Nalšios mūšis
Nalšios mūšis – 1229 m. nežinomoje vietovėje, įvardijamoje kaip Nalšia, įvykusios Kalavijuočių ordino ir lietuvių kariuomenės kautynės, platesnio masto Kalavijuočių ordino puolimo į pietus nuo Dauguvos prieš žiemgalius, lietuvius ir kuršius dalis. Mūšio vieta aiškiai neįvardinta. Metraščiuose į vardijama tik kaip Nalšia, t.y. viena iš baltų žemių, Lietuvos sąjungininkių, kuri tuo metu dar nebuvo pilnai integruota į Lietuvą. Lietuvių istorikai šią vietovę siūlo lokalizuoti prie Švenčionių rajone tekančio Meros upelio. Kalavijuočiai, vadovaujami magistro Folkvino (vok. Volkwin von Naumburg zu Winterstätten), sumušė lietuvius. Kronikoje teigiama, kad žuvo 2 tūkst. lietuvių, kalavijuočiai pagrobė 2,5 tūkst. žirgų. Mūšis buvo platesnio masto Kalavijuočių ordino puolimo į pietus nuo Dauguvos prieš baltus dalis. Tačiau puolimas užstrigo, nes buvo sustabdytas popiežiaus legato Balduino Alniečio. Ilgalaikėje perspektyvoje mūšis neturėjo didesnio poveikio nei Lietuvai, nei kalavijuočiams. Trumpalaikėje perspektyvoje po Nalšioje patirto pralaimėjimo Lietuvos padėtis komplikavosi. Anksčiau faktiškai kasmet rengę karo žygius į kaimynines žemes, lietuviai dar 1230 m. sausį sugebėjo surengti antpuolį į Novgorodo žemę, tačiau po jo nutraukė savo antpuolius iki pat 1238 m. (vienintelė išimtis šiame laikotarpyje – 1234 m. žygis į Novgorodo žemę). Todėl galima įtarti (nors šaltiniai apie tai tyli), kad Nalšios kautynėse žuvo tuometinis Lietuvos valdovas ir prasidėjo kovos dėl valdžios, iš kurių nugalėtoju išėjo Mindaugas.