Maršalo Salų istorija
Maršalo Salų istorija prasidėjo prieš 3000 metų, kai iš Pietryčių Azijos bangomis atvyko žmonės ir apgyvendino Vakarų Ramiojo vandenyno regiono salas. Maršalo Salas apgyvendino mikroneziečiai prieš II tūkst. m. pr. m. e. Mažai žinoma apie ankstyvąją salų istoriją. Gyventojai keliavo tarp salų kanojomis, kai kurie naudojo primityvius žemėlapius iš lazdų. Ispanas Alonso de Salazar išsilaipino 1529 m. Adamas Johanas von Krusenšternas pavadino salas anglų tyrinėtojo Džono Maršalo, kuris ten lankėsi su Tomu Gilbertu 1788 m., vardu, kai vyko iš Sidnėjaus į Guangdžou. Ispanija pareiškė pretenzijas į Maršalo salas 1874 m. Tarpininkaujant popiežiui ir Vokietijai sumokėjus 4,5 mln. dolerių kompensaciją, Ispanija pripažino Vokietijos teisę į salas 1885 m. Vokiečiai įkūrė protektoratą ir prekybos postus Ebono ir Džaluito salose, kad būtų vykdoma kopros prekyba. Salas toliau valdė vietiniai vadai, netiesiogiai prižiūrimi vokiečių kolonistinės valdžios. Pirmo pasaulinio karo pradžioje Maršalo salas užėmė Japonija. Japonai valdė iš buvusio vokiečių administracinio centro Džaluite. 1944 m. sausio 31 d. amerikiečiai išsilaipino salose ir vasario 3 d. perėmė salų kontrolę po įnirtingų mūšių Kvadžaleino ir Enevetako atoluose. 1947 m. Maršalo salos ir didžioji Mikronezijos dalis atsidūrė Ramiojo vandenyno salų globojamoje teritorijoje, kurią valdė JAV. 1946–1958 m. amerikiečiai įvairiuose atoluose atliko 67 branduolinius bandymus. Pirmoji termobranduolinė bomba buvo išbandyta Enevetako atole 1952 m. lapkričio 1 d. Kvadžaleino atole buvo pastatyta didelė radarų instaliacija. 1979 m. gegužės 1 d. JAV pripažino Maršalo salų konstituciją ir vyriausybę. Amerikiečiai sumokėjo kompensaciją už atominius bandymus ir pradėjo mokėti nuomą už karinę bazę Kvadžaleino atole. Nepaisant konstitucijos, vyriausybę kontroliavo vietiniai vadai. Tik 1999 m. po politinės korupcijos kaltinimų aristokratiška vyriausybė buvo nuversta. Imata Kabuą pakeitė žemos kilmės Kessai Note.