Džinso nestabilumas
Džinso nestabilumas – tarpžvaigždinių (aplinkžvaigždinių) debesų kolapso (susitraukimo) ir žvaigždėdaros priežastis. Traukimasis prasideda, kuomet debesį sudarančios medžiagos gravitacinės traukos jėgos viršija debesies dujų slėgį. Dėl tankio fliuktuacijų didėjimas nehomogeniniame tarpžvaigždinės medžiagos debesyje dėl vidinės gravitacijos atsiranda gravitacinis nestabilumas. Kai medžiagos sankaupa pasiekia tam tikrą masę, gniužulo viduje gravitacijos jėga viršija dujų slėgio sukeliamą pasipriešinimą. Tokie gniužulai tampa naujų žvaigždžių susidarymo centrais. Pavieniai Saulės masės gniužulai ima trauktis būdami 0,65 šm skersmens, o tai atitinka 10 000 molekulių/cm³ koncentraciją. Debesies stabilumo sąlyga reikalauja hidrostatinės pusiausvyros: d p d r = − G ρ M d r 2 {\displaystyle {\frac {dp}{dr}}=-{\frac {G\rho M_{d}}{r^{2}}}} , kur M d {\displaystyle M_{d}} yra debesies masė, p yra slėgis, G yra gravitacijos konstanta, r yra debesies spindulys. Pusiausvyra yra stabili, jei mažos tankio perturbacijos (trikdymai) nėra stiprinamos (t. y. atsitiktiniai sutankėjimai toliau nedidėja). Bendrai paėmus, debesis yra nestabilus, jei jis yra labai tankus ir masyvus arba labai šaltas (tuomet dujų slėgis neatlaiko gravitacinių jėgų).