Boilio ir Marioto dėsnis
Boilio ir Marioto dėsnis – vienas iš idealiųjų dujų dėsnių, dujų slėgio dėsnis. Jame teigiama, kad tam tikrai dujų masei uždaroje sistemoje esant pastovios temperatūros (taigi izoterminiame procese), slėgis keičiasi atvirkščiai proporcingai tūriui. Realiosioms dujoms tinka apytiksliai. Tai vienas pirmųjų eksperimentiškai išvestų dujų dėsnių. Dėsnį nepriklausomai vienas nuo kito 1662 m. atrado Robertas Boilis, 1676 m. – Edmė Mariotas. Kreivė, apibūdinanti šį dėsnį, vadinama izoterma. Boilis dėsnį atrado kartu su savo asistentu mėgėju iš Lankasterio Taunliu ir išvadas paskelbė veikale „Oro elastingumo ir svorio doktrina bei jos gynimas“, apibūdindamas eksperimentų stebėjimus kaip „oro elastingumą, atvirkščiai proporcingą jo tūriui“. 1676 m. panašius stebėjimus Mariotas paskelbė veikale „Oro prigimties tyrimai“. Boilio ir Marioto, Šarlio ir Gei-Liusako dėsniai kartu su Avogadro dėsniu sudaro idealiųjų dujų dėsnį.