Pleofonija
Pleofonija (iš gr. πλεο 'daug' + φωνή 'garsas'; rus. полногласие [polno 'glasijie]), arba pilnagarsystė, pilnagarsis – viena iš fonetikos ypatybių, skirianti šiuolaikines rytų slavų kalbas nuo vakarų ir pietų slavų kalbų. Terminas pilnagarsystė (rus. полногласие) buvo pasiūlytas M. Maksimovo. Manoma, kad šis fonetikos reiškinys atsirado dėl baltų kalbų substrato arba įtakos. Rytų slavų kalbų areale pleofonija ėmė reikštis apie VII amžių kaip judriųjų balsių metatezės rezultatas: *TorT > ToroT, *TolT > ToloT, *TerT > TereT, *TelT > ToloT, TeleT, TeloT, kai T – bet koks priebalsis; žvaigždute žymimi rekonstruoti junginiai.