Maithilių kalba
Maithilių kalba (मैथिली = Maithilī) – indoeuropiečių kalbų šeimai, indoarijų atšakai priklausanti kalba, vartojama Pietų Azijoje gyvenančių maithilių tautos žmonių. Paplitusi Nepalo lygumų rytinėje pusėje bei Indijos valstijos Biharo šiaurinėje ir rytinėje dalyje (istoriniame Mithilos krašte). Kalbančiųjų skaičius – virš 15 mln. žmonių. Nuo XIX a. maithilių kalba buvo laikoma viena iš rytinių hindi (hindustani) tarmių (viena iš daugelio Biharų kalbų), nors turi daugiau panašumų su nepalų kalba. Maithilių kalba, kaip ir keletas kitų šio krašto kalbų, susidarė iš Magadhi prakrito. Pati maithilių kalba turi daug tarmių. Seniausias žinomas maithilių tekstas yra Džjotiryšvaro enciklopedinis veikalas Varna Ratnākara, 1507 m. užrašytas mithilakšaro („Mithilos raidės“) raštu. Taip pat šia kalba sukurta daug religinių dainų, poezijos. 1881 m. parašyta pirmoji maithilių gramatika. Nuo XX a. pradėta kurti šiuolaikinė maithilių literatūra, 1965 m. ši kalba pripažinta Indijos literatūros akademijos. 2002 m. maithilių kalba paskelbta viena iš valstybinių Indijos kalbų bei viena iš oficialių Biharo valstijos kalbų, o 2016 m. – Nepalo valstybine kalba (drauge su nepalų kalba). Svarbiausios tarmės: rašomoji maithilių, pietų rašomoji, rytų maithilių, vakarų maithilių, džolaha, vidurio šnekamoji maithilių (sotipura), dehati. Įprastas maithilių raštas buvo mithilakšaras (iš esmės, bengalų rašto atmaina), bet XX a. pereita prie devanagari.