Hirto dėsnis
Hirto dėsnis (Hirto – Illič-Svityčiaus dėsnis) – baltų ir slavų kalbose galiojantis fonetinis dėsnis, 1895 m. atrastas Vokietijos kalbininko H. Hirto (vok. H. Hirt). Hirto dėsnis – svarus argumentas, kad kažkada galėjusi būti vieninga baltų-slavų prokalbė. Indoeuropiečių prokalbei Hirto dėsnis svarbus tuo, kad jis nustato griežtus baltų-slavų ir vedų-senovės graikų kirčiavimo atitikmenis.