Eonas (filosofija)
Eonas (sen. gr. αἰών – 'amžius') – tarpinė tarp Dievo ir pasaulio esybė gnosticizme ir manicheizme, Dievo emanacija. Gnostikų supratimu, eonai – Dievo ir pasaulio pradų hipostazės, užpildančios erdvę tarp Dievo ir materialaus pasaulio, egzistuojanti jų hierarchija, visuma sudaranti pleromą. Pirmasis eonas emanuojąs tiesiogiai iš savybėmis neišreikštos dievybės. Paskesni eonai turį vis mažiau dieviškosios jėgos, tolstant eonų skaičius didėjąs. Galiausiai eonų veikloje atsirandanti klaidos galimybė, daugelyje gnostinių sistemų laikoma, kad būtent dėl to atsiradęs materialusis pasaulis. Jėzus Kristus, gnostikų manymu, viena iš hipostazių, daugeliui – pats tobuliausias eonas, turintis išpirkti klaidą, įkūnytą materialiajame pasaulyje. Kai kuriose sistemose į eonus buvo žvelgiama teigiamai, laikoma, kad jie įkūnija dieviškumą, o kitose priešingai – vertinti neigiamai, manyta, kad žmogaus siela turinti kentėti, kol keliaudama per eonus galiausiai pasieksianti dieviškąjį šaltinį, iš kurio kilusi.