Trys muškietininkai
Trys muškietininkai (pranc. Les Trois Mousquetaires) – prancūzų istorinis nuotykių romanas, kurį 1844 m. parašė ir publikavo prancūzų rašytojas Aleksandras Diuma. Kaip ir kai kuriuos kitus savo kūrinius, šį kūrinį parašė bendradarbiaudamas su neidentifikuotu rašytoju, pasirašiusiu kaip Ogiustas Makė. Priskiriamas kovų kardais žanrui (angl. swashbuckler), jo ypatybė – špagomis apsiginklavusių galantiškų herojų kova už teisingumą. Veiksmas vyksta 1625–1628 m. Pasakojama jaunuolio, vardu d’Artanjanas (veikėjo prototipas – Šarlis de Bacas Kastelmoras d’Artanjanas), nuotykius, šiam išvykus iš namų ir patraukus į Paryžių, tikintis prisijungti prie muškietininkų gvardijos. Nors d’Artanjanas negali iš karto prisijungti prie šio elitinio korpuso, jis susidraugauja su trimis itin pajėgiais to amžiaus muškietininkais – Atu, Portu ir Aramiu, „trimis muškietininkais“ arba „trimis neatskiriamaisiais“ – ir taip įsitraukia į valstybės ir rūmų reikalus. „Trys muškietininkai“ visų pirma yra istorinis ir nuotykių romanas. Tačiau Diuma romane vaizduoja ir Ancien Régime santvarkos metu klestėjusią neteisybę, piktnaudžiavimą valdžia ir absurdą, taip suteikdamas romanui papildomo politinio svorio jo išleidimo metais – tuo metu Prancūzijoje vis dar vyko aršios diskusijos tarp respublikonų ir monarchistų. Istorija pirmą kartą buvo išspausdinta 1844 m. kovo-liepos mėn., Liepos monarchijos laikais, likus ketveriems metams iki 1848 m. Prancūzijos revoliucijos, sukūrusios Antrąją respubliką. D’Artanjano istorija tęsiama romanuose „Po dvidešimties metų“ ir „Vikontas de Braželonas: Po dešimties metų“. Romano leidimai lietuvių kalba – 1929, 1940, 1950 ir 2022 m. 1950 m. lietuvių kalba pastatytas spektaklis.