Gaudija vaišnavai
Gaudija vaišnavai – svarbaus Indijos religijos reformatoriaus, filosofo ir mistiko, masinio religinio sąjūdžio Bengalijoje pradininko Čaitanjos Mahaprabhu (1486-1534) pasekėjai, laikantys jį Krišnos inkarnacija (avatara), sudarantys vieną iš Krišnos garbintojų Indijoje ir visame pasaulyje tradicijų. Praktikuoja ir propaguoja bhakti jogą. Dar žinomi kaip krišnaitai ar krišnaistai, gaudijos, čaitanjaitai, Čaitanja vaišnavitai, Hare Krišnos, Bengalijos vaišnavai ir kitais vardais. Akademiniame diskurse gali būti klasifikuojami kaip viena iš hinduizmo ar vaišnavizmo tradicijų, mokyklų, sektų (akademine to žodžio prasme). Patys priskiria save vienai iš keturių dieviškai įgaliotų vaišnavų sampradajų (mokymo srovių, tradicijų) - Brahma-Madhva sampradajai. Iki 1966 m. Gaudija vaišnavų judėjimas buvo paplitęs ir žinomas tik Indijoje. Visame pasaulyje jie tapo plačiau žinomi ir įgijo sekėjų nuo tada, kai dvasinis mokytojas (guru) A. C. Bhaktivedanta Svamis Prabhupada savo dvasinio mokytojo Bhaktisidhantos Sarasvati Prabhupados nurodymu išvyko pamokslauti už Indijos ribų į angliškai kalbančias Vakarų šalis ir įkūrė Tarptautinę Krišnos Sąmonės Bendriją (ISKCON). Gaudija vaišnavų teologija kaip aukščiausią dvasinį tobulumą iškelia Vrindavanos gyventojų meilės Krišnai nuotaikas, aprašytas vaišnavų šventraštyje Bhagavata Purana (Šrimad Bhagavatam). Svarbiausia religine praktika laiko pasakojimą ir klausymąsi apie Krišną sadhu (šventųjų, labai pažengusių praktikuotojų) bendrijoje, kurį lydi Hare Krišna mantros giedojimas (sankirtaną).