Nostalgija
Nostalgija (sen. gr. νόστος = nostos – grįžimas + sen. gr. άλγος = algos – skausmas, kančia) – emocija, sužadinta idealizuotų praeities prisiminimų, tam tikro gyvenimo tarpsnio ar vietovės pasiilgimo. Paprastai sukelia gerus jausmus, į nostalgiją linkęs žmogus jaučia gyvenimo prasmę, tačiau ji gali sukelti ir depresiją. Nostalgija gali būti reakcija į netektį, asmeninių ryšių, emociškai reikšmingų vietų, kultūros ir istorijos vertybių praradimą. Nostalgija kyla dėl to, kad žmogus praeitį prisimena idealizuotai, supriešina ją su dabarties sunkumais. Psichiatro A. Hiršo teigimu, nostalgija labiau susijusi ne su pačiais išgyventais įvykiais, bet su jausmais, kuriuos patyrėme per tuos įvykius. Pavyzdžiui, žmogus jaučia ilgesį ne konkretiems vaikystės nutikimams ar pačiai vaikystei, o nerūpestingumo, džiugesio jausmui, kurį dažnai išgyvena būdami vaikai. Pirmasis nostalgiją aprašė Homeras veikale Odisėja. Nostalgijos terminas pirmąkart buvo pavartotas 1688 m. Šveicarijos gydytojo J. Hoferio, norėdamas įvardyti jaunų kareivių, kovojančių toli nuo savo gimtųjų kraštų, namų ilgesį. Tuo metu nostalgija buvo laikyta liga, pasireiškiančia tokiais simptomais kaip verksmas be priežasties, širdies ritmo sutrikimas bei apetito praradimas. XX a. manyta, kad nostalgija yra psichikos sutrikimas, pasireiškiantis nemiga, nerimu ir depresinėmis nuotaikomis, būdingiausias emigrantams ir studentams.