Adaptyvioji optika
Adaptyvioji optika – techninės priemonės, kuriomis galima greitai (per šimtąsias sekundės dalis) pakeisti antrinio arba papildomo specialaus veidrodėlio formą, siekiant ištaisyti teleskopo židinyje susidarančių kosminių objektų vaizdų iškraipymus dėl oro turbulencijos Žemės atmosferoje. Dėl to kelis kartus pagerėja vaizdo kokybė, skiriamoji geba. Žvaigždžių vaizdų dydis teleskopuose net kalnų sąlygomis retai kada būna mažesnis negu 1“. Adaptyvioji optika sumažina juos iki 0.1“. Adaptyvioji optika įrengiama daugelyje didelių šiuolaikinių teleskopų. Ji gali būti naudojama taip pat ir mikroskopuose bei kitose optinėse sistemose. Atmosfera trukdo visiems didesnio nei 20 cm skersmens teleskopams. Adaptyvi optika buvo pirmąkart pasiūlyta 1953 m, vėliau minėta fantastikoje, tačiau idėja įgyvendinta tik apie 1970-1980 m., pirmiausia JAV kariniuose projektuose. Buvo investuota apie milijardas dolerių. Adaptyviosios optikos nereikia painioti su aktyviąja optika, kurios paskirtis yra koreguoti pagrindinio (didžiojo) teleskopo veidrodžio formą dėl daug lėčiau kintančių faktorių - teleskopo deformacijos dėl svorio, šilumos, vėjo poveikio.