Antroji Bulgarijos imperija
Antroji Bulgarijos imperija (bulg. Второ българско царство) – viduramžių Bulgarijos valstybė, gyvavusi 1185–1396 m. Pirmosios Bulgarijos imperijos įpėdinė, pasiekusi didžiausią galybę valdant carams Kalojanui ir Ivanui Asenui II. XIV a. pabaigoje ją palaipsniui užkariavo osmanai. Iki 1256 m. Antroji Bulgarijos imperija buvo dominuojanti galia Balkanuose, keliuose dideliuose mūšiuose nugalėjusi Bizantijos imperiją. 1205 m. imperatorius Kalojanas Adrianopolio mūšyje nugalėjo naujai įkurtą Lotynų imperiją. Jo sūnėnas Ivanas Asenas II nugalėjo Epyro despotiją ir vėl padarė Bulgariją regionine galybe. Jam valdant Bulgarija išsiplėtė nuo Adrijos iki Juodosios jūros, suklestėjo ekonomika. Tačiau XIII a. pabaigoje dėl nuolatinių mongolų, bizantiečių, vengrų ir serbų įsiveržimų, taip pat vidaus neramumų ir sukilimų imperija smuko. XIV a. prasidėjo laikinas atsigavimas ir stabilumas, tačiau kartu tai buvo ir Balkanų feodalizmo viršūnė, nes centrinė valdžia palaipsniui prarado valdžią daugelyje regionų. Osmanų invazijos išvakarėse Bulgarija buvo padalinta į tris dalis. Nepaisant stiprios Bizantijos įtakos, bulgarų menininkai ir architektai sukūrė savitą stilių. XIV a., antruoju Bulgarijos kultūros aukso amžiumi vadinamu laikotarpiu, suklestėjo literatūra, menas ir architektūra. Sostinė Tirnovas, kuris buvo laikomas „naujuoju Konstantinopoliu“, tapo pagrindiniu šalies kultūros centru ir stačiatikybės pasaulio centru šiuolaikiniams bulgarams. Po Osmanų imperijos užkariavimo daug bulgarų dvasininkų ir mokslininkų emigravo į Serbiją, Valakiją, Moldaviją ir Rusios kunigaikštystes, kur diegė bulgarų kultūrą, knygas ir hesichazmines idėjas.