R-K atrankos teorija
r-K atrankos teorija – ekologijos teorija, nusakanti dvi skirtingas gyvų organizmų dauginimosi strategijas, kurios prie tam tikrų sąlygų užtikrina optimalų tam tikros rūšies skaitlingumą. Šią teoriją apibrėžė Robertas MakArturas (angl. Robert McArthur) ir Edvardas Osbornas Vilsonas (angl. Edward Osborne Wilson) dirbę sąlų biogegografijos srityje. R-strategai vadinami pionierinėmis rūšimis, o K-strategai - pusiausvyrinėmis. Pirmiesiems (vienmečiams augalams, amarams) būdingas greitas teritorijos apgyvendinimas, greitas dauginimasis, trumpas vystymosi ciklas, polinkis pereiti į kitą biotopą. Antrieji (medžiai, stambūs gyvūnai) yra ilgaamžiai, gerai prisitaikę prie biotopo. Tarp šių dviejų strategijų tipų yra nemažai tarpinių. Toje pačioje teritorijoje, išlaikydami tinkamą atstumą, gali koegzistuoti abiejų strategijų atstovai. Priešingu atveju K-strategai išstumia R-strategus. Kai kurie organizmai kaitalioja šias strategijas savo gyvenimo ciklo metu. Pavyzdžiui, verpetės didesniuose vandens telkiniuose dauginasi partogenetiškai, o pasiekus gyvenamosios erdvės talpumo ribas pradeda daugintis lytiniu būdu.