Vaivorykštinis upėtakis
Vaivorykštinis upėtakis, arba plienagalvė lašiša (Oncorhynchus mykiss) – lašišažuvių žuvis, priklausanti lašišinių (Salmonidae) šeimai. Ilgis iki 1,2 m, svoris iki 25 kg. Kūnas verpstės formos, iš šonų kiek plokščias, išmargintas apvaliomis tamsiomis dėmėmis. Galva ir nugara plieno spalvos. Šonai sidabriški, dėmėti. Pilvas pilkšvai baltas. Neršiančių žuvų, ypač patinų, kūno šonuose išryškėja rožinė juosta, kuri pakraščiuose yra blyškesnė. Žvynai nedideli. Būna praeivės ir sėslios gėlavandenės formos. Praeiviai vaivorykštiniai upėtakiai vadinami plienagalvėmis lašišomis, sėslieji – vaivorykštiniais upėtakiais. Įvairios vaivorykštinio upėtakio formos skiriasi tik augimu, vislumu, neršto laiku, atsparumu ligomis, o morfologiškai jie visi gana panašūs. Natūraliai paplitęs Ramiojo vandenyno šiaurinėje dalyje. Ramiojo vandenyno baseine JAV ir Kanadoje nuo Aliaskos iki Kalifornijos, įskaitant vieną rūšį aptinkamą Kolumbijos upėje ir jos intakuose, Boforto jūroje. Piečiausia rūšis sutinkama palei Šiaurinės Meksikos krantus. Dar viena rūšis veisiasi Beringo jūroje palei Aleutų salų krantus, Kamčiatkos pusiasalyje, Rusijoje. Pastarajame pusiasalyje sutinkama rūšis kartais nuklysta į Ochotsko jūrą, Amūro upės žiotis. Tai svarbios verslinės žuvys, įveistos Didžiuosiuose ežeruose, Misisipės, Rio Grandės baseinuose bei kitose JAV, Kanados upėse (tarp jų Arktinėse zonose ir Atlanto vandenyno baseino upėse). Daugelyje ežerų bei upių įveisti upėtakiai sėkmingai prisitaikė ir dabar dauginasi be žmogaus pagalbos. Tačiau kai kuriose ekologinės sistemose stebima jų daroma žala. Sėslūs gėlavandeniai upėtakiai Lietuvoje auginami tvenkiniuose nuo XIX a. Jauniklis Suaugusi žuvis Natūralus plienagalvių lašišų paplitimo arealas JAV introdukuotų rūšių (pažymėta raudonai) ir natūralaus paplitimo arealas (pažymėta rudai)