1989 m. Tiananmenio aikštės protestai
1989 m. Tiananmenio aikštės protestai, neretai vadinami Tiananmenio aikštės žudynėmis, oficialiai Kinijos Liaudies Respublikos (KLR) vadinami Birželio ketvirtosios incidentu (siekiant išvengti sumaišymo su dviem prieš tai vykusiais protestais šioje aikštėje[reikalingas šaltinis]), buvo 1989 m. balandžio 14 d. prasidėjusios masinės demonstracijos, vykusios daugiausiai šalia ir pačioje centrinėje Pekino aikštėje. Protestus daugiausia rėmė studentai ir intelektualai. Protestai vyko 1989 m., metais, kai dauguma komunistinių režimų buvo ant žlugimo ribos ar jau žlugę. Demonstracijas įkvėpė už demokratiją ir prieš korupciją kovojusio tarnautojo Hu Jaobango, kurį protestuotojai norėjo apgedėti, mirtis. Hu laidotuvių išvakarėse Tiananmenio aikštėje susirinko 100 000 žmonių. Tačiau protestuose trūko vieningo tikslo ir vadovavimo. Tarp protestuotojų buvo santvarka nusivylusių pačių KKP narių bei laisvos rinkos reformatorių, kurie buvo prieš vyriausybės autoritarizmą ir reikalavo ekonominių pokyčių bei demokratinių reformų. Demonstracijos prasidėjo Tiananmenio aikštėje, tačiau netrukus išplito į gretimas Pekino gatves, o plataus masto mitingų būta ir kituose Kinijos miestuose, pvz., Šanchajuje, kur jie praėjo palyginti taikiai. Judėjimas tęsėsi septynias savaites po Hu mirties. Net apytikris mirčių skaičius nežinomas, tačiau manoma, kad galėjo žūti 2000 ar daugiau žmonių.[reikalingas šaltinis] Po sukilimų numalšinimo buvo masiškai suiminėjami protestuotojai ir jų palaikytojai, išvaikyti mažesni mitingai kituose Kinijos miestuose, šalyje uždrausta užsienio spauda ir griežtai kontroliuojamas vykusių įvykių pateikimas KLR spaudoje. Partijos nariai, viešai pareiškę palaiką protestuotojus, buvo šalinami, o kai kuriems aukšto rango KKP nariams, įskaitant patį tuometinį KKP generalinį sekretorių Džao Dzijangą, buvo skirtas namų areštas. Dėl jėga numalšintų demonstracijų KLR vyriausybę daugelis valstybių pasmerkė.