Vietininkas
Vietininkas (lot. locativus) – linksnis, nurodantis vietą (locus). Atsako į klausimus kur? kame? Vietininko linksnis buvo indoeuropiečių prokalbėje, todėl yra išlikęs dalyje indoeuropiečių kalbų (baltų-slavų, sanskrite, lotynų). Dalyje kitų linksniuojamų kalbų (senovės graikų, senovės germanų) vietininko forma buvo sumišusi su kitais linksniais. Dabartinis lietuvių bendrinės kalbos vietininkas yra inesyvas (miške, miškuose). Senasis, iš indoeuropiečių prokalbės paveldėtas vietininkas vienaskaitoje buvo sudaromas prie kamieno arba kamiengalio balsio, jeigu jis turimas, jungiant galūnę *-i (*žans + *-i > *žansi 'žąsyje'; *šakā- + *-i > *šakāi 'šakoje'; *lauke- + *-i > *laukei 'lauke'), daugiskaitoje − prie kamieno arba kamiengalio balsio pridedant galūnę *-su (*žans + *-su > *žan(s)su 'žąsyse'; *šakā- + *-su > *šakāsu 'šakose'). Paliudytas senoviškas indoeuropietiškas vienaskaitos vietininkas be galūnės su tam tikra balsių kaita. Senųjų, pirminių vietininkų darybą žr. straipsniuose „Indoeuropiečių prokalbė“ ir „Baltų prokalbė“. Lietuvių kalboje seniau buvo (dabar kaip archaizmai kartais vartojami) ir kitų vietą reiškiančių linksnių – tai iliatyvas (miškan, miškuosna), aliatyvas (miškop, miškump) ir adesyvas (miškiep, miškuosemp). Šios vietininko atmainos yra archaizmai tik dabartinės kalbos atžvilgiu, nes iš visų lietuvių kalbos linksnių jie yra naujausi, buvo sudaryti vėliau už visus kitus linksnius ir gyvavo trumpiausiai. Iš neindoeuropiečių kalbų, vietininkas vartojamas tiurkų, finougrų, įvairiose indėnų kalbose. Turkų kalboje vietininko priesaga yra -da, tačiau jos išraiška gali kisti dėl balsių harmonijos ir suduslėjimo (oda – odada, ev – evde, kitap – kitapta). Finougrų kalbose yra daugiau kaip šeši vietininko raiškos būdai (iliatyvas, inesyvas, eliatyvas, aliatyvas, adesyvas, abliatyvas, superesyvas ir kt.). Pvz., estų kalboje: iliatyvas – majasse arba majja 'naman' inesyvas – majas 'name, namo viduje' eliatyvas – majast 'iš namo vidaus' aliatyvas – majale 'namop' adesyvas – majal 'ant namo, name, namiep' abliatyvas – majalt 'iš namo' Be šių linksnių, vengrų ir suomių kalbose dar vartojama: deliatyvas subliatyvas superesyvas Finiškoje vepsų kalboje dar vartojami ir tokie padėtį erdvėje bei laike rodantys linksniai: adityvas aproksimatyvas egresyvas proliatyvas terminatyvas Prie vietą nurodančių linksnių dar priskiriami liatyvas, eksesyvas ir daug kitų.