Kiratardžunyja
„Kiratardžunyja“ (skr. किरातार्जुनीय = IAST: Kirātārjunīya – 'Kiratas ir Ardžuna') – indų poeto Bharavio epinė poema, datuojama ~VI a., laikoma vienu iškiliausių klasikinės sanskrito literatūros veikalų. Šis kūrinys pasižymi ne tik išraiškingais aprašymais, metaforų, palyginimų gausa, bet ir itin grakščia sanskrito vartosena, eilėdaros galimybių atskleidimu. „Kiratardžunyja“ kūrinio pavadinimas reiškia „Kirata ir Ardžuna“; poemoje aprašomas vieno pagrindinių „Mahabharatos“ veikėjų, Pandavų atstovo Ardžunos, dvikova su kiratu (kalniečiu), apsimetusiu Šiva. Siužetas tiesiogiai remiasi „Mahabharatos“ „Miško knygoje“ (Vana parva) pasakojamais įvykiais apie tai, kaip karalystę pralošę Pandavai priversti klajoti miške ir kaip, Vjasos paragintas, Ardžuna imasi askezės, kad įgautų dieviškuosius ginklus.