Abu Bakras
Abu Bakras Abdala ibn Usmanas Abi Kuhafa (arab. أَبُو بَكْرٍ عَبْدُ ٱللهِ بْنِ عُثْمَانَ أَبِي قُحَافَةَ = Abū Bakr ʿAbd Allāh ibn ʿUthmān Abī Quhāfa; g. apie 573 m. – m. 634 m. rugpjūčio 23 d.) – musulmonų pranašo Mahometo vyresnysis bendražygis ir per savo dukterį Aišą – jo uošvis bei pirmasis islamo kalifas. Dar vadinamas al-Sidiku. Abu Bakras tapo vienas pirmųjų, priėmusių islamą ir savo turtais daug prisidėjo remdamas Mahometo žygius. Jis buvo vienas artimiausių Mahometo palydovų, lydėjęs jį persikeliant į Mediną ir dalyvavęs daugelyje jo vadovautų mūšių, tokių kaip Badro ir Uhudo mūšiai. Po Mahometo mirties 632 m. tapo pirmuoju Rašidūno kalifu ir vadovavo musulmonų bendruomenei. Per savo valdymo laikotarpį jis įveikė daugybę sukilimų, vadinamų Ridos karais, ir sugebėjo sustiprinti ir išplėsti musulmonų valstybės valdymą visame Arabijos pusiasalyje. Jis taip pat vadovavo invazijoms į kaimynines Sasanidų ir Bizantijos imperijas, kurios buvo užkariautos jau po Abu Bakro mirties. Abu Bakras mirė natūralia mirtimi po 2 metų, 2 mėnesių ir 14 dienų valdymo ir yra vienintelis Rašidūno kalifas, miręs nesmurtine mirtimi.