Šventasis Fabijonas
Šventasis Fabijonas buvo Romos popiežius 236 m. sausio 10 d. – 250 m. sausio 20 d. Euzebijus Cezarėjietis pasakoja, kaip Romos krikščionys susirinko išrinkti naują popiežių ir virš Fabijono, pasauliečio, kilusio iš kitur, nušvito balandis. Taip Fabijonas vienbalsiai buvo išrinktas popiežiumi, nors į tuščią postą taikė daug garsių žmonių. Teigiama, kad Fabijonas pakrikštijo Filipą Arabą ir jo sūnų, statė dalį katakombų, pagerino bažnyčios organizaciją ir paskyrė pareigūnus užrašyti kankinių nuopelnus. Pagal vėlyvesnius šaltinius Fabijonas siuntė apaštalus į Galiją, kur po imperatoriaus Decijaus persekiojimų liko tik mažos krikščionių bendruomenės. Jis taip pat liepė Hipolito Romiečio ir popiežiaus Poncijono kūnus iš Sardinijos pervežti į Romą. Popiežius Fabijonas buvo vienas pirmųjų krikščionių, nukankintų per imperatoriaus Decijaus valdymą. Jis mirė 250 m. sausio 20 d. Nors nėra daug autentiškų dokumentų apie Fabijono vyskupavimą, manoma, kad jo valdymas buvo labai svarbus ankstyvajai Bažnyčiai. Jį labai vertino vyskupas Kiprijonas, Novacianas mini jo nobilissima memoriae ir jis susirašinėjo su Origenu. Vienas šaltinis jį vadina Flavijumi. Šventasis Fabijonas minimas sausio 20 d. Jis palaidotas Kaliksto katakombose. Išliko graikiški raštai ant jo kapo. Vėliau popiežius Klemensas XI perkėlė jo palaikus į San Sebastiano fuori le mura, kur jo garbei paskirta Albani koplyčia.