Paskenduolė
„Paskenduolė“ – lietuvių literatūros klasiko, vieno ankstyviausių ir reprezentatyviausių literatūrinio realizmo atstovų Antano Vienuolio sukurtas apsakymas. Rašytojas, 1907–1918 m. gyvenęs Maskvoje, jį parašė 1909 m. lankydamasis Lietuvoje. Laikomas reikšmingiausiu rašytojo ankstyvojo laikotarpio kūriniu. Iš kaimo žmonių gyvenimo paimtame vaizdelyje parodomas tragiškas suvedžiotos ir apgautos samdinės merginos Veronikos paveikslas, pavaizduota valstiečių buitis, slogi moralės ir religinių prietarų atmosfera. Kūrinyje pristatoma aukos dvasinės krizės bei savižudybės istorija, prie kurios privedė nusigręžę ne tik artimieji, pažįstami, bet ir bažnyčia. „Paskenduolėje“ – vienišos asmenybės konfliktas su savo aplinka, visuomene, nusistovėjusiomis gyvenimo normomis. Nors XX a. pradžioje lietuvių literatūroje buvo sukurta nemažai kūrinių apie nelaimingas, paliktas, apviltas merginas, bet A. Vienuolis sukūrė meniškiausią šios temos kūrinį. „Paskenduolėje“ pateiktas išnaudojimo, kaimo bendruomenės narių žiaurumo, susvetimėjimo paveikslas. Autoriaus sugebėjimas tinkamai reprezentuoti bendražmogiškąsias problemas lėmė, jog Veronikos vardas šiuolaikinėje visuomenėje tapo folkloriniu personažu. Lietuvių mene ir kultūroje (literatūroje, kine), tautinėje sąmonėje nuolat interpretuojamas, tapęs atskaitos tašku, iki šios dienos lieka aktualus lietuvių visuomenėje.