Aspiracija (kalbotyra)
Aspiracija (lot. aspiratio 'įpūtimas, įkvėpimas') – papildoma sprogstamojo garso ypatybė, sukelta oro trinties į neįtemptas balso klostes ir kitus kalbos padargus. Aspiracija panaši į [h] tipo priebalsių šlamesį. Ji gali skirti fonemas (plg. senosios indų khalas ‘piktadarys’: kalas ‘nebylys’, rathas ‘ratai’: ratas ‘patenkintas’, senosios graikų pharos ‘burė’: paros ‘priekyje’) arba jų alofonus (plg. lietuvių dė́tas: dė́[tʰ], sekà: sè[kʰ], sùka: sù[kʰ], anglų take [tʰeik(ʰ)] ‘imti’: stake [steik(ʰ)] ‘baslys, stulpas’). Indoeuropiečių prokalbės aspiruotieji priebalsiai *bʰ, *dʰ, *gʰ, *gu̯h baltų ir slavų kalbose neteko aspiracijos ir sutapo su paprastaisiais priebalsiais b, d, g (ide. *bʰū‑ ‘būti, egzistuoti’ > lietuvių bū́ti, rusų быть, lenkų być).