Naujadaras
Naujadaras arba neologizmas (gr. neo 'naujas' + gr. logos 'žodis') – nauji žodžiai: dariniai, vediniai arba dūriniai. Naujadarai dažnai turi žinomus jų autorius, neretai žinomas leidinys, kuriame jie pirmąkart pasirodė, įvykis, kuris paskatino naujadaro atsiradimą. Naujadarai būna: Naujai sukurti bendrinės kalbos žodžiai ar terminai, dar neįtraukti į priimtus žodynus ir šnekamosios kalbos leksikoną. Dalis tokių naujadarų anksčiau ar vėliau įtraukiami į žodynus, kita dalis nespėja įsitvirtinti, nes išstumiami konkuruojančių žodžių ar terminų arba jų žymima sąvoka pasirodo trumpaamžė, tad ir ją žymintis žodis pasidaro nebereikalingas. Okazionalizmai, proginiai žodžiai, pasidaryti tik tai progai. Literatūroje jie vartojami siekiant: atkreipti skaitytojo dėmesį, stebinti, šokiruoti; paryškinti poetinį vaizdą gražia garsų derme. Grožinės literatūros naujadarai bendrinėje kalboje neprigyja. Okazionalizmų pavyzdžiai: Ir ne taip, kad po vieną/Galvomis žiauninti sieną… (K. Binkis) (Žiauninti – praskelti, kad žiojėtų tarsi žiaunos.) Vos tik vakaras ateis/Vyšnios kvapmenas paskleis (B. Sruoga) Lietuvių kalbos naujadarai (kartu su kitais naujažodžiais) 2011 m. pradėti registruoti internetinėje nuolat atnaujinamoje Lietuvių kalbos instituto duomenų bazėje „Lietuvių kalbos naujažodžių duomenynas“ [1].