Geografinė koordinačių sistema
Geografinė koordinačių sistema (sutrumpintai GKS) – koordinačių sistema, naudojama taško padėčiai sferos paviršiuje (ant Žemės rutulio) nurodyti. Sistema naudoja geografines koordinates, kurios apibūdina bet kurio jos taško nuotolį nuo dviejų tarp savęs statmenų didžiųjų apskritimų – Žemės pusiaujo (iš vakarų į rytus) ir Grinvičo dienovidinio (iš šiaurės į pietus). Taškams ant Žemės paviršiaus nurodyti naudojamos dvi koordinatės – viena jų nusako geografinę platumą, kita – geografinę ilgumą. Geografinės koordinačių sistemos išradimas paprastai priskiriamas Eratostenui iš Kirėnijos, kuris dar III a. pr. m. e. parašė veikalą Geografija, saugotą Aleksandrijos bibliotekoje. Šimtmečiu vėliau Hiparchas iš Nikėjos sistemą patobulino nurodydamas platumą remdamasis žvaigždžių išmatavimais, o ne saulės zenitą ir nurodydamas ilgumą pagal mėnulio užtemimo intervalus, o ne padėties apskaičiavimą. I–II a. Marinas iš Tyro sudarė išsamų geografijos vardų žodyną ir matematiškai nubraižytą pasaulio žemėlapį panaudodamas koordinates, einančias iš pirminio dienovidinio rytuose vakariausioje žinomojoje teritorijoje, pavadintoje Palaimintųjų salomis ir besitęsiančias vakariniu Afrikos krantu aplink Kanarų salas ar Žaliojo Kyšulio salas ir besitęsiančias iš šiaurės į pietus nuo Rodo salos. Anot Klaudijaus Ptolemėjaus, Marino atlase naudojamos ilguma ir platuma nebuvo sistematiškos.