Bruno Latour
Bruno Latūras (pranc. Bruno Latour; 1947 m. birželio 22 d. – 2022 m. spalio 9 d.) – prancūzų filosofas ir mokslo sociologas, ypač žinomas už darbus tiksliųjų mokslų, technologijų ir visuomenės studijų srityje. 1982–2006 metais dėstė vienoje iš geriausių Prancūzijos inžinerijos mokyklų (pranc. École des Mines de Paris) inovacijų sociologijos centre (pranc. Centre de Sociologie de l'Innovation). Nuo 2006 m. dirbo profesoriumi Paryžiaus politikos institute (pranc. Institut d'études politiques de Paris, labiau žinomas kaip „Sciences Po“). B. Latūras taip pat buvi Šimtmečio profesorius (tai vienas iš prestižiškiausių titulų, skiriamų profesoriams) Londono ekonomikos ir politikos mokslų mokykloje. B. Latūras yra geriausiai žinomas dėl knygų „Mes niekada nebuvome modernūs“ (1991), „Laboratorijos gyvenimas“ (kartu su Steve Woolgar, 1979) ir „Mokslas veiksme“ (1987). Nors jo mokslinės praktikos studijos vienu metu buvo siejamos su socialinio konstruktyvizmo požiūriu į mokslo filosofiją, B. Latūras yra stipriai nuo to nukrypęs. Jis yra geriausiai žinomas dėl atotrūkio nuo subjektyvaus/objektyvaus padalijimo ir požiūrio į darbą praktikoje rekonstravimo. Kartu su Michel Callon ir John Law, B. Latūras yra vienas iš pirmųjų aktorių-tinklo teorijos (angl. actor-network theory) vystytojų. Tai konstrukcionistinis metodas, kuriam įtaką darė Haroldo Garfinkelio etnometodologija, Algirdo Juliaus Greimo generatyvinė semiotika ir (pastaruoju metu) Emilio Durkheimo konkurento Gabrielio Tarde sociologija. B. Latūro monografijos pelnė jam 10-ą vietą tarp labiausiai cituojamų knygų autorių humanitarinių ir socialinių mokslų srityje 2007 metais.