Kilmininkas
Kilmininkas (lot. genitivus) – linksnis, įvardijantis subjekto modifikatorių (nurodo subjekto kilmę, priklausomybę, sandarą). Kilmininkas atsako į klausimą ko? kieno?.Šis linksnis sutinkamas daugelyje pasaulio kalbų, tačiau jo vartojimas įvairuoja. Pavyzdžiui, baltų-slavų kalbose kilmininko ir abliatyvo savybės yra susiliejusios, todėl kilmininkas naudojamas vietoje išnykusio abliatyvo (pvz., „einu iš miško“ – šiuo atveju „miško“ nėra subjekto kilmę nustatantis žodis, o abliatyvas). Lietuvių kalboje taip pat vartojamas dalies kilmininkas, kuriuo nusakoma pasisavinama kokios nors aibės dalis (pvz., „įsipilsiu vandens“). Kitose kalbose dažniausiai tokiu atveju vartojamas galininkas. Baltų-slavų kalbose kilmininkas vartojamas su neiginiu: У Ирины нет карандаша/Irina neturi pieštuko. Žemiau pateiktas kilmininko vartojimas kelete kalbų:- Lietuvių: Namo stogas kiauras. Rusų: Вот карандаш Антона. („Tai Antono pieštukas“) Japonų: Vardininkas: 猫 neko ('katė'); 手 te ('letena') Kilmininkas: 猫の手 neko-no te ('katės letena') Lotynų: Alpha Virginis. („Mergelės Alfa“ – „mergelė“ vard. virgo) Sanskritas: Narasya gṛhaṃ śuklam. („Vyro namas baltas“ – „vyras“ vard. naraḥ) Akadų: Aššat šarrim. („Karaliaus žmona“ – „karalius“ vard. šarrum) Anglų kalboje kilmininko prasme vartojamas posesyvas: My car is old, Mary’s is new. („Mano mašina sena, Merės – nauja“).