Sejidas Hoseinas Nasras
Sejidas Hoseinas Nasras (pers. سید حسین نصر = Seyd Hoseyn Nasr, angl. Seyyed Hossein Nasr; g. 1933 m. balandžio 7 d.) – Irano filosofas, humanitaras, poetas, Vašingtono universiteto profesorius emeritas, tradicionalizmo atstovas. Gimė karališkojo gydytojo šeimoje Teherane, per motinos giminės liniją siejosi su žymiu XIX a. šiitų dvasininku Šeichu Fazlola Nūriu. Lankė mokyklą Teherane, bet būdamas 13 metų išsiųstas mokytis į JAV (Haistoną, Naująjį Džersį). Toliau studijavo Masačusetso technologijos institute fiziką, pas šio universiteto dėstytoją Džiordžijų de Santilaną studijavo metafiziką ir filosofiją. Sejidas Hoseinas Nasras tapo šveicarų metafiziko Fritjofo Šuono mokiniu, persisėmė perenializmo idėjomis. 1956 m. baigė geologijos ir geofizikos magistro studijas, vėliau Harvardo universitete apsigynė daktaro laipsnį ir parašė pirmąją savo knygą „Mokslas ir civilizacija islame“. 1955 m. Nasras pradėjo dėstyti Harvarde, o būdamas 30-ies tapo profesoriumi. Vėliau grįžo į Iraną, dėstė Teherano universitete, 1972 m. tapo Arja Mehro universiteto rektoriumi. Mokėsi tradicinės islamo žinijos pas to meto garsiausius Irano islamo dvasininkus (Muhamadą Huseiną Tabatabajų ir kt.). Nasras tapo imperatorienės Faros Pehlevi asmeniniu sekretoriumi, buvo įpareigotas įsteigti Imperatoriškąją Irano filosofijos akademiją – pirmąją akademinę instituciją, paremtą tradicionalistinės filosofijos pagrindais. Tuo metu Irane, pas Nasrą rinkdavosi žymūs tradicionalizmo atstovai, Rytų filosofijos tyrėjai (Anri Korbenas, Viljamas Čitikas, Tošihiko Izucu ir kt.). Po Irano revoliucijos Nasras vėl persikėlė į Vakarus: dirbo Edinburgo, Templo universitetuose, o nuo 1984 m. Džordžo Vašingtono universitete. Parašė virš 50-ies knygų, kuriose gvildena tradicinės islamo metafizikos, sufizmo, tradicijos ir šiuolaikybės sankirtų klausimus.