Šizoidinis asmenybės sutrikimas
Šizoidinis asmenybės sutrikimas – asmenybės sutrikimas, kurį turintis asmuo pasižymi noro bendrauti su aplinkiniais stoka, paslaptingumu, uždarumu, emociniu šaltumu, atsiribojimu bei apatija. Neretai toks žmogus nesugeba suformuoti glaudžių ryšių su kitais, nors pasižymi turtingu, bet slaptu vidiniu pasauliu. Taip pat būdingas negebėjimas kuo nors mėgautis (anhedonija) ar toleruoti kitų žmonių emocinius lūkesčius, gyvenimo „stebėtojo“, o ne dalyvio jausmas, abejingumas pagyroms, kritikai, galimas ir aseksualumas. Pirmieji simptomai pasireiškia vėlyvoje vaikystėje arba sulaukus pilnametystės. Šio asmenybės sutrikimo priežastys nėra tiksliai žinomos, tačiau egzistuoja įrodymų, jog šizoidinis asmenybės sutrikimas susijęs su šizotipiniu asmenybės sutrikimu bei šizofrenija, tad yra kartais laikomas „šizofrenijai giminingu asmenybės sutrikimu“. Sutrikimas diagnozuojamas remiantis klinikiniais stebėjimais, jį gana sunku atskirti nuo kitų psichikos problemų. Šizoidinis asmenybės sutrikimas yra prastai ištirtas: yra per mažai duomenų, nes su problema susiduriantys asmenys retai kreipiasi į specialistą. Tyrimai rodo, kad šizoidinį asmenybės sutrikimą turinčių žmonių dalis nesiekia nė 1 %. Diagnozė dažniau pasitaiko vyrų tarpe. Sutrikimas siejamas su žymiai prastesne gyvenimo kokybe, prastu funkcionavimu visuomeniniame kontekste bei vienu žemiausiu „gyvenimo sėkmės“ rodikliu lyginant su kitais asmenybės sutrikimais.