angl. Comparative Grammar of the Celtic Languages), kuris iki šiolei laikomas vienu svarbiausių keltologijos darbų. H. Pederseno darbas „Hetitų ir kitos indoeuropiečių kalbos“ (vok. Hittitisch und die anderen indoeuropäischen Sprachen) žymiai pastūmėjo hetitų kalbos tyrimus – knygoje „Hetitų kalbos pradmenų vadovas“ (vok. Hethitisches Elementarbuch, 2 ed., 1960) šiuo H. Pederseno darbu ne kartą rėmėsi J. Frydrichas (vok. J. Friedrich). Reikšmingą vaidmenį atliko ir jo darbas „Tocharų kalba iš indoeuropiečių kalbų lyginimo pusės“ (vok. Tocharisch vom Gesichtspunkt der indoeuropäischen Sprachvergleichung, angl. Tocharian from the Viewpoint of Indo-European Language Comparison). H. Pedersenas suformulavo ruki taisyklę – *s virsta *š (> *x) – tai svarbus indoiranėnų, baltų ir slavų garsų pokytis. Dvi H. Pederseno teorijos kalbotyros pasaulyje sulaukė didelio atgarsio – nostratinė ir glotalinė hipotezės.