Pai tavyterai
Pai tavyterai (paí tavyterás), dar vadinami kaivais (kaiwás, caiwás, kaa’wás), pai-kaivais (paï-cayuäs, painguás) – indėnų gvaranių genčių grupė, gyvenanti pietų Brazilijoje (San Paulo, Paranos, Santa Katarinos, Pietų Rio Grandės valst.), šiaurės Argentinoje (Misjonese) ir Paragvajuje. Šneka skirtingomis gvaranių kalbomis, taip pat portugališkai, ispaniškai. Pagal tikybą kaingvai dabar daugiausia Romos katalikai. Paragvajuje gyvena ~8000 pai tavyterų, susitelkusių 39 bendruomenėse (Amabajaus, Konsepsjono, San Pedro ir Kanindeju departamentai) tarp Apos ir Chechuy upių, bei tarp Ipanės ir Akidabano aukštupių. Argentinoje gyvena susimaišę su mbijais Misioneso provincijos Kaingvaso departamente. Brazilijoje gyvena pramaišiui su kaingangais, terenais ir brazilais. Etnonimą „pai tavyterai“ suteikė kitos gvaranių gentys. Jis reiškia „gyventojai iš pasaulio centro kaimo“. Pagal gvaranių mitologiją pasaulis sukurtas Amambajaus Kordiljeroje, kur stūkso šventasis Guasu kalnas. Tradiciškai verčiasi kapline-lydimine žemdirbyste (kukurūzai, manijokai, dabar – taip pat ryžiai, kviečiai), medžiokle, rankiojimu, amatais (puodų žiedimas, audimas, pynimas). Gyvenvietę sudarydavo 4–8 didieji namai (stačiakampio plano, dvišlaičiais stogais). Daugiausia vartojo kukurūzų patiekalus. Drabužių, panašu, kad nenešiojo. Būta didžiųjų patriarchalinių šeimų. Santuoka patrilokalinė, giminė patrilinijinė. Kaingvai tikėję aukščiuosiuoju Dievu-sutverėju bei dvasiomis-sergėtojomis. Būdavo jaunuolių įšventinimo apeigos (berniukams – medinio kaiščio įtaisymas į apatinę lūpą). Turėjo išvystytą pasaulėkūros mitologiją. Iki pat XIX a. pr. pai tavyerai praktiškai nekontaktavo su europiečiais. XX a. daugelis jų žemių buvo užimtos plantatorių ir kalnakasių. Pai tavyterai buvo priversti apleisti įprastą gyvenimo būdą ir pradėjo dirbti plantacijose.