Italijos lira
Italijos lira (it. Lira italiana) – buvusi oficiali Italijos valiuta, pradėta naudoti nuo 1861 m., o ją pakeitė 2002 m. įvestas euras. Šią valiutą 1941–1943 m. naudojo ir Albanijos karalystė, o 1807–1814 m. Italijos karalystė. Valiutos pavadinimas kilęs nuo žodžio svaras lotyniško pavadinimo Libra. Iki II pasaulinio karo liros buvo dalinamos į 100 centų (centesimi). Liros vertė buvo lygi 4,5 gramų sidabro arba 290,322 miligramų aukso. Lira pakeitė iki tol naudotą Sardinijos lirą. Taip pat lira pakeitė iki tol kitose teritorijose naudotas valiutas – Lombardijos-Venecijos svarą, Dviejų Sicilijų dukatą, Toskanos floriną, Popiežiaus skudą ir Parmos lirą. 1865 m. Italija tapo Lotynų monetarinės sąjungos nare ir taip sulygino liros vertę Prancūzijos, Belgijos ir Šveicarijos frankams. Tuo metu dalyje šiaurės-vakarų Italijos lira buvo pradėta vadinti franku. I pasaulinis karas nutraukė Lotynų monetarinės sąjungos gyvavimą, nuo to pradėjo kilti kainos. 1926 m. rugpjūčio 18 d. Benito Mussolini siekė sumažinti infliaciją nustatydamas liros ir svaro kursą – 1 svaras = 90 lirų. Tuo tarpu rinkoje kursas buvo 1 svaras prie 140–150 lirų. Tai sukėlė nedidelę defliaciją ir tikrojoje ekonomikoje pradėjo tam tikras problemas. 1927 m. lira buvo pririšta prie JAV dolerio ir 1 doleris buvo vertas 19 lirų. Po Sąjungininkų įsiveržimo į Italiją, liros kursas dolerio atžvilgiu pakilo iki 120. Pasibaigus karui kursas dar labiau augo – 1947 m. doleris buvo vertas 575 lirų. Po svaro devalvavimo 1949 m. 1 doleris buvo vertas 625 lirų. Oficialia Italijos valiuta lira buvo iki 1999 m. sausio 1 d. ir pakeista euru. Tiesa, iki 2002 m. eurai dar nebuvo apyvartoje. Vienas euras buvo vertas 1 936,27 lirų. Oficialiai Italijos lira buvo legali valiuta San Marine ir Vatikane. Tuo pačiu Italijoje cirkuliavo ir San Marino lira bei Vatikano lira.