Serbijos kultūra
Šiame straipsnyje aprašoma Serbijos kultūra – serbų kalba ir literatūra, taip pat su Serbija ir serbais susijusi muzika, menas, tradicijos ir virtuvė. Serbija yra Europos šalis, kuriai būdinga didelė kultūrinė įvairovė. Šią įvairovę nulėmė tai, kad jos teritorija ėjo ribos tarp didžiųjų imperijų: iš pradžių tarp Rytų ir Vakarų Romos imperijų, vėliau tarp Osmanų ir Austrijos-Vengrijos imperijų. Dėl to šiaurinė šalies dalis kultūriškai priklauso Vidurio Europai, o pietūs – greičiau Rytų Europai ar Balkanų regionui. Be abejo, abu šie regionas veikė vienas kitą ir ribos tarp šiaurės ir pietų dažnai yra tik dirbtinės. Bene didžiausią įtaką Serbijos kultūrai padarė Bizantijos imperija. Iš pradžių serbai imperatorių vardu prižiūrėjo bei saugojo Bizantijos ir Frankų valstybės pasienį. Kiek vėliau tauta tapo nepriklausoma; ji buvo pakrikštyta graikų misionierių ir pradėjo naudoti kirilicą. Serbai tapo Rytų stačiatikių bažnyčios, o ne Katalikų bažnyčios dalimi. 1219 m. Serbijos stačiatikių bažnyčia įgijo autokefaliją nuo Konstantinopolio. Viduramžiais pastatyti Serbijos vienuolynai yra ryškus Bizantijos įtakos ženklas. Šių vienuolynų freskos ne tik hagiografinės, bet atspindi ir istorinius regiono įvykius. Katalikų bažnyčia taip pat siekė įtakos serbų valstybėse, pvz., popiežius karūnavo Stefaną Nemaničių pirmuoju Serbijos karaliumi. Viduramžiais didelę įtaką serbų gyvenamiems pakrantės regionams darė Venecijos respublika. Visgi Katalikų bažnyčia gerokai mažiau paveikė serbų kultūrą. 1459 m. Serbiją užkariavo Osmanų imperija, kuri kelis šimtmečius valdė jos teritoriją. Osmanų valdymo laikotarpiu serbų kultūra, ypač pietiniuose regionuose, po truputį nyko. Tai ypač pasireiškė per meno dirbinius. O šiaurinius regionus valdė Habsburgai. 1815 m. iš Centrinės Serbijos regionų sudaryta Serbijos Kunigaikštystė pradėjo plėstis į Osmanų ir Habsburgų valdomus, daugiausia serbų gyvenamus, regionus. Su nepriklausomos Serbijos valstybės atsikūrimu Serbijos kultūra atgavo galimybes laisvai plėtotis.