Elfai
Elfai – germanų ir skandinavų mitinės būtybės, išlikusios šiaurės Europos tautų folklore. Lietuvių folklore jiems artimiausi būtų nykštukai. Anksčiau buvę mažesnės reikšmės gamtos ir derlingumo dievais, elfai dažniausiai vaizduojami kaip maži, jaunatviški žmogeliukai smailiomis ausimis ir nuostabaus grožio moterys; elfai gyvena miškuose ir kitose vietose gamtoje, po žeme arba šuliniuose ir šaltiniuose. Tikėta, kad jie yra ilgaamžiai arba nemirtingi ir turi magiškų galių. Taip pat manyta, kad elfų padermė yra gerokai senesnė nei žmonės. Elfai taip pat labai mėgstami maginės fantastikos literatūros autorių. Skandinavų mitologijoje minima, kad elfai gyveno Alfheime, viename iš devynių pasaulių, esančiame tarp Midgardo ir Asgardo. Alfheimas – šviesiųjų elfų buveinė. Edose minimas 2 kartus: „Vyresniojoje Edoje“ Grímnismál dalyje ir „Jaunesniojoje Edoje“ Gylfaginning dalyje. Jaunesniojoje Edoje išskiriama, kad Alfheime, antrame nuo viršaus pasaulyje, gyveno tik šviesieji elfai, o tamsieji elfai gyveno pasaulio apačioje. Įvairiose šalyse jie vadinami skirtingai: Didžiojoje Britanijoje: addler Islandijoje: Álfar ir Álfa - fólk Skandinavijoje: elle Švedijoje: alv „elfas“, alf „elfas“ ir älva „moteris elfas“ arba „fėja“ Vokietijoje: elfen, elben ir alben