Ceklis
Cẽklis (lot. Ceclis, Keklys) – kuršių žemė (terra) dabartinės Žemaitijos šiaurės vakaruose tarp Ventos upės ir Baltijos jūros. Ceklis buvo didžiausia žemė pietiniame Kurše – jos plotas siekė apie 2500 km². Kuršių archeologinių paminklų Ceklyje randama VIII/IX-XII a. Stambiausi centrai XII a. buvo Imbarė ir Gandinga, Apuolės vaidmuo buvo sumažėjęs. Ceklio vardas pirmą kartą paminėtas 1252 m. Livonijos magistro sutartyje su Kuršo vyskupu dėl Klaipėdos pilies statymo, kartu su kitomis trimis pietų Kuršo žemėmis – Mėguva, Pilsotu ir Duvzare. 1253 m. balandžio 4 d. Kuldygoje Kuršo vyskupas Henrikas ir Livonijos ordino atstovai patvirtino Kuršo dalybų rezultatus. Buvo sudaryti du dalybų aktai, kurių antrasis skirtas Pietų Kuršo žemėms, kuriose ordino administracija dar nebuvo įsikūrusi – Mėguvai, Pilsotui, Duvzarei, Cekliui ir „Žemei tarp Skrundos ir Žiemgalos“. Kuršo kontrolę Ordinas prarado 1260 m. po Durbės mūšio. Vėl pajungti Kuršą pavyko po 7 metų kovos - 1267 m., tačiau Ceklio užimti Ordinui nebepavyko.