Vandens fluoravimas
Vandens fluoravimas – kontroliuojamas vandentiekio vandens papildymas fluoru, dantų ėduonies mažinimui. Fluoruotame vandenyje yra pakankamas fluoro kiekis, kuris stabdo ertmių dantyse plitimą. Kai natūraliu būdu, su maistu gaunamo fluoro kiekis yra nepakankamas, jo trūkumą kompensuoja fluoruotas vanduo. Fluoruotas vanduo veikia per danties paviršių, suteikdamas seilėms nedidelį kiekį fluoro, kuris mažina mineralinių druskų išplovimą iš dantų emalio ir papildo mineralais katik susiformavusio ėduonies pažeistą vietą. Paprastai į vandenį maišomos fluoro turinčios medžiagos. Kai natūralus fluoro kiekis vandenyje per didelis, tuomet jis mažinamas iki leistinos ribos. 1994 m. Pasaulio sveikatos organizacijos ekspertų komitetas nustatė fluoro normą geriamajame vandenyje, kuri priklausomai nuo klimato, yra 0,5-1,0 ml/l. Buteliuose parduodamame vandenyje fluoro kiekis dažniausiai nenustatinėjamas, o namuose esantys filtrai dažniausiai pilnai arba dalinai sulaiko vandentiekio vandenyje esantį fluorą. 1989 m. paskaičuota, kad vandens papildymas fluoru JAV vidutiniškai kainavo 0,51 dolerio vienam žmogui per metus. Vandens fluoravimo tikslas – chroniškų ligų prevencija, kuri labiausiai reikalinga vaikams ir skurdiems visuomenės sluoksniams. Jo naudojimas yra konflikto tarp bendrojo gėrio ir asmens teisių pavyzdys. Bendrojo naudojimo vandentiekio vandens fluoravimas vertinamas prieštaringai, todėl kyla etiniai ir teisiniai nesutarimai. Be to, yra nuomonių, kad vandens fluoravimas yra neefektyvus ir netgi pavojingas. Nepaisant to sveikatos priežiūros ir odontologijos specialistai visame pasaulyje patvirtina geriamojo fluoruoto vandens saugumą ir efektyvumą. Vandens fluoravimas buvo pradėtas XX a. penktajame dešimtmetyje, ištyrus vaikus, kurie gyveno vietovėse, kuriose fluoro kiekis vandenyje padidintas dirbtinai. Mokslininkai nustatė, kad saikingas fluoridų naudojimas apsaugo dantis nuo ėduonies. 2004 m. apie 400 mln. gyventojų buvo aprūpinti fluoruotu vandeniu.