Kvėpavimo sistema
Kvėpavimo sistema – biologinė organų sistema, kurią sudaro dujų apykaitą organizme palaikantys organai. Šiam procesui įtaką taip pat daro ir kiekvieno organizmo individuali anatomija, fiziologija, gyvenamoji aplinka bei evoliucinė istorija. Sausumos gyvūnų kvėpavimo paviršiumi laikoma plaučių gleivinė. Plaučiuose dujų apykaita vyksta milijonuose mažų oro pūslelių; pas žinduolius ir roplius šios pūslelės vadinamos alveolėmis. Šios mikroskopinio dydžio oro pūslelės geba prisisotinti deguoniu ir juo aprūpinti kraują. Alveolės į išorinę aplinką reaguoja pasitelkdamos kvėpavimo takus – trachėją bei bronchus. Paukščių bronchiolės vadinamos parabronchais. Deguonimi arba anglies dioksidu prisotintas oras varinėjamas kvėpavimo raumenų pagalba. Daugelio žuvų bei kitų vandens gyvūnų, įskaitant stuburinius ir bestuburius, kvėpavimo sistema pasižymi žiaunomis, kurios neretai būna išoriniai organai, filtruojantys deguoniu prisotintą vandenį. Žiaunos vandenį gali košti įvairiais būdais. Dujų mainai įvyksta, kuomet plonas ar plokščias gijas turinčios žiaunos leidžia vandeniui apgobti didžiulį kraujagyslinio audinio paviršiaus plotą. Kiti gyvūnai, tokie kaip vabzdžiai, turi labai paprastas kvėpavimo sistemas, o varliagyvių atveju dujų apytakoje gyvybiškai svarbų vaidmenį vaidina oda. Augalai taip pat turi kvėpavimo sistemas, jų dujų apytakos ciklas gali būti priešingybė gyvūnui ciklui. Augalų kvėpavimo sistemai taip pat būdingi tokie anatominiai ypatumai, kaip žiotelės, kurios yra įvairiose augalo dalyse.