Hjuono pusiasalis
6°25′ p. pl. 147°30′ r. ilg.﻿ / ﻿6.417°š. pl. 147.500°r. ilg.﻿ / 6.417; 147.500 Hjuono pusiasalis Hjuono pusiasalis (angl. Huon Peninsula) – pusiasalis šiaurės rytų Papua Naujojoje Gvinėjoje, išsikišantis į Ramųjį vandenyną. Plotis iki 89 km. Iš šiaurės riboja Vitiazio sąsiauris (Bismarko jūra), iš rytų – Saliamono jūra, iš pietų – Hjuono įlanka, iš vakarų – Markamo upė. Paviršius kalnuotas, iškyla virš 4000 m aukščio (driekiasi Saruvagedo ir Raulinsono kalnagūbriai bei Kromvelio kalnai). Gausu kritulių (4600–4800 mm per metus). Veši Hjuono pusiasalio kalnų drėgnieji atogrąžų miškai. Daug retų, endeminių rūšių. Pusiasalis patenka į Papua Naujosios Gvinėjos Morobės provinciją. Pagrindiniai miestai – Laė, Finšhafenas, Vasu. Bobongaros apylinkėse rasta apie 40 tūkst. metų senumo žmonių įrankių ir stovyklaviečių (viena seniausių gyvenamų vietų Okeanijoje). 1884 m. vokiečiai Huono pusiasalyje įkūrė savo pirmąją koloniją – Finšhafeną. Iš jo pradėta Vokietijos Naujosios Gvinėjos kolonizacija. 1942–1943 m. pusiasalis buvo užkariautas japonų. Pusiasalis pavadintas prancūzų keliautojo Žano-Mišelio Juono de Kermadeko (Jean-Michel Huon de Kermadec) garbei.