Urbino hercogystė
Urbino hercogystė (it. Ducato di Urbino) – valstybė šiaurės Italijoje, egzistavusi 1213–1625 m. Pirmieji Urbino valdovai buvo Montefeltrai, kurie 1213 m. gavo Urbino grafų titulą iš imperatoriaus Frydricho II. Pirmuoju Urbino hercogu tapo Odantonijas (Oddantonio), 1443 m. gavęs šį titulą iš popiežiaus Eugenijaus IV. Hercogijos teritorijos užėmė šiaurinę šiuolaikinės Markės regiono dalį: rytuose jos ribojosi su Adrijos jūra, vakaruose – su Florencijos respublika, pietuose – su Popiežiaus valstybe. 1523 m. hercogijos sostinė buvo perkelta į Pezarą. Po trumpo Čezarės Bordžijos valdymo 1502–1508 m. hercogystė atiteko dela Roverių giminei, iš kurios buvo kilęs popiežius Julijus II. Ši giminė hercogystę valdė iki 1625 m., kai popiežius Urbonas VIII prijungė hercogiją prie popiežiaus valstybės kaip darinį Legazione del Ducato di Urbino (vėliau Legazione di Urbino).