Heizenbergo neapibrėžtumo sąryšis
Heizenbergo neapibrėžtumo sąryšis arba Heizenbergo nelygybė (taip pat literatūroje galima rasti terminą Heizenbergo neapibrėžtumo principas) kvantinėje fizikoje (šį pavadinimą suteikė Nilsas Boras) – teigia, kad matuojant dualiąsias vienos elementariosios dalelės charakteristikas (angl. conjugate variables), vis didėjantis vieno dydžio tikslumas didina kito tuo pačiu metu matuojamo dydžio paklaidą (neapibrėžtumą). Žinomiausia iš šių porų yra dalelės padėtis ir impulsas. Kvantinė fizika apriboja matuojamų dydžių paklaidų sandaugą dualiesiems dydžiams (angl. conjugate quantities). Neapibrėžtumo sąryšis – vienas iš kertinių kvantinės mechanikos principų, kurį suformulavo Verneris Heizenbergas 1927 metais. Jis seka iš kvantinės mechanikos operatorių komutatorių apibrėžimo ir yra išvedamas panaudojant funkcinės analizės teoremas. Labai dažnai jis yra nepagrįstai painiojamas su stebėtojo efektu.