Translytiškumo priežastys
Translytiškumo priežasčių tyrimai nagrinėja, kokios yra translyčių asmenų lyties tapatybės formavimosi priežastys. Translyčiai asmenys turi lyties tapatybę, kuri nesutampa su jų biologine (gimimo metu priskirtąja) lytimi, o tai dažnai sukelia lytinę disforiją. Labiausiai ištirti faktoriai yra biologiniai, ypač smegenų struktūros skirtumai, susiję su biologija ir seksualiniu potraukiu. Aplinkos faktoriai taip pat buvo tiriami. Translyčių asmenų, ypač translyčių moterų, jaučiančių potraukį moterims, ir translyčių vyrų, jaučiančių potraukį vyrams, smegenų tyrimų atlikta nedaug ir juose dalyvavo nedaug asmenų. Viešai prieinami tyrimai nurodo, kad androfilinių (jaučiančių potraukį vyrams) translyčių moterų, kurioms anksti pasireiškė lytinė disforija, smegenų struktūra yra panaši į biologinių moterų, tačiau skiriasi nuo biologinių vyrų. Jie taip pat teigia, kad ir androfilinės translytės moterys ir ginekofilinės (jaučiančios potraukį moterims) translytės moterys ir su vėlai prasidėjusia lyties disforija turi skirtingus smegenų fenotipus ir kad ginekofilinių translyčių moterų nedimorfinės smegenų sritys skiriasi ir nuo biologinių vyrų ir nuo biologinių moterų. Smegenų žievė, kuri paprastai yra storesnė cislyčių moterų (biologinių moterų, laikančių save moterimis) nei cislyčių vyrų (biologinių vyrų, laikančių save vyrais) smegenyse, gali būti storesnė ir translytės moters smegenyse, tačiau išsidėsčiusi kitose vietose, nei cislytės moters smegenyse. Translyčių vyrų tyrimai nurodo, jog translyčių, kuriems anksti prasidėjo lytinė disforija ir kurie yra ginekofiliniai, smegenys dažniausiai atitinka jų priskirtą lytį, bet jie turi kitokį smegenų fenotipą (skirtumai matomi smegenų žievės storyje, subkortikinėse struktūrose ir baltosios medžiagos mikrostruktūroje, ypač dešiniajame smegenų pusrutulyje). Hormonų terapija gali paveikti translyčio asmens smegenų struktūrą. Translyčių moterų smegenys itin supanašėja su cislyčių moterų; morfologiniai padidėjimai, pastebėti translyčių vyrų smegenyse gali būti susiję su anaboliniais testosterono efektais. Dvynių tyrimai nurodo, jog greičiausiai translytiškumo priežastys yra genetinės, deja, kol kas nėra iki galo suprantama, kokie genai tai sukelia. Vienas tyrimas, paviešintas žurnale „International Journal of Transgender Health“ atskleidė, kad 33% identiškų dvynių porose abu buvo translyčiai, tuo tarpu neidentiškų dvynių porose abu buvo translyčiai 2,6% porose, kurie buvo auginami tuo pačiu metu tose pačiose šeimose, bet nebuvo genetiškai identiški. Ray Blanchard sukūrė taksonomiją MTF (angl. male to female, translytė moteris) translytiškumui, kuri siūlo teoriją, jog androfiliniai ir ginekofiliniai translyčiai turi skirtingas priežastis tranzicijai (lyties keitimui) pradėti. Ši teorija tapo kontroversiška ir yra palaikoma J. Michael Bailey, Anne Lawrence, James Cantor ir kitų, bet smerkiama Charles Allen Moser, Julia Serano ir WPATH (angl. World Professional Association for Transgender Health).