Traducianizmas
Traducianizmas (lot. traduco – 'atiduodu, perduodu') – teologinė krikščionių sielos samprata, pagal kurią Dievas sielą sukūręs vieną sykį kartu su pirmuoju žmogumi, gimstantys vaikai sielą gaunantys iš tėvų. Teigiama, jog traducianizmas tęsė platoniškąją tradiciją. Jo priešybė – kreacianizmas, pagal kurį Dievas kiekvienam žmogui sielą sukuriąs atskirai. Šios sampratos laikėsi Tertulianas, kuris savo veikale „De anima“ tvirtino, kad sielos sukuriamos iš sielų taip pat ir tuo pat metu, kaip kūnai iš kūnų. Augustinas neigė, kad traducianizmas būtinai susijęs su gimtosios nuodėmės doktrina; gyvenimo pabaigoje jis negalėjo apsispręsti – pritarti šiai sampratai ar ne. Augustino dvejonės geriausiai atsispindi jo laiške Jeronimui; šis traducianizmą pasmerkė, anot jo, Bažnyčia laikosi kreacianistinės sampratos, tačiau Jeronimas pripažino, kad didžiuma Vakarų krikščionių laikosi traducianistinės sampratos. Autoritetingas atsakymas į šį klausimą nebuvo pateiktas, tačiau tarp viduramžių teologų įsivyravo kreacianizmas, visuomet dominavęs Rytuose. Kaip ir Augustinas, M. Liuteris šiuo klausimu tvirtos nuomonės neturėjo, o Ž. Kalvinas linko prie kreacianizmo.