Romeriai
Romeriai (lenk. Romerowie) – iš Chemnico ir Meiseno miestų, Saksonijos regione, ir iš Heseno regiono buržuazijos kilusi, į aristokratijos luomą iškilusi giminė. Šaltiniuose naudojamos pavardės vokiškos formos Römer, von Römer arba Roemer, Remer, Rejmer, Rehmer. Pavardės kilmė pravardinė, reiškianti romėną, t. y. žmogų, atkeliavusį iš Romos (valstybės). Kartais naudojami sulietuvinti pavardės Romeris variantai Römeris arba Riomeris. Lenkų kalbos šaltiniuose sutinkami šie pavardės variantai: Römer (Romeris), z Römerow (iš Romerių giminės), Römerowna (Romerytė), Römerowa (Romerienė). Rusų kalbos šaltiniuose sutinkami šie pavardės variantai: Ремер, Ромер, фон Ремер. Giminės palikuoniai gyveno Livonijoje, LDK, Lenkijoje, Rusijos Imperijoje. Romerių giminė skirstoma į Vokietijos, Mažosios Lenkijos, Livonijos-Lietuvos pagrindines atšakas. 1401 m. minimas Chemnico tarybos narys Paulius Romeris (Paul Romer), kurio palikuoniai du broliai Martinas ir Nikolas Romeriai (Martin und Nicol Römer) iš Cvikau, praturtėję iš kalnakasybos ir sidabro gavybos, 1470 m. imperatoriaus Frydricho III patvirtinimu iškeliami į bajorijos luomą. Abu broliai turėjo Cvikau mieste namus, Untersteinpleis ir Neumarko dvarus Cvikau apylinkėse ir dideles žemių valdas. Du Nikolo Romerio sūnūs pradėjo dvi Vokietijos Romerių šeimos linijas: nuo Volfo (Wolf) prasideda vyresniosiji Neumarko-Rauensteinerio linija, nuo Martino (Martin) – jaunesnioji Steinpleiser linija. Krokuvos miestietis Marcinas Romeris (Marcin Römer) 1543 m. gauna Lenkijos šlėktų bajorystės titulą, jo palikuoniai įsigija valdų ir įsitvirtina Lenkijoje. 1670 m. Drezdene bajorijos susirinkime patvirtinamas dalies Saksonijos Romerių giminės priskirimas Lenkijos Karalystės šlėktoms. Marcino palikuonis Kiprijonas-Povilas Romeris, Aleksandro (Pilzeno vėliavininko, o vėliau Zavichosto kašteliono) sūnus, 1832 m. gauna Austrijos grafo titulą ir tampa Lenkijoje įsitvirtinusios grafų Romerių linijos pradininku, tačiau Lenkijoje iki 20 a. išlieka ir bajorų Romerių giminė. Livonijos atšakos pradininku laikomas Simonas Romeris (Symon Römer), dokumentuose minimas 1561 m., gyvenęs Rygoje, tarnavęs Livonijos ordino magistrui Gotardui Ketleriui. Pasak legendos, Simono protėviu buvo iš Meiseno kilęs Berendas Romeris, kuris 1223 m. su kunigaikščio Alberto Saksoniečio riterių kariuomene atvyko į Livoniją ir apsistojo Virumos žemėje (dabartinė Estija). Per 1558–1583 Livonijos karą Simonas, netenka savo Virumos žemių, 1559 m. persikelia į Kuršą. Simono sūnus Steponas (1560 – po 1635 m.) už dalyvavimą Salaspilio mūšyje apdovanojamas teise valdyti Halsvigo žemes (prie Bauskės), Dauguvos dešiniajame krante įkūria Römershofą. 1620 m. švedams užgrobus Kuršą, Steponas Romeris netenka savo žemių ir persikelia į Lietuvą. Stepono vyriausias sūnus Mataušas (Mathäus, 1605–1699) – Römerių giminės Lietuvoje pradininkas – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės artilerijos generolas, 1675 m. nusiperka Semeliškių seniūniją. Lietuvoje įsitvirtinusių Romerių palikuoniai turėjo bajoro titulą ir išliko iki 20 a. Lietuvoje Romerių giminei priklausė nemažai tėvonijų ir dvarų: Tytuvėnėlių dvaras, Bagdoniškio dvaras, Vladikiškių dvaras, Kriaunų dvaras, Stoniavos dvaras, Juodiškų dvaras, Pavuolio dvaras, ir kt. Trakų bazilikoje įrengta Romerių giminės koplyčia su laidojimo rūsiu.