Hipolitas (mitologija)
Hipolitas graikų mitologijoje – Atėnų karaliaus Tesėjo ir amazonių karalienės Antiopės (vers. Hipolitės arba Melanipės) sūnus. Mirus Hipolito motinai Tesėjas vedė Faedrą (Faidrą). Suaugęs Hipolitas garbino deivę Artemidę ir daugiausia laiko praleisdavęs medžiodamas miškuose. Įsižeidusi meilės deivė Afroditė privertė jo pamotę Faedrą įsimylėti Hipolitą. Hipolitas atstūmė Faidrą, todėl ši laiške apšmeižė Hipolitą, o pati nusižudė pasikardama (pagal Euripido tragedija „Hipolitas“). Tesėjas patikėjęs laišku, kad Hipolitas siekė suvilioti Faedrą paprašė savo tėvo jūros dievo Poseidono nubausti Hipolitą. Kai Hipolitas keliavo pajūriu iš jūros išniro Poseidono jautis, kuris pabaidė žirgus ir šie išmetė Hipolitą iš vežimo ir mirtinai sužalojo temdami paskui vežimą. Artemidė prieš Hipolito mirtį (ar jau po jos) atskleidė Tesėjui tiesą ir tėvas su sūnum susitaikė. Pagal kitą mito variantą, Asklepijas atgaivino Hipolitą, bet jis su tėvu nesusitaikė ir išvyko į Italiją, kur valdė Aricijuje ir pastatė šventykla Artemidei bei jis pats buvo garbinamas Virbijaus (lot. Virbius) vardu. Hipolitas – didvyris, kurio kultas buvo siejamas su grožio ir meilės deive Afrodite, todėl jie turėjo bendrą šventyklą Atėnuose, Akropolyje. Toje vietoje, kur kaip manoma jis mirė (Treoezene Argolyje), vyko jam skirtos apeigos, kuriose jis buvo apraudojamas ir jam savo plaukų sruogą aukodavo jaunos merginos, siekiančios greitai ištekėti.