Ortodoksinis judaizmas
Ortodoksinis judaizmas – judaizmo atšaka, kurios atstovai griežčiausiai laikosi tradicinių nuostatų ir praktikų. Tikima, kad Hebrajų Biblijoje ir kituose šventuosiuose tekstuose įtvirtinti laikui nepavaldūs moraliniai principai, jų negalima atsisakyti, taikantis prie besikeičiančių gyvenimo sąlygų. Tiek rašytinis įstatymas (Tora), tiek sakytinis (kodifikuotas Mišnoje ir aiškinamas Talmude) laikomas nekintamu, Toros kilmė esanti dieviška, ji nepaveikta žmonių kūrybos. Orotodoksinis judaizmas išlaikė kašrutą, tradicines maldas ir apeigas, nuolat ir intensyviai gilinamasi į Torą, griežtai laikomasi šabo, religinių švenčių. Būdinga vyrų ir moterų atskyrimas sinagogose. Ortodoksinis judaizmas nėra vienalytis judėjimas, esama įvairių jo krypčių. Neoortodoksinis judaizmas, susiformavęs XIX a. viduryje (kertinė jo figūra – Samson Raphael Hirsch, kurio mokykla siekė suderinti tradiciją su sekuliariais mokslais), sankcionavo šiuolaikinę aprangą, pamokslus leista sakyti gimtosiomis kalbomis. Be to, ši srovė pasižymi palankesniu požiūriu į šiuolaikinę kultūrą. Kitos kryptys: chasidiškasis judaizmas, Mizrachi judėjimas (pastarajam būdinga tradicijos ir sionizmo derinimas), Haredi judaizmas. Didžiuma ortodoksinio judaizmo grupių atmeta sionizmą. Izraelyje ortodoksinis judaizmas – oficiali šios religijos atmaina.