Naminis asilas
Naminis asilas (Equus africanus asinus) – naminis gyvulys, domestikuotas afrikinio asilo (Equus africanus) porūšis (arklinių šeima). Laukiniai asilai buvo paplitę Afrikos šiaurės rytų pusdykumėse, tačiau dabar natūralioje aplinkoje praktiškai išnykę. Naminis asilas prijaukintas maždaug prieš 5–6 tūkstančius metų Egipte arba Mesopotamijoje. Naminis asilas – jojamasis, kinkomasis ir nešulinis gyvulys. Jis ištvermingas, stiprus (išlaiko krovinį, lygų 2/3 jo kūno masės), atsparus ligoms, nereiklus pašarui. Gyvena 18–20 metų. Šie gyvuliai laikomi daugelyje pasaulio vietų – Kinijoje, Šiaurės, Rytų Afrikoje, Artimuosiuose Rytuose, Pietų, Vidurinėje, Pietryčių Azijoje, Tibete, Mongolijoje, Centrinėje Amerikoje, Pietų Europoje, Kaukaze. Skiriamos 3 naminių asilų grupės: mažieji asilai (80–105 cm aukščio) paplitę visuose žemynuose, didieji asilai (115–135 cm aukščio) – Afrikos šiaurėje, Azijoje, veisliniai asilai (135–160 cm aukščio) – Europoje (pvz., Prancūzijoje Puatjė asilai, Ispanijoje Katalonijos asilai), Azijoje, Amerikoje. Didieji ir veisliniai asilai kryžminami su arkliais. Eržilo ir asilės hibridas vadinamas arklėnu, asilo ir kumelės – mulu, taip pat gali kryžmintis su zebru. 2011 m. buvo pripažįstamos 189 asilų veislės. Naminis asilas laikomas pigia darbine jėga, todėl ypač paplitęs ūkiškai menkai išsivysčiusiuose kraštuose. Ten asilais jojama, jais gabenami kroviniai, naudojami žemei arti, sukti šulinių, malūnų svertinius ratus. Kraštuose, kur asilų fizinės jėgos nebereikia, jie naudojami kaip pramoga jodinėti vaikams, turistams, ganomi kartu su arkliais, poniais. Asiliena bei asilės pienas naudojami maistui (ypač Kinijoje, Italijoje). Jojama ant asilo (Rodas, Graikija) Asilas, įkinkytas į vežimą (Tunisas) Asilas, įkinkytas sukti alyvuogių malūną (Marokas) Asilu ariama žemė (Bulgarija)