Limfinis miocitas
Limfiniai miocitai – limfagyslių sienelėse esančios lygiųjų raumenų ląstelės. Limfiniai lygieji raumenys yra vieni svarbiausių limfinės sistemos funkcijoms atlikti. Pagrindinė limfinių miocitų savybė – gebėjimas ritmiškai susitraukinėti, todėl limfagyslės, kurių sudėtyje yra šių ląstelių, gali pašalinti skystį bei baltymus ir lipidus iš tarpląstelinių ertmių ir taip palaikyti skysčių homeostazę audiniuose. Limfiniai lygieji raumenys yra aferentinėse limfagyslėse. Šių raumenų sluoksnis tarsi atskiriamas tose vietose, kur vienkrypčiai vožtuvai dalija limfagyslę į kelias mažas kameras. Lygieji raumenys spontaniškai ir faziškai susitraukinėja pumpuodami limfą, lyg „primityvi širdis“. Susitraukimai stiprūs ir greiti, todėl limfagyslėse kameros spindis gali būti laikinai, bet visiškai nepraeinamas. Limfinių miocitų susitraukimai yra veikimo potencialų rezultatas. Faziniam susitraukimui būtinas stimuliuojantis poveikis. Limfinių miocitų susitraukimą stimuliuoja jonai, pvz., avių žarnaplėvės limfinių miocitų ląstelėse savaiminę laikiną depoliarizaciją sukelia chlorido jonų srovės, kurios sukuriamos, kai kalcio jonai išleidžiami iš viduląstelinių jo kaupimo vietų. Ciklinė depoliarizacija valdo lygiųjų raumenų mechaninį aktyvumą. Ši depoliarizacija kyla periodiškai atpalaiduojant Ca2+ iš viduląstelinių jo kaupimo vietų per inozitolio 1,4,5-trifosfatui (IP3) jautrius receptorius bei dėl Ca2+ jonų koncentracijos pokyčio citozolyje. Kalcio jonų koncentracijos pokytis sukelia membranos depoliarizaciją sukuriant Ca2+ jonų indukuotą jonų srovę į ląstelės vidų.