Fengšui
Fengšui (kin. 風水, pinyin: fēngshuǐ, supapr. kin. 风水; tarimas 'feng šui'), seniau versta, kaip kinų geomantija – kinų praktikos, naudotos daugelyje gyvenimo sričių. Fengšui pavadinimas susideda iš dviejų rašmenų, reiškiančių vėją ir vandenį. Šis terminas dažniausiai siejamas su Zàngshū „laidojimo knyga“. Šis veikalas yra seniausias išlikęs veikalas kalbantis apie šį reiškinį ir laikomas pirmuoju veikalu, kur pavartojamas pats fengshui terminas. Ši praktika yra kilusi iš daoistinės tradicijos ir pasižymi bandymu užtikrinti, jog žmogaus vidinė energija harmonizuotų su aplinkiniu pasauliu. Net prieš atrandant kompasą fengšui buvo naudojama nustatyti įvairių vietų tinkamumą tam tikriems veiksmams ar objektams t. y. kad statomas statinys ar atliekamos apeigos būtų tinkamoje pozicijoje su gamta (aplinka) ir visa visata. Daoistai tyrinėjo, kaip žmogaus či energija susijusi su upės tekėjimo srove, vėjo srautais. Juos suderinus buvo tikima, jog žmogus yra stipresnis, sveikesnis ir net sėkmingesnis. Dažniausiai tokiu metodu naudojantis buvo statomos šventyklos, kapinės, parenkamas laidojimo laikas. Nors ginčytina, jog kompasas buvo sukurtas fengšui tikslais, tačiau yra žinoma, jog fengšui praktikų metu buvo naudojamas aparatas, kuris rodydavo į pietus. Kompasas taip pat buvo labai svarbus daoizmo tradicijoje, mat daoizme itin svarbu šiaurės ir pietų kryprtys, kurios dažnai siejamos su žmogaus yin ir yang energijomis. Šiandieniniame fengšui, išplitusiame ir Vakaruose, didžiausias dėmesys kreipiamas į būdus žmogui gyventi harmoningai su aplinka. Tam pasiekti fengšui meistrai ieško „tinkamų“ ir „netinkamų“ taškų, vietų, konfigūracijų. Vakaruose fengšui ypač paplito kaip kitų Naujojo Amžiaus praktikų dalis. Taip pat šis metodas dažnai naudojamas akupunktūroje, Kinų liaudies medicinoje.