Lobiai
Lobiai (ar lovilisiai) – Vakarų Afrikos tauta. Gyvena Burkina Fase (Juodosios Voltos aukštupyje, taip pat į pietryčius ir rytus nuo Bobo Diulaso), bei kaimyninėse Dramblio Kaulo Kranto ir Ganos srityse. Jiems taip pat labai artimi ir kartais priskiriami mbuinai (kpė, gejenai), ganai, turukai (gbė), dianai ir kt. Lobių kalba priklauso Nigerio-Kongo kalbų šeimai, Atlanto-Kongo pošeimiui. Dauguma tikinčiųjų išpažįsta tradicinę tikybą, yra krikščionių (katalikų ir protestantų), musulmonų (sunitų). Lobiai yra vietinė savo gyvenamųjų vietų tauta, patyrusi ženklią djulų įtaką. Verčiasi kapline-lydimine tropine žemdirbyste (užliejamose srityse – jamsai, pupelės, batatai; sausringose vietose – soros, kukurūzai, ryžiai), medžiokle, žvejyba, rankiojimu. Laiko smulkiuosius ir stambiuosius raguočius. Uždarbiauja kakavos plantacijose. Amatai – kalvystė, puodininkystė, juvelyrika (bronzos liejimas), audimas, pynimas, odos apdirbimas. Lobių gyvenvietės padriko plano. Būstas apskritas su kūgišku šiaudiniu stogu. Didžiosios šeimos ūkį sudaro 5–10 būstų su gardais galvijams, klėtimis ir svirnais. Keletas tokių šeimų sudaro kaimo bendruomenę, valdomą seniūno. Gimininė linija vedama pagal motinos šeimą, išlikusios slaptos moterų draugijos (Djoro arba Bagre), moterų namai. Tradicinį rūbą lobiai praradę. Pagrindiniai tautosakos žanrai – pasakos, dainos, priežodžiai. Turi įvairius muzikos instrumentus. Tikybai būdingas protėvių kultas, gerbiamos vietų dvasios, vaisingumo dievybė Tongba, paplitęs fetišizmas, raganavimas, tikima ypatinga galia kele. Turi šventikių, vadovaujančių moterų draugijoms, luomą. Jos kas 7 metai atlieka Djoro apeigas. Gamina medžio ir nedegto molio kaukes bei figūrėles. Lobių šventykla (1984 m., Burkina Fasas) Lobių keramika Skulptūrėlė Lobių keramika