Bažnyčia
Bažnyčia (iš bltr. ar sen. lenkų božnica „Dievo namai“) – krikščionių maldos namai. Bažnyčia vadinami ne tik maldos namai, bet ir visa tikinčiųjų bendruomenė, organizacija, turinti (hierarchinę) struktūrą, patalpas, reglamentuotas religines institucijas. Vietinėms bažnyčioms priklausanti tikinčiųjų bendruomenė vadinama parapija. Tokiu atveju žodis bažnyčia priskiriamas prie rūšinių terminų ir rašomas mažąja raide. Religinių bendrijų pavadinimai, sutrumpintai Bažnyčia, rašoma iš didžiosios raidės. Religiniuose raštuose bažnyčia – tai pastatas, o didžiąja raide žodis Bažnyčia naudojamas kalbant apie visą tikinčiųjų bendruomenę (Dievo tautą) ir hierarchus. Bažnyčios skirstomos pagal planą (lotyniškojo ar graikiškojo kryžiaus). Pagal tūrinę kompoziciją (bazilikos, halinės, centriškosios), pagal rangą (bazilikos, katedros, parapijinės bei neparapijinės bažnyčios, vienuolynų bažnyčios). Bažnyčių aplinka – šventorius, vidus puošiamas įvairiais meno kūriniais (freskomis, paveikslais, vitražais, skulptūromis, mozaikomis). Būdingos bažnyčių patalpos: nava, prienavis presbiterija, zakristija koplyčia vargonų choras Interjero elementai: krikštykla altorius stalės sakykla klauptai klausyklos kripta. Stačiatikių ir sentikių bažnyčiose kai kurių iš šių detalių nėra, t. y. nėra klausyklų, krikštyklų, vargonų, nėra ir kai kurių iš šių patalpų. Paprastai stačiatikių ir sentikių bažnyčioms būdingos ikonos, kitokie altoriai, daug kur uždegtos žvakės. Patalpų dažniausiai būna viena arba dvi, kartais prieš įėjimą į pamaldų salę būna kaip prieškambaris arba laukiamasis, kuriame žmonės prieš įeidami į pamaldų salę persižegnoja prie ikonų, jei reikia – pakabina savo aprangą, paaukoja pinigų į tam tikras aukojimo dežes arba, jeigu parduodadama, nusiperka tai, kas parduodama bažnyčioje. Atskirų bažnyčios dalių, kaip koplyčios ar zakristijos nėra, gali būti tik laukiamasis, kur žmonės laukia, kada prasidės naujos pamaldos, arba atskirai nuo bažnyčios pastato atskirta priklausanti jai varpinė.