Nekrozė
Nekrozė (iš senovės graikų kalbos νέκρωσης (nékrōsis) 'mirtis') - tai ląstelių sužalojimo forma, kai dėl autolizės per anksti žūsta gyvo audinio ląstelės. Terminas „nekrozė“ atsirado XIX a. viduryje ir dažniausiai priskiriamas vokiečių patologui Rudolfui Virchovui, kuris dažnai laikomas vienu iš šiuolaikinės patologijos pradininkų. Iš irstančių ląstelių atsiskyrę komponentai (tokie kaip nukleotidai, fermentai, struktūriniai baltymai ar k.t.) patenka į kraują. Pavyzdžiui, žuvus kardiomiocitams iš jų atsipalaiduoja kreatinfosfokinazė, mioglobinas, nukleotidai, kuriuos kraujyje galima nustatyti jau pirmosiomis valandomis žuvus ląstelėms. Jie yra audinio nekrozės žymenys. Nekrozę gali sukelti: Mechaniniai veiksniai – sumušimas, suspaudimas. Fiziniai veiksniai – elektra, karštis, šaltis, spinduliai. Cheminės medžiagos. Mikrobinė infekcija. Intoksikacija. Sutrikusi širdies veikla. Vietinės kraujotakos sutrikimas – trombozė, embolija, ilgalaikis kraujagyslių spazmas.