Argentinos radikali pilietinė sąjunga
Argentinos radikali pilietinė sąjunga (URC, isp. – Unión Cívica Radical) seniausia veikianti Argentinos politinė partija. Įkurta radikalių liberalų 1891 m. Jos lyderis Ipolitas Irigojenas 1916–1922 m. ir 1928–1930 m. buvęs Argentinos prezidentu, nacionalizavo JAV priklaususias naftos versloves, įvedė 8 val. darbo dieną. Jo darbus tęsė kitas radikalų lyderis Marcelas T. de Alvearas, valstybės valdymą ir partijos veiklą sutvarkęs pagal prancūzų pavyzdį. Tačiau šias reformas panaikino 1930 m. po JAV inspiruoto perversmo prezidentu tapęs A. Chustas. 1936 m. kairiosios partijos susibūrė į Liaudies frontą, tačiau atsispirti JAV ekspansijai jos nesugebėjo. Demokratines reformas pratęsė tik 1946 m. prezidentu išrinktas Chuanas Peronas, tačiau jis įkūrė savo partiją (nuo 1958 m. Chustisialistų partija). Po 1955 m. perversmo šalį valdė kariškiai, tačiau jau 1958 m. pirmuosiuose laisvuose rinkimuose prezidentu buvo išrinktas radikalas A. Frondisis. 1963 m. jį pakeitė Arturas Ilija. Bet 1966 m. valdžią vėl užėmė kariškiai. Tik 1973 m. rinkimuose kairiosios partijos susibūrė į Revoliucinį liaudies frontą, jo atstovas E. Kampora buvo išrinktas prezidentu. 1973 m. prezidentu vėl tapo Ch. Peronas, o po jo mirties 1974 m. – jo našlė ir viceprezidentė M. Martines de Peron. Po karinio perversmo radikalai politinę veiklą atnaujino tik 1983 m., kandidatu į prezidentus pirmuosiuose demokratiniuose rinkimuose iškėlę Raulį Alfonsiną. Jis buvo perrinktas ir 1989 m. Politiniai siekiai apėmė platų spektrą – nuo liberalizmo iki socialdemokratijos. 1997 m. sudarius koaliciją su FREPASO, 1999 m. prezidentu išrinktas Fernando de la Rúa. 2001 m. Deputatų rūmuose gavo 71 vietą iš 257, 2005 m. liko antrąja partija, laimėjusi 10 vietų iš 127 Nacionaliniame kongrese ir 2 vietas iš 24 senate.