Meniečių kalba
Meniečių kalba, menksas (men. Gaelg, Gailck; angl. manx, manx gaelic, manks language) – keltų kalbų grupės goidelų pogrupio kalba, kuria šnekama Meno saloje, esančioje Airijos jūroje. Tai senosios airių kalbos palikuonė, susiformavusi iš rytinių Airijos (Leinsterio) tarmių. Didelį poveikį kalbai vikingų užkariavimų laikotarpiu padarė skandinavų kalbos. XIX a. kalba pradėjo nykti, XX a. viduryje liko tik keli senyvo amžiaus žmonės, šnekėję meniečių kalba kaip gimtąja. 1974 m. gruodžio 27 d. mirė paskutinis iš jų – Nedas Madrelis. Tačiau atgimimas buvo prasidėjęs jau 20-o amžiaus pradžioje. Paskutiniųjų kalbos žinovų kalbos buvo įrašomos į juostinį magnetofoną, kalbos pradėta mokyti savanoriškuose kursuose. Nuo 9-o dešimtmečio kalbos pradėta mokyti mokyklose. Per 2001 m. darytą apklausą apie 2000 iš 71 000 Meno saloje gyvenusių žmonių pasisakė išmanantys meniečių kalbą, 56 žmonėms ji buvo gimtoji. Meniečių kalbos pamokos vyksta penkiuose salos darželiuose, visose pradinėse ir vidurinėse mokyklose, Meno koledže ir Meniečių kalbos centre. Meniečių kalba, skirtingai nuo kitų goidelų kalbų, rašoma naudojant anglų kalbos rašybos principus (pvz., ee, ea reiškia ilgąjį [i:], bet airiai rašo í, škotai – ì), todėl tarp meniečių ir kitų goidelų kalbų atstovų egzistuoja didelis bendravimo barjeras. Anglų kalbos rašybos principų naudojimas susijęs su tuo, kad pirmoji Biblija meniečių kalba buvo parašyta užsieniečio (valo), kuris nemokėjo goidelų rašybos. Tačiau tenka pripažinti, kad ši rašyba prastai tinka goidelų kalbai; rašyba yra nenuosekli, tarp garsų ir raidžių nėra vienareikšmio atitikmens. Iš klausos meniečių kalba gana panaši į škotų, kiek mažiau į airių, bet rašyba labai trukdo keistis spausdintine medžiaga. Kalbos apie rašybos reformą (priartinant meniečių rašybą prie kitų goidelų) kol kas neįgyvendinamos, nes didžiausias dėmesys sutelktas į kalbos gaivinimą.