Gladijus
Gladijus (lot. gladius 'kardas') – trumpas plačiaašmenis duriamasis Senovės Romos kalavijas. Ankstyvieji Senovės Romos kalavijai buvo panašūs į graikų. Nuo III a. pr. m. e. romėnai pradėjo naudoti kalavijus, panašius į naudotus keltiberų ir kitų tautų per Ispanijos užkariavimą. Toks kardo tipas vadinosi Gladius Hispaniensis 'ispaniškas kardas'. Iš pradžių buvo manyta, kad jie panašūs į vėlyvuosius Mainz tipo kardus, bet įrodymai prielaidą paneigė. Šie ankstyvieji kalavijai buvo kitokio pavidalo, ilgesni ir siauresni, ir tikriausiai buvo tie, kuriuos Polibijus laikė tinkamais kirsti ir durti. Vėliau atsirado Mainz, Fulhamo ir Pompėjos tipo gladijai. Vėliau Publijus Flavijus Vegecijus Renatas mini kardus, vadinamus semispatomis (ar semispacijomis) ir spatomis, bei manė, kad juos galima laikyti gladijais. Visiškai apsiginklavęs romėnų kareivis turėjo skydą (scutum), kelias ietis (pila), kalaviją (gladius), tikriausiai durklą (pugio) ir galbūt keletą sunkių smigių (plumbata). Tradiciškai pirma į priešą metamos ietys, po to išsitraukiamas kalavijas. Karys puldavo su priešais atstatytu skydu ir durdavo kalaviju. Priešingai paplitusiai nuomonei, su visais gladijais būdavo galima ne tik durti, bet ir kirsti.