Ramybė
Ramybė, ramuma – būsena, kai objektui nedaro įtakos išoriniai veiksniai. Kalbant apie žmogų, ramybė suvokiama kaip poilsis nuo aplinkos dirgiklių bei judėjimo, atsiribojimas nuo triukšmo. Tykuma dažnai siejama su gamta, tyla, vienatve. Ramybė teigiamai veikia žmogaus savijautą: mažina stresą, nerimą, suteikia laimės pojūtį. Teigiama, jog laikas praleistas gamtoje teigiamai veikia tiek vaikus, tiek suaugusius. Moksliniai tyrimai rodo, kad nusiraminti padeda įsitraukimas į supančia aplinką arba pasigerėjimas gamtiniu kraštovaizdžiu, kuris skatina klajoti mintimis ar tiesiog atsipalaiduoti ir pamiršti kasdienius rūpesčius. Tokia natūrali aplinka, nors ir kiekvienam imponuojanti savitu kraštovaizdžiu, skatina relaksaciją, refleksiją. Ramybės pojūtis taip pat pasiekiamas praktikuojant jogą, medituojant. Budizme proto ramybė įvardijama passaddhi terminu. Manoma, kad atsisiejimas nuo pastovaus minčių srauto veda į nušvitimą. Akstinai, skatinantys ramybę: natūralus kraštovaizdis, miškai; vandens telkiniai (upės, jūra, ežerai ir kt.); paukščiai, kita gyvūnija; didelės atviros vietos. Akstinai, trikdantys ramybę: triukšmo tarša; šviesos tarša; transportas; miestai, gyvenvietės, gamyklos; didelis kiekis žmonių.