Talabsko salos
Talabsko salos (rus. Талабские острова), kitaip dar Zalito salos (rus. Залитские острова) – trys salos pietrytinėje Pskovo ežere dalyje, už 25 km į šiaurės vakarus nuo Pskovo. Priklauso Pskovo rajonui (Pskovo sritis, Rusija). Talabsko salų grupę sudaro trys salos: Verchnis (Верхний 'viršutinė') ir dažnai Belovo vardo sala (остров им. Белова) – . Plotas 0,85 km² (58°00′43″ š. pl. 28°04′00″ r. ilg.﻿ / ﻿58.01194°š. pl. 28.06667°r. ilg.﻿ / 58.01194; 28.06667), Talabskas (Талабск) ir dažnai Zalito vardo sala (остров им. Залита) – . Plotas 0,62 km² (58°00′00″ š. pl. 28°01′10″ r. ilg.﻿ / ﻿58.00000°š. pl. 28.01944°r. ilg.﻿ / 58.00000; 28.01944), Talabenecas (Талабенец), kitaip dar Talabecas (Талабец). Plotas 0,07 km² (58°00′24″ š. pl. 28°02′45″ r. ilg.﻿ / ﻿58.00667°š. pl. 28.04583°r. ilg.﻿ / 58.00667; 28.04583) Suminis salų plotas yra 1,54 km². Tarybiniais laikais Talabsko sala buvo pervadinta į Zalito vardo salą, o Verchnis – į Belovo vardo salą. Mokytojas Ivanas Zalitas ir ir jo bendražygis Ivanas Belovas buvo pirmieji raudonieji komisarai, 1918 m. bandę salose įtvirtinti Tarybų valdžią ir žuvę nuo baltųjų rankų. 2007 m. Talabsko salose gyveno apie 350 gyventojų, o 2010 m. – 202 gyventojai.[reikalingas šaltinis] Administraciškai priklauso Pskovo municipaliniam rajonui ir sudaro atskirą Zalito salų tarpgyvenvietinę teritoriją Gyventojai susitelkę dviejose kaimuose – Ostrov-Zalita ir Остров им. Белова.. Salos žinomos savo vienuolių gyvenvietėmis. Zalito saloje yra šv. Nikolajaus cerkvė, kurios šventiku 1958–2002 m. buvo stačiatikių tikinčiųjų gerbtas protojerėjus Nikolajus Gurjanovas. 2002 m. jis mirė ir buvo palaidotas šioje saloje. Jo kapą lanko maldininkai.