Kazymo kunigaikštystė
Kazymo kunigaikštystė (rus. Казымское княжество) – chantų (ostiakų) genčių sąjunga Vakarų Sibire, gyvavusi nuo XV a. vidurio iki XVI a. pabaigos. Jos teritorija driekėsi už Uralo kalnų, Obės žemupyje (dab. Chantų Mansija, Belojarsko rajonas). Tai buvo smulki valstybėlė, kurios gyventojų skaičius neviršijo 1000. Iš viso kunigaikštystei priklausė 5 įtvirtintos gyvenvietės Kazymo upės slėnyje. Iš vakarų į rytus jos buvo: sostinė Mazan-voš (Мазан-вош, rusų vadinama Мозянский городок); Chulor-voš (Хуллор-вош); Kel-čikar (Кель-чикар); Kazym-voš (Казым-вош); Vangr-voš (Вангр-вош). Tai buvo viena atokiausių jugrų kunigaikštysčių, įsiterpusi į retai gyvenamas nencų žemes, kurios ribojo ją iš šiaurės, rytų ir pietų. Šiaurės vakaruose kunigaikštystė ribojosi su Obdoro kunigaikštyste, rytuose – su Kodos kunigaikštyste.