Bhodžpurų kalba
Bhodžpurų kalba (भोजपुरी = bhojpurī) – indoeuropiečių kalbų šeimos, indoarijų šakos kalba, paplitusi vidurio rytų Indijoje, istoriniame Bhodžpuro–Pūrvančalio krašte dabartinėse Biharo (vakarų), Utar Predešo (rytų) ir Džharkhando (šiaurės vakarų) valstijose. Kalbančiųjų skaičius – apie 51 mln. (2011 m.). Kalbantieji – bhodžpurai. Užrašoma devanagari raštu (nuo 1948 m.), anksčiau naudotas ir kaithi raštas. Bhodžpurų kalba išsivystė iš Magadhi prakrito Ankstyviausios šios kalbos atmainos randamos VIII a. sidhų tekstuose bei budistų „Čarjapadoje“. XI–XIV a. bhodžpurų kalba sukurta folklorinių tekstų, XV–XVIII a. šia kalba bhadžanus kūrė Kabyras bei kiti bhaktai. XX a. bhodžpurų literatūrą išplėtojo Bhikharis Thakuras, o 1963 m. sukurtas pirmasis filmas šia kalba. Bhodžpurų kalba artima maithilių bei magadhų kalboms, su jomis sudaro Biharo kalbų pošakį. Morfologiškai ir fonetiškai artimesnė rytų indoarijų kalboms (orijų, bengalų), o ne hindi (nors leksika skiriasi nedaug). Bhodžpurų kalba skirstoma į 4 pagrindines tarmes: standartinė pietų bhodžpurų (Buksaras, Sasaramas, Bhabhua, Čhapra, Syvanas, Varanasis) standartinė šiaurės bhodžpurų (Motihari, Betija, Kušinagaras, Gorakhpuras, Basti) vakarų bhodžpurų (Varanasio apylinkės, Azmagarhas, Mirzapuras) nagpurija bhodžpurų arba sadri (Džharkhandas) Be to, iš Bhodžpuro kilę indai, išgabenti darbams į kitas britų kolonijas sukūrė savitas šnektas – Fidžio hindi, Karibų hindustani (Trinidadas ir Tobagas, Surinamas, Gajana), Mauricijos bhodžpurų, Naitali (Pietų Afrikos bhodžpurų). Bhodžpurų kalba leidžiami laikraščiai, žurnalai, veikia televizijos kanalai. Džharkhande turi mažumų kalbos statusą.