Dubrovnos mūšis
Dubrovnos mūšis – 1234 m. įvykusios kautynės tarp Lietuvos ir Naugardo respublikos pajėgų. 1234 m. lietuviai netikėtai užpuolė Staraja Rusą, tačiau nesugebėjo užimti pilies. Kronikose nurodoma, kad žuvo keturi miestečiai (greičiausiai – vietos kilmingieji) vienas kurių buvo šventikas vardu Petrila, greičiausiai – miestiečių pasipriešinimo organizatorius. Nepavykus užimti pilies lietuviai apiplėšė papilį, kituose šaltiniuose nurodoma, kad sugriovė ir vieną vienuolyną bei su prisiplėštu grobiu atsitraukė. Sužinojęs apie užpuolimą Naugardo kunigaikštis Jaroslavas II Vsevolodovičius surinko pajėgas ir nusivijo užpuolikus. Abejų pusių pajėgos susidūrė prie Lovatės upės prie Dubrovnos kaimu (Toropeco valsčiuje). Mūšyje lietuviai buvo priversti bėgti, dalis žuvo, jie neteko grobio ir 300 žirgų. Naugardiečių žuvo tik 10. Kronikoje nurodomi kai kurių žuvusių vardai ir profesijos – “Fedia Jakunovičius – tūkstantininkas, Gavrila Ščitnikas, Nugutinas iš Liubianicų, Nyžilas – sidabrakalays, svečias iš Kuzmodemjanino, Fiodoras Uma – Dučkojaus kunigaikštis, ir kiti 3 vyrai.” Lietuvių vado vardas, pajėgų dydžiai žinomuose šaltiniuose neužfiksuoti. T. Baranausko nuomone, tai buvo labai nedidelis mūšis. Didesnės reikšmės jis neturėjo.