Ebolos hemoraginė karštinė
Ebolos virusinė liga (EVL) arba Ebolos hemoraginė karštinė (EHK), dažniausia vadinama tiesiog Ebola – neseniai identifikuota, sunki, dažnai mirtina infekcinė liga, kuria serga žmonės ir kai kurie primatai. Ligą sukelia Ebolos virusas. Simptomų paprastai pasireiškia nuo dviejų dienų iki trijų savaičių po kontakto su virusu. Tai gali būti karščiavimas, gerklės skausmas, raumenų skausmas ir galvos skausmas. Paskui dažniausiai ima pykinti, vemiama ir viduriuojama, taip pat suprastėja kepenų ir inkstų funkcija. Šioje stadijoje tam tikriems žmonėms prasideda kraujavimo problemos. Virusu galima užsikrėsti per užsikrėtusio gyvūno (paprastai beždžionės arba vaisėdžio šikšnosparnio) skysčius (seiles, kraują ir kt., o tarp šimpanzių ir kitų primatų, kurie gali juo užsikrėsti, virusas plinta ir oro lašeliniu būdu, pvz., čiaudint). Apie plitimą oru natūralioje aplinkoje dokumentų nėra. Manoma, kad vaisėdžiai šikšnosparniai nešioja ir platina virusą, tačiau patys neserga. Užsikrėtęs žmogus gali paskleisti infekciją ir tarp žmonių. Ligą išgyvenę vyrai gali perduoti užkratą per spermą dar beveik du mėnesius. Nustatant diagnozę iš pradžių paprastai reikia atmesti, ar tai ne kita panašius simptomus sukelianti liga, kaip antai maliarija, cholera ir kitos virusinės hemoraginės karštinės. Diagnozė patvirtinama ištyrus kraujo mėginius ieškant viruso antikūnų, viruso RNR arba paties viruso. Viena iš ligos profilaktikos priemonių – ligos perdavimo žmonėms per užsikrėtusias beždžiones ir kiaules mažinimas. Tai galima atlikti tikrinant tokius gyvūnus, ar jie neužsikrėtę, juos naikinant ir tinkamai utilizuojant jų kūnus, jeigu aptinkama liga. Taip pat padeda tinkamas šiluminis mėsos apdorojimas ir apsauginių drabužių dėvėjimas ruošiant mėsą ir apsauginių drabužių dėvėjimas ir rankų plovimas esant šalia sergančio asmens. Su sergančių žmonių kūno skysčių ir audinių mėginiais reikia elgtis ypač atsargiai. Specifinio ligos gydymo, vaistų nuo šios ligos ar vakcinos nėra; paprastai stengiamasi padėti užsikrėtusiems žmonėms, pvz., skiriant oralinę rehidracijos terapiją (duodant gerti salsvo sūdyto vandens) arba leidžiant skysčių į veną. Ligai būdingas didelis mirštamumas, dažnai miršta nuo 50 % iki 90 % užsikrėtusiųjų virusu. EVL pirmą kartą nustatyta Sudane ir Kongo Demokratinėje Respublikoje. Liga paprastai pasireiškia protrūkiais tropiniuose Užsachario Afrikos regionuose. Nuo 1976-ųjų (kai buvo nustatyta pirmą kartą) iki 2013-ųjų metų liga užsikrėsdavo mažiau nei 1 000 žmonių per metus. Didžiausias protrūkis – iki šiol tebesitęsiantis 2014 m. Ebolos protrūkis Vakarų Afrikoje, kuris apima Gvinėją, Siera Leonę, Liberiją ir turbūt Nigeriją. 2014 m. lapkričio 11 d. duomenimis, minėtame regione žuvo daugiau nei 6 346 gyventojai ir pranešta apie daugiau nei 17 834 įtariamus, tikėtinus ar patvirtintus užsikrėtimo atvejus. Toliau stengiamasi sukurti skiepą, tačiau iki šiol to nepavyko.