Daugiskaita
Daugiskaita (lot. pluralis) – gramatinė kategorija (gramatinis skaičius), kuri apibrėžia kalboje vartojamas žodžių formas, nurodančias, jog žodis apibūdina ne vieną, o daug daiktų. Daugiskaitą, kaip ir vienaskaitą (vnsk.) turi dauguma pasaulio kalbų. Kai kurios kalbos, pvz., esperanto, vietoj atskiros gramatinės kategorijos naudoja papildomą elementą (galūnę, prielinksnį ir pan.) daugiskaitai sudaryti, todėl jų žodžiams daugiskaitos forma nereikalinga. Indoeuropiečių kalbose daugiskaita yra privalomas modelis nurodant daugiau negu vieną (ar du) objektus, tačiau kitose kalbose daugiskaitos vartojimas neretai būna labiau sąlyginis. Pavyzdžiui, tiurkų kalbose vardažodžių daugiskaita sudaroma prie šaknies pridėjus priesagą -lar/ler, tačiau jei iš konteksto aišku, kad minimas objektas nėra vienas, daugiskaitos nereikia (pvz., turk. elmalar – „obuoliai“, turk. yedi elma – „7 obuolys“). Dalyje indėnų kalbų (kečujų, tupių-gvaranių) vardažodžių daugiskaita nurodoma tik prireikus pabrėžti jų kuopiškumą. Dalis pasaulio kalbų turi ir triskaitą, didžiąją daugiskaitą (kai nurodoma daugybė dalykų).