Raselo arbatinukas
Raselo arbatinukas, dar kitaip kartais vadinamas Dangiškuoju arbatinuku, yra filosofo Bertrando Raselo (1872–1970) analogija, sukurta norint pailiustruoti prezumpciją kad įrodymo našta tenka teigiančiajai pusei (šiuo atveju, teigiančiai, kad Dievas egzistuoja). Straipsnyje pavadinimu „Ar egzistuoja Dievas?“, kuris nebuvo išspausdintas, parašytame 1952 metais žurnalui „Illustrated“, B. Raselas rašė: Jei aš iškelčiau idėją, kad tarp Žemės ir Marso yra porceliano arbatinukas, skriejantis aplink Saulę elipsine orbita, tai jos niekas negalėtų paneigti, jei aš dar apdairiai prie viso to pridėčiau, kad minėtas arbatinukas yra per mažas, kad galėtų būti pastebėtas net stipriausių turimų teleskopų pagalba. Ir jei dar pareikščiau, kad, kadangi mano tvirtinimas negali būti paneigtas, žmogaus supratimui būtų netoleruotina abejonės šiuo klausimu prielaida, tada aš teisingai būčiau palaikytas kalbančiu nesąmones. Bet jei vis dėlto tokio arbatinuko egzistavimas būtų patvirtintas kokioje nors senovinėje knygoje, mokomas kaip šventa tiesa kiekvieną sekmadienį ir pamažu įteigiamas vaikams mokykloje, svyravimas, ar tikėti tuo, ar ne, taptų ekscentriškumo žyme ir nukreiptų dvejojantįjį psichologo jurisdikcijon apsišvietusiųjų amžiuje arba inkvizitoriaus akiratin ankstesniuose laikuose. Kitos panašios populiarios analogijos yra Skrajojantis Spageti Monstras ir Nematomi rožiniai vienaragiai. Karlas Saganas savo knygoje „Demonų apsėstas pasaulis: mokslas kaip žvakė tamsoje“ tam pačiam tikslui naudojo nematomus, bekūnius ir niekaip neužfiksuojamus drakonus, gyvenančius garažuose. Raselo arbatinuko argumentas ar jo analogijos dažnai naudojamos ateistų diskusijose su tikinčiaisiais oponentais. Pavyzdžiui, jis minimas Richard Dawkins knygose „Velnio kapelionas“ (A Devil's Chaplain) ir „Dievo iliuzija“ (The God Delusion).