Religijotyra
Religijotyra arba religijos studijos – mokslas, tyrinėjantis religiją, įvairiais aspektais, prieinamais moksliniams tyrimams, tokiais kaip tikėjimų sistemos ir elementai, elgsena, kultūrinė raiška, institucijos. Tyrinėjimai atliekami, pasitelkus prieigas ir metodus, naudojamus kitose mokslinėse disciplinose (istorijos, filosofijos, kultūrinės antropologijos, psichologijos, psichoanalizės, sociologijos biologijos, ekonomikos, literatūros kritikos, filologijos, ir kt.), lyginamąjį metodą bei religijų fenomenologiją, aprašant, lyginant, interpretuojant. Teologija, savo ruožtu, koncentruojasi į konkrečios religijos tikėjimo ir doktrinos klausimus, priimant jas kaip nekvestionuojamą autoritetą, tuo tarpu religijos studijos tiria religijas kaip istoriškai susiformavusias sistemas, remiantis ne religijų autoritetų doktrinomis ir skelbiamais tikėjimais, bet moksliškai patikrintais faktais. Nors religijos kaip socialinio reiškinio tyrinėjimai ir lyginimai žinomi nuo antikinės filosofijos laikų, šiuolaikinės religijotyros pagrindai susiformavo XIX a. Plataus masto religijų lyginimą ir aiškinimą pradėjo Maksas Miuleris. Vėliau įvairūs filosofai, sociologai, psichologai (Emilis Diurkheimas, Karlas Marksas, Džeimsas Freizeris, Karlas Jungas, Zigimundas Froidas ir kt.) savo darbuose plėtojo sekuliarias religijos sampratos teorijas, tačiau XX a. viduryje plačiausio pripažinimo buvo sulaukusi rumunų religijotyrininko Mirčea Eliadės religijos teorija. Lietuvoje mokslinė religijotyra pradėta XX a. antroje pusėje, tačiau ji rėmėsi daugiau etnografiniais religijos tyrinėjimais. Moderniosios lietuvių reigijotyros atstovais galima išskirti Norbertą Vėlių, Gintarą Beresnevičių, Algirdą Julių Greimą, Mariją Gimbutienę. Religijotyra dėstoma VDU Teologijos fakultete. Vilniaus Universiteto Religijos studijų ir tyrimų centras, įsteigtas 1992 metais, vykdo ir tarpdisciplininius mokslinius tyrimus ir ruošia religijos studijų magistrus.