Deira
Deira (angl. Deira) – buvusi anglosaksų karalystė Šiaurės Anglijoje, egzistavusi VI a. Jos žemės buvo nuo Hamberio iki Tyso (Tees) ir nuo jūros iki Jorko lygumos vakarinio pakraščio. Vėliau susijungė su Bernicijos karalyste ir sudarė Nortumbrijos karalystę. Karalystės pavadinimas yra britų kilmės, spėjama, kad iš brit. deifr 'vandenys' ar daru 'ąžuolas'. Pagal Simeoną Daremietį (Simeon of Durham) Deiros teritorija plytėjo nuo Hamberio iki Taino (Tyne) upės, tačiau žemės į šiaurę nuo Tyso buvo negyvenamos. Manoma, kad pirmoji Deiros sostinė buvo netoli Poklingtono (Pocklington). Po to, kai Edvinas (Edwin) aneksavo Ebrauko karalystę, Deiros sostine tapo Jorkas, buvęs Ebraukas (Ebrauc). Pirmas žinomas Deiros karalius buvo Ela (Ælla), kuris valdė VI a. pabaigoje, po to, kai 581 m. atsikariavo šias žemes iš britų. Po jo mirties Deirą valdė karalius Etelfritas (Æthelfrith), kuris buvo vieningas jungtinės Bernicijos ir Deiros karalystės (Nortumbrijos) karalius. Etelfritas valdė, kol 616 ar 617 m. valdžią atėmė Elos sūnus Edvinas (Edwin), kuris abi karalystes valdė iki 633 m., kai žuvo mūšyje. Edvinui žuvus Deirą valdė Edvino pusbrolis (tėvo brolio sūnus) Osrikas (Osric), o Berniciją – seserėnas Enfritas (Eanfrith). Apie Deirą rašė Beda savo veikale Historia Ecclesiastica.