Itališka komedija
Itališka komedija (it. Commedia all'italiana) arba Itališko stiliaus komedija – kino žanras, gimęs Italijoje XX a. šeštajame dešimtmetyje ir išplėtotas septintajame ir aštuntajame dešimtmečiuose. Plačiai paplitusi nuomonė, kad jo pradžia yra 1958 m. Mario Monicelio filmas „I soliti ignoti“, o pavadinimas kildinamas iš Pietro Germi filmo „Divorzio all’italiana“ (liet. Itališkos skyrybos; 1961 m.) pavadinimo. Daugelio kritikų nuomone, paskutiniuoju klasikinės „itališkos komedijos“ filmu laikomas Ettore Scola kūrinys „La Terrazza“ (1980 m.). Kartais terminas „itališka komedija“ nurodo ne konkretų žanrą, o laikotarpį (maždaug nuo XX a. šeštojo dešimtmečio pabaigos iki septintojo dešimtmečio pradžios), kai Italijos kino pramonė kūrė daug sėkmingų komedijų, turinčių bendrų bruožų, pavyzdžiui, manierų satyrą, farso ir grotesko atspalvį, didelį dėmesį aštrioms to meto socialinėms problemoms (seksualiniai klausimai, skyrybos, kontracepcija, šalies ekonominis pakilimas ir įvairios jo pasekmės, Katalikų bažnyčios įtaka Italijoje) ir vyraujanti viduriniosios klasės aplinka, dažnai pasižyminti dideliu liūdesio ir socialinės kritikos fonu, kuris atskiedžia komišką turinį.