Šviesos sklaida
Šviesos sklaida – reiškinys, kai šviesos judėjimo kryptis bei energijos tankis pakinta dėl šviesos sąveikos su smulkiomis medžiagos dalelėmis. Pavyzdžiui, Saulės spinduliai, pasiekę Žemės atmosferą, sutinka savo kelyje joje esančias smulkias dulkes, molekules ir kitas dalelytės, dėl to dalis spindulių pakeičia savo judėjimo kryptį. Dėl to, priklausomai nuo konkrečios situacijos, yra kalbama apie skirtingus sklaidos mechanizmus. Kai šviesa sąveikauja su oro molekulėmis, vyksta Relėjaus sklaida. Relėjaus sklaidos metu skirtingų spalvų šviesa yra sklaidoma oro molekulių į visas puses skirtingai: labiausiai yra sklaidoma mėlyna spalva. Dėl šios priežasties atmosfera žemės paviršiuje esančiam stebėtojui atrodo mėlyna, o Saulės spalva yra raudona ryte arba vakare. Kai šviesa išsklaidoma stambesnių dalelių (dulkių, organinių molekulių), vyksta Mi sklaida. Ši sklaida yra kryptinga, o sklaidos pobūdis stipriai priklauso nuo bangos ilgio ir dalelės matmenų. Išsiveržus ugnikalniui, dėl Mi sklaidos toje vietovėje pasikeičia dangaus spalva aplink Saulę bei pačios Saulės spalva – ji įgyja raudonai rudą atspalvį. Geriausias dabartinis Mi sklaidos pavyzdys – smogas. Sklaida nuo dar stambesnių dalelių yra aprašoma difrakcijos teorija. Pavyzdžiui, sklaida nuo smulkių vandens lašų sąlygoja tokių optinių efektų, kaip vainikas, rūko lankas ir Brokeno šmėkla atsiradimą. Kuomet dalelių dydis dar didesnis, sklaida yra aprašoma geometrinės optikos dėsniais. Tokios sklaidos pavyzdys – vaivorykštė.