Rusijos–Turkijos karas
Rusijos–Turkijos karas – karas tarp Rusijos ir Osmanų imperijų. Karas daugiausia vyko Bulgarijos teritorijoje ir baigėsi Rusijos pergale. Rusijos pajėgos kovų pabaigoje stovėjo už 60 km nuo Stambulo. Kadangi kitos Europos galios norėjo išlaikyti pusiausvyrą Europoje ir neleisti perdidelės galios įgauti Rusijai Berlyno kongrese Rusijos ir Turkijos sudaryta San Stefano taika buvo peržiūrėta Osmanų naudai. Karo dingstimi tapo Osmanų represijos prieš serbus ir bulgarus po Serbijos-Osmanų imperijos karo bei bulgarų Balandžio sukilimo. Veikiama panslavizmo Rusija jautėsi esanti šių tautų gynėja ir visuomenės nuomonė reikalavo įsikišimo. Strateginiu Rusijos tikslu buvo laisvas, geopolitinių priešininkų netrukdomas priėjimas prie Viduržemio jūros. Serbai ir bulgarai, kurie karo metu po keleto amžių vėl iškovojo nepriklausomybę, šiais laikais karą laiko antruoju savo nacionalinės istorijos gimimu. Bulgarijos istoriografijoje karas vadinamas Išvaduojamuoju Rusijos-Turkijos karu, o laikotarpis iškart po karo Bulgarijos Atgimimu. Karas taip pat sudarė galimybę Rumunijai iškovoti visišką nepriklausomybę. Nors ji, skirtingai nuo kitų Balkanų dalių niekada tiesiogiai į Osmanų imperiją nebuvo įjungta, oficialiai ji buvo Turkijos vasaline valstybe. Dėl to Rumunijos istoriografijoje karas vadinamas Rumunijos nepriklausomybės karu.