Kalevipoegas
Kalevipoegas (est. Kalevipoeg) – aukštas ir galingas milžinas estų mitologijoje, apie jį pasakojama padavimuose (ypač Rytų Estijoje), liaudies dainose. Kalevipoego veiksmais aiškinama įvairių gamtos objektų (pvz., riedulių, kalvų, piliakalnių ir kt.) kilmė, tam tikri jų bruožai (pvz., duobės akmenyse, vandens daubos, duobės, kalvos, pelkės – Kalevipoego žirgo pėdsakai), jo plaukais įvardijamos pelkėse augančios pūkuotės, sakoma, kad iš milžino prakaito lašų išdygsta dagiai. Estų liaudies padavimuose apie milžino mirtį pasakojama dvejopai: anot vieno varianto, priešas perkirtęs miegančiam arba pasilenkusiam prie upės atsigerti Kalevipoegui kojas, o kūną užkasęs; pasak kitos versijos, vilkas pasivertęs žirgu ir nugabenęs Kalevipoegą į pragarą, milžinas įsitvėręs rankomis į vartus ir iki pat dabar tebesaugąs, kad iš pragaro neištrūktų velniai. Suomių kalbininkas A. Alkvistas milžino vardą siejo su lietuvių kalbos žodžiu 'kalvis', o estų kalbininkas P. Aristė – su estų kalbos žodžiu, reiškiančiu stiprumą, didumą. Epe „Kalevo sūnus“, kurį, pasitelkęs padavimus ir kai kurias liaudies dainas, sukūrė F. R. Kreicvaldas, nupasakoti Kalevipoego žygiai, kova su vikingais ir kryžiuočiais, blogio jėgomis.