Karo šūkis
Karo šūkis, kovos šūkis – šūksnis ar skanduotė, kurį mūšio metu naudoja vieno dalinio kariai ar vienos pusės kariuomenė. Karo šūkis gali būti žodis, neturintis aiškios prasmės, bet dažniausiai žadinantis patriotinius ar religinius jausmus. Karo šūkiai turi kelti saviškių moralę ir agresyvumą, stiprinti vieningumo jausmą, o priešui turi kelti baimę. Karo šūkiai yra universalus demonstracinis elgesys (grasinimo demonstravimas), turintis suteikti pranašumą: idealiu atveju jie turi sudaryti itin didelio agresyvumo ir kovingumo įspūdį, kad priešas vietoj pasipriešinimo pasirinktų bėgimą ar pasidavimą. Maksimaliam poveikiui užtikrinti karo šūkiai turi būti kiek įmanoma garsesni. Gana dažnai karo šūkius pastiprindavo specialių muzikos instrumentų (ragų, būgnų, kriauklių, karnyksų, dūdmaišių, trimitų) garsai. Karo šūkiai artimai susiję su kitais agresyviais žmogaus elgesio dėstais – karo šokiais, tyčiojimusi, kurie būna naudojami „apšilimo“ fazėje, prieš imant kautis fiziškai. Viduramžiais nemažai karo šūkių buvo perkelti į karines vėliavas, tapo devizais. Pvz., Anglijos karalių devizas Dieu et mon droit 'Dievas ir mano teisė'. Teigiama, kad tai buvo karaliaus Eduardo III raginimo šūkis Kresi kautynėse.