Raudonasis teroras
Raudonasis teroras (rus. красный террор) – politinių represijų ir egzekucijų kampanija Sovietų Rusijoje ir Sovietų Ukrainoje, taip pat laikinai okupuotose Estijos, Latvijos, Lietuvos ir Suomijos teritorijose. Šią kampaniją vykdė bolševikai, daugiausia pasitelkiant ČK, bolševikų slaptąją policiją. Oficialiai prasidėjo 1918 m. rugsėjo pradžioje ir tęsėsi iki 1922 m. Raudonasis teroras, kilęs po pasikėsinimų į Vladimirą Leniną ir Levą Trockį, taip pat po Petrogrado čekistų lydero ir bolševikų partijos redaktoriaus nužudymų, buvo atsakas į tariamas represijas prieš bolševikus. Kampanija buvo sukurta pagal 1793 m. Prancūzijos revoliucijos metu vykusio teroro modelį ir siekė pašalinti politinius oponentus, opoziciją ir bet kokią kitą grėsmę bolševikų valdžiai. Sprendimą įgyvendinti raudonąjį terorą taip pat lėmė kai kurių „raudonųjų“ kalinių žudynės per 1917 m. Spalio sukilimą, sąjungininkų įsikišimas į Rusijos pilietinį karą ir didelio masto raudonųjų žudynės per Suomijos pilietinį karą, kurio metu suomių „baltieji“ nužudė 10 000–20 000 revoliucionierių. Plačiąja prasme šis terminas paprastai taikomas bolševikų politinėms represijoms per visą Rusijos pilietinio karo 1917–1922 metų laikotarpį, kaip terminas, atskiras nuo Baltojo teroro, vykdyto Baltosios gvardijos prieš savo politinius priešus, įskaitant bolševikus.