Paskutinis adresas
„Paskutinis adresas“ (rus. «Последний адрес») – didelio masto viešas memorialinis projektas, skirtas įamžinti nekaltų žmonių, žuvusių dėl sovietų valdžios vykdytų politinių represijų, atminimą. Jo principas – „Vienas vardas, viena gyvybė, vienas ženklas“. Įgyvendinant projektą, ant namo, kuris tapo paskutiniu valstybės savivalės aukos gyvenimo adresu, įrengiamas nedidelis, delno dydžio, minimalistinis stačiakampio formos metalinis atminimo ženklas. Ant jo užrašyta nužudytojo pavardė, gimimo metai, profesija, suėmimo, mirties ir reabilitacijos metai. Kairėje lentelės pusėje yra kvadratinė skylutė, primenanti kortelėje dingusią nuotrauką. Daugelio tokių personalizuotų paminklų visuma sudaro „tinklo“ paminklą, išsibarsčiusį įvairiuose pasaulio miestuose. „Paskutinis adresas“ yra visiškai pilietinis projektas ir atminimo įamžinimo praktika. Pagrindinis jo principas yra tas, kad iniciatyva įrengti kiekvieną lentelę (taip pat ir jos apmokėjimas) kyla iš vieno konkretaus asmens, kuris norėjo pagerbti kito konkretaus asmens, mirusio dėl politinių represijų, atminimą. Tai gali būti aukos giminaitis ar artimas draugas, namo, kuris tapo paskutiniu aukos adresu, gyventojas arba bet kuris kitas asmuo, kuriam toks žingsnis atrodė svarbus. Pagrindinis projekto informacijos apie politinių represijų aukas šaltinis – daugiamilijoninė duomenų bazė, kurią „Memorial“ kaupia nuo 1990-ųjų. „Paskutinis adresas“ yra faktinis šio virtualaus sąrašo fizinis įsikūnijimas. Įkvėptas panašaus Vokietijos memorialo („Suklupimo akmenys“), šis projektas pradėtas įgyvendinti 2014 m. Iki 2023 m. ant namų dešimtyse miestų buvo įrengta daugiau nei pusantro tūkstančio atminimo ženklų. Nuo 2017 m. projektas peržengė Rusijos ribas ir tapo tarptautiniu: jo ženklai pradėti įrenginėti Čekijoje, Ukrainoje, Moldovoje, Gruzijoje, Vokietijoje ir Prancūzijoje. Kartu autoriai ir tyrėjai pažymi, kad „Paskutinio kreipimosi“ tikslas – ne milijonų ženklų įrengimas „ant kiekvieno namo“, o dėl šios iniciatyvos atsirandanti atmintis ir refleksija.