Barlio ežeras
Barlio ežeras (angl. Lake Barlee) – druskingas, nenuotakus, sezoninis ežeras vakarinėje Australijos dalyje, Vakarų Australijos valstijoje. Telkšo Vakarų Australijos plokščiakalnio pietuose, apie 450 km į šiaurės rytus nuo Perto; vienas didžiausių valstijoje. Plotas 1980 km², ilgis (iš vakarų į rytus) daugiau kaip 100 km, plotis (iš šiaurės į pietus) apie 80 km. Kranto linija vingiuota, gausu įlankų ir pusiasalių, yra daug žemų, nedidelių salų. Dubuo yra granitiniame skyde, dažniausiai sausas, pasidengęs druskos plutele, kai kur kyšo uolos. Prisipildo vandens tik po gausių kritulių, maždaug kas dešimt metų, vanduo išsilaiko iki 6–9 mėnesių. Po lietaus įteka trumpi, laikini upeliai. Salose ir pakrantėse auga burnotinių šeimos žemaūgiai sukulentai halofitai Tecticornia. Kai ežeras prisipildo vandens, peri vandens paukščiai: juodosios gulbės, australinės urvinės antys, rausvaausės antys (Malacorhynchus membranaceus), kojūkai, australiniai kojūkai, Anarhynchus ruficapillus (sėjikinių šeimos rūšis). Iš viso prie ežero suskaičiuota daugiau kaip 15 paukščių rūšių ir 11 bestuburių taksonų. Kartu su gretimais ežerėliais įtrauktas į tarptautinės gamtos apsaugos organizacijos „BirdLife International“ paukščiams svarbių teritorijų sąrašą. Ežerą pirmasis iš europiečių atrado ir kolonijinio sekretoriaus Frederiko Barlio garbei pavadino australų keliautojas Džonas Forestas, apsilankęs čia 1869 m. su ekspedicija, ieškančia dingusio vokiečių gamtininko Liudvigo Leichharto (Ludwig Leichhardt) pėdsakų.