Pirmoji Džeimso Kuko kelionė
Pirmoji Džeimso Kuko kelionė – Jungtinės Karalystės karališkojo jūrų laivyno ir Londono karališkosios draugijos organizuota ekspedicija į Ramiojo vandenyno pietinę dalį „Endeavour” laivu 1768–1771 m. Pirmoji iš trijų anglų jūrininko Džeimso Kuko vadovaujamų ekspedicijų į Ramųjį vandenyną. Ekspedicija surengta Veneros slinkimui pro Saulės diską stebėti (1769 m. birželio 3–4 dienomis) ir legendinei „Pietų žemei” (Terra Australis Incognita) ieškoti. Ekspediciją užsakė karalius Jurgis III, o jai vadovauti paskirtas leitenantas Džeimsas Kukas, jaunesnysis karinio jūrų laivyno karininkas, turėjęs gerų kartografijos ir matematikos įgūdžių. Ekspedicija 1768 m. rugpjūtį paliko Plimuto uostą, kirto Atlanto vandenyną, apiplaukė Horno kyšulį ir numatytu laiku pasiekė Taitį, kur galėjo stebėti Veneros tranzitą. Po to Dž. Kukas išvyko į tuomet dar nežinomą Ramiojo vandenyno pietinę dalį, aplankė ir paskelbė Didžiosios Britanijos nuosavybe Huahinės, Bora Boros ir Rajatėjos salas. 1769 m. spalį ekspedicijos dalyviai pasiekė Naująją Zelandiją, kurią prieš 127 metus buvo atradęs olandų keliautojas Abelis Tasmanas, ir šešis mėnesius tyrinėjo ir kartografavo jos krantus. Po to pasuko į vakarus ir 1770 m. balandį ties Hikso kyšuliu atvyko į Australijos žemyną, tapdami pirmaisiais europiečiais, pasiekusiais Australijos rytinį krantą. Ekspedicija tęsė kelionę žemyno rytine pakrante į šiaurę, išsilaipino Botanikos įlankoje ir kitose vietose, o prie Didžiojo Barjerinio rifo beveik patyrė katastrofą. 1770 m. spalį apgadintu laivu ekspedicija atvyko į Bataviją Nyderlandų Indijoje. Išlaikę paslaptį apie naujai atrastas žemes, ekspedicijos dalyviai gruodžio 26 d. pradėjo kelionę namo, 1771 m. kovo 13 d. apiplaukė Gerosios Vilties kyšulį, o liepos 12 d. beveik po trijų metų kelionės grįžo į Angliją, Dilio uostą. Praėjus metams po sugrįžimo, Dž. Kukas išvyko į antrąją Ramiojo vandenyno kelionę, kuri tęsėsi nuo 1772 iki 1775 m. Dž. Kuko trečioji ir paskutinė kelionė vyko 1776–1779 m.