O tempora, o mores!
O tempora, o mores! (liet. O laikai, o papročiai!, taip pat Kokie laikai, kokie papročiai!) – vienas žinomiausių lotynų kalbos posakių, priskiriamų romėnų politikui, filosofui Markui Tulijui Ciceronui. Žodžių junginyje kartais įterpiamas dar vienas šauktukas – „O tempora! O mores!“, nors jis klasikinėje lotynų kalboje nebuvo naudojamas. Posakis dažniausiai vartojamas konstatuojant gyvenimo vertybių nuosmukį, pasmerkiant visą kartą, pabrėžiant negirdėtą įvykio charakterį. Tai žymiausia Cicerono frazė iš „Pirmosios knygos prieš Katiliną“, laikoma romėnų oratorinio meno viršūne. Atskleisdamas Katilinos sąmokslo detales senato posėdyje, įžanginėje kalboje Ciceronas šia fraze išreiškė pasipiktinimą tiek sąmokslininko įžūlumu, kaip niekur nieko išdrįsusio ateiti į senatą, tiek ir Romos valdžios neveiklumu dėl nusikaltėlio, ketinusio pražudyti respubliką. Ciceronas tęsė, primindamas įvairius Romos istorijos laikotarpius, kai konsulai baudė mirties bausmėmis konspiratorius, turėdami ir daug menkesnius įrodymus, pagrįstus vien quasdam seditionum suspiciones (tam tikrais įtarimais dėl maišto) – Gajaus Grakcho nužudymo atvejis prie buvusio konsulo Lucijaus Opimijaus (skirsnis 2, eilutė 3).