Krieviniai
Žiemgalos krieviniai (latv. krieviņi, vok. Kreewin, Kreewing, rus. кревинги, кревины) – XV a. viduryje – XIX a. pirmojoje pusėje istorinėje Žiemgaloje gyvenusi finougrų (vodų) tauta (išnykusi). Jie buvo įsikūrę dab. Latvijos ir Lietuvos paribyje – teritorijoje į pietus nuo Bauskės, Mūšos ir Nemunėlio tarpupyje bei žemupių pakrantėse, taip pat Žeimelio–Saločių apyl. Kalbėjo vodų kalbos dialektu. Vodų (finų tautos, giminingos estams) gyvenamoji teritorija – Ingrija (Novgorodo žemė, XVII a. – Švedijos provincija), esanti į pietvakarius nuo Sankt Peterburgo, į rytus nuo Narvos. Krieviniai savo tapatybę išsaugojo iki pat XIX a. pirmosios pusės, ilgainiui susiliejo su latviais ir lietuviais. Jie taip pat padarė įtaką vietinių tautų – latvių ir lietuvių etninei kultūrai (kostiume įsitvirtino baltams nebūdingi augaliniai ir zoomorfiniai motyvai), tarmei ir kt. Manoma, kad žymaus latvių poeto Janio Rainio (1865–1929) protėviai (pavarde Seppe, vodų seppä – kalvis, lyvių siepā – statinių gamintojas) buvo krievinių kilmės. XVI–XIX a. didžioji krievinių dalis (Kurše) po Reformacijos įsitvirtinimo išpažino evangelikų liuteronų, o Lietuvoje – tiek evangelikų liuteronų, tiek katalikų tikėjimą.