Trofalaksis
Trofalaksis (angl. trophallaxis) - reiškinys, kai vienos gyvūnų rūšies bendruomenės nariai vienas kitą maitina perduodami maistą iš burnos į burną (stomodinis trofalaksis) ir iš anuso į burną (proctodinis trofalaksis). Reiškinys paplitęs bendruomeninių vabzdžių tarpe (skruzdėlės, termitai, bitės). Terminą 1918 m. sukūrė entomologas Viljamas Vyleris (William Morton Wheeler). Skruzdėlėse šį reiškinį 1923 m. detaliai aprašė Erichas Vasmanas (Erich Wasmann). Skruzdėlyno nariai dalį nuryto maisto laiko savo gūžiuose ir, sutikę kitą skruzdėlę, juo pasidalija. Lygiai taip pat taip saugomu maistu maitina savo lervas. Tokio elgesio dėka skruzdėlyne lyg susidaro „bendruomeninis virškinimo traktas“. Termitai ir tarakonai praktikuoja proktodinį trofalaksį, kuris jiems yra gyvybiškai svarbus, kadangi šie vabzdžiai celiuliozę virškinami panaudodami endosimbiontes žarnyno bakterijas, kurios kiekvieno nėrimosi metu iš žarnyno pašalinamos. Proktodinio trofalaksio dėka jie atnaujina žarnyno endosimbiontų rinkinį. Toks trofalaksis nėra koprofagija. Trofalaksio funkcijos: dalijimasis maistu efektyvesnis virškinimas, kai vabzdžiai minta celiuliozingu maistu, nes taip gaunamas smarkiai „pailgintas“ žarnynas. bendravimas - apsikeitimas bendruomenės signalinėmis medžiagomis (feromonais).