Saraikių kalba
Saraikių kalba arba seraikių kalba (سرائیکی = Sarā'īkī) – indoeuropiečių kalbų šeimos, indoarijų šakos kalba, vartojama saraikių, gyvenančių daugiausia Pakistano Pandžabo provincijos pietvakariuose, taip pat aplinkinėse Sindho, Chaiber Pachtunchvos ir Beludžistano teritorijose bei Indijoje. Kalbančiųjų – 26 milijonai (2017 m.). Kartais su pandžabų kalba, hindko ir kitomis kalbomis priskiriama lahndų makrokalbai, dažnai laikoma pandžabų kalbos tarme. Naudoja adaptuotą arabišką raštą. Saraikių kalba savo leksika ir morfologija labai artima literatūrinei pandžabų kalbai, bet nuo jos ryškiai skiriasi fonologiškai. Standartizuota bendrinė saraikių kalba vietinių tarmių pagrindu susiformavo XX a. antroje pusėje. Išskiriamos šios saraikių tarmės: vidurio saraikių, įtraukiant multanių šnektą – apima Dera Ghazi Chano, Muzafargarho, Lejaho, Multano ir Bahavalpuro apylinkes. pietų saraikių – apima Radžanpuro ir Rahimjar Chano apylinkes. Sindho saraikių – Sindho provincijoje. šiaurės saraikių arba thalių – apima Dera Ismail Chano apylinkes ir Thalio krašto šiaurę (apie Mianvalį ir Bhakarą). rytų saraikių – tarmė, pereinanti į pandžabų kalbą, apima Baro regioną (Džhango ir Šahpuro šnektos). Saraikių kalba transliuojamos radijo ir televizijos laidos, išleisti žodynai, gramatikos.