Glotochronologija
Glotochronologija (iš sen. gr. γλῶττα 'kalba', χρóνος 'laikas' ir λόγος 'žodis', 'mokymas') − hipotetinis lyginamosios kalbotyros metodas, kuriuo siekiama nustatyti galimą susijusių kalbų atsiskyrimo laiką, remiantis hipoteze, kad bazinis kalbos žodynas kinta maždaug tolygiu greičiu. Pagal analogiją su radioaktyviosios anglies metodu organinių medžiagų amžiui nustatyti, šią hipotezę pateikė Morisas Svadišas (Morris Swadesh). Kalbotyroje teikiama nustatyti „leksikos skilimo pusperiodį”. Apskaičiavus pakitusių žodžių kiekį, šiuo metodu nustatomas laikotarpis, per kurį dvi kalbos arba keletas kalbų atsiskyrė nuo bendros prokalbės, o tuomet nustatomas kalbų susidarymo laikas. Glotochronologija yra leksikos statistikos atšaka, su ja kartais painiojama. Glotochronologija grindžiama hipoteze, kad kiekvienoje kalboje yra tam tikra itin stabilios ir atsparios pokyčiams sąvokų dalis, kuri visose kalbose daugmaž tokios pačios apimties. Šios sąvokos priklauso vadinamajai „pamatinei leksikai“. Yra sudaryti 200, 100 ir 30 žodžių pamatinės leksikos M. Svadišo sąrašai.