Privedimas iki absurdo
Privedimas iki absurdo (lot. reductio ad absurdum, argumentum ad absurdum) – loginis argumentavimo, netiesioginio įrodymo metodas, siekiant atskleisti pasirinkto teiginio klaidingumą arba teisingumą, kai tiesiogiai to patikrinti negalima. Pasirinktas teiginys neatmetamas, tačiau parodomas absurdas, prie kurio veda logiškai argumentuotos išvados, pagrįstos prielaida, kad teiginys yra teisingas arba padaroma prielaida, kad teiginys yra klaidingas, o išvestinė argumentuota išvada yra absurdiška arba neįmanoma. Matematinių teoremų įrodymuose privedimas iki absurdo naudojamas kaip įrodymas per prieštarą (angl. proof by contradiction), kai išvestiniai argumentai priveda prie prieštaros, o prieštara negali būti tiesa. Logikos prieštaravimo dėsnis neleidžia suderinti teiginio ir to paties teiginio neiginio, t. y., teiginys p {\displaystyle p} ir jo neigimas ¬ p {\displaystyle \neg p} („ne p {\displaystyle p} “) vienu metu negali būti ir teisingas, ir klaidingas ( ¬ ( p ∧ ¬ p ) {\displaystyle \neg (p\land \neg p)} ). Pavyzdys: Teiginys, kad skaičius N yra mažiausias racionalusis skaičius ir porinis skaičius nėra tiesa, nes jeigu taip būtų, tai jį būtų galima padalinti ir gauti dar mažesnį. Teiginius, kuriuose naudojami universalūs kriterijai, kaip „visada“, „niekada“, „visi“, „niekas“ ir pan., dažnai galima privesti iki absurdo.