Baltoji emigracija
Baltoji emigracija (taip pat Baltoji rusų emigracija, Pirmosios bangos emigracija arba Rusijos užsienis; rus. бе́лая эмигра́ция, эмиграция первой волны, русское зарубежье) – didžiulės politinės emigracijos iš Rusijos bangos pavadinimas, atsiradusios 1917–1920 metais, Rusijos revoliucijos ir Rusijos pilietinio karo pasekoje. Skirtingais paskaičiavimais jų skaičius siekė nuo 2 iki 5 mln. žmonių. Tarp jų buvo rusų, vokiečių, žydų ir kitų tautybių atstovai. Juos visus vienijo didesnis arba mažesnis komunistinės valdžios nepriėmimas. Ši emigracijos banga buvo unikalus sociokultūrinis reiškinys, kartais vadinamas „kultūros egziliu“, kadangi jo metu pasitraukė didelė dalis Rusijos kultūros elito, tarp jų ir daugelis Rusijos „Sidabro amžiaus“ atstovų. Šios bangos atstovai padarė didelį indėlį į literatūros, muzikos, meno, mokslo ir inovacijų plėtrą Europoje ir Amerikoje, įskaitant tris Nobelio premijos laureatus (Ivanas Buninas – literatūra, Vasilijus Leontjevas – ekonomika, Ilja Prigožinas – chemija). Šiuo metu jų palikuonių skaičius prilygsta ~10 mln. žmonių visame pasaulyje.