Malaizijos istorija
Malaizijos istorija susijusi su Malajų salų istorija. Dėl Malaizijos patogios strateginės padėties ją nuo seno paveikė budistinės ir hinduistinės kultūros iš Indijos. Šios įtakos viršūnėje buvo Šrividžaja, Sumatroje įsikūrusi civilizacija, kuri taip pat valdė Javą, Malakos pusiasalį, didžiąją dalį Borneo VII–XIV a. Nors musulmonai į Malaiziją atvyko X a., Islamas čia paplito XIV–XV a. Po to XV a. Malakoje atsirado daug sultonatų, kurių svarbiausias buvo Melakos sultonatas. Islamo kultūra smarkiai paveikė malajus, tačiau malajai paveikė ir ją. Pirmieji europiečiai Malakoje buvo portugalai, ją užėmę 1511 m., o po jų sekė olandai. Britai įkūrė bazes Kota Kinabalu, Kučinge, Penange ir Singapūre. Jie galiausiai užvaldė visą Malaką. 1824 m. Olandų-britų sutartis nubrėžė sienas tarp Britų Malajos ir Nyderlandų Rytų Indijos (vėliau Indonezija). Ketvirtoji užsienio įtakos fazė buvo kinų ir indų darbininkai, kuriuos patraukė britų sukurta kolonijinė ekonomika. Japonai išvijo britus iš Malaizijos per Antrąjį pasaulinį karą. Jos okupacija 1942–1945 m. sukėlė malajų nacionalizmo bangą. Pusiasalyje Malajų komunistų partija pradėjo kovą su britais. Sukilimas buvo malšinamas, bet daugiatautė Malaizijos federacija tapo nepriklausoma 1957 m. Šiaurės Borneo ir Singapūras tapo nepriklausomi 1963 m. rugpjūčio 31 d., susijungė su pusiasalio valstybe 1963 m. rugsėjo 16 d. Po dvejų metų Singapūras buvo išmestas iš federacijos. Indonezijos-Malaizijos konfrontacija įvyko 1962–1966 m. Rasinės riaušės 1969 m. lėmė ypatingosios padėties įvedimą, politinio gyvenimo ir pilietinių teisių apribojimą. Nuo 1970 m. Malaiziją valdė Nacionalinio fronto koalicija. XX a. dešimtmetyje didelis ekonominis auginimas pagerino gyvenimo sąlygas.