Košė
Košė – Rytų Europos virtuvėje paplitęs patiekalas iš vandenyje (piene ar sultinyje) virtų kruopų, į kurį gali būti įdėta druskos, cukraus. Taip pat grūdama iš virtų bulvių. Košės gali būti skaninamos riebalais (sviestu, spirgais, grietine), saldžiais priedais (šviežiais ar džiovintais vaisiais, uogienėmis, medumi). Valgoma kaip atskiras patiekalas arba patiekiamas kaip garnyras. Žodis kilęs iš slavų kalbų (lenk. kasza, blrs. каша) – šis kilęs iš slavų prokalbės *kāsi̯ā ('košti'; giminiškas liet. kóšti, kóšiu). lietuvių kalboje seniau buvo paplitęs finougriškos kilmės žodis putra (plg. suom. puuro, est. puder), kurį išstūmė slaviškos kilmės žodis. Būdingas Rytų Europos šalių patiekalas. Košės labai paplitusios rusų virtuvėje, bet taip pat ir baltarusių, ukrainiečių, lenkų, lietuvių virtuvėse. Rusijoje košės žinomos ir kaip kareiviškas patiekalas, kadangi jos kelis šimtus metų yra įprastinis patiekalas armijoje, ypač lauko sąlygomis. Dėl to armijos virėjai dar vadinami „košviriais“ (rus. кашевар). Tarp žydų košių valgymas buvo siejamas su skurdu, dėl to ilgainiui išeiviai iš Rytų Europos šalių JAV nustojo jas valgyti arba jas ruošdavo kaip šventinius patiekalus. Lietuvoje košė valgoma su duona, rūgpieniu, kartais su lašiniais, sviestu, silke, Žemaitijoje – su mirkalu (papilu) iš spirgų, taukų ir kvietinių miltų. Anksčiau košes virdavo molinėse puodynėse krosnyse, dabar – puoduose ant viryklių ar specialiuose induose mikrobangėse krosnelėse.