Santalai
Santalai (ᱦᱚᱲ ᱦᱚᱯᱚᱱ = Hor Hopon, hind. सांथाल, IAST: Sānthāl) – Pietų Azijos tauta, priklausanti prie mundų. Gyvena Indijos rytuose (Džharkhande, V. Bengalijoje, Orisoje, Asame, Bihare), Bangladeše (Radžšahio ir Rangpuro srityse), Nepale, Butane. Populiacija – apie 7 mln. žmonių. Vartoja santalų kalbą, priklausančią mundų kalbų grupei (austroazinės kalbos), taip pat aplinkines kalbas (bengalų, orijų, hindi, nepalų). Dauguma tikinčiųjų – hinduistai, dalis išlaikė tradicinius tikėjimus (vad. sarnaizmas), yra šiek tiek krikščionių bei musulmonų. Spėjama, kad santalai į rytų Indiją galėjo atsikraustyti prieš 3500–4000 metų, kur ėmė maišytis su dravidais. Verčiasi žemdirbyste (ryžiai, soros, kukurūzai, ankštiniai), gyvulininkyste (karvės, buivolai, ožkos, kiaulės), paukštininkyste (vištos), medžiokle (yra kasmetinis kolektyvinės medžioklės paprotys), žvejyba, rankiojimu, amatais (puodininkystė, audimas, pynimas, kalyba). Uždarbiauja miestuose, ūkiuose. Maitinasi įvairiomis košėmis, mėsos patiekalais; geriamas pienas, ryžių alus, palmių vynas. Tradicinė santalų gyvenvietė linijinio plano, įsikūrusi lygumose, upių slėniuose, kalvų papėdėse. Tradicinis būstas – namas su veranda, nendrių ir bambuko sienomis, drėbtomis moliu, nendrėmis, ryžių šiaudais arba čerpėmis dengtu stogu. Sienos baltinamos, dažnai puošiamos augaliniais ir geometriniais ornamentais. Namuose yra speciali patalpa (bhitaras), skirta pagerbti protėvių dvasioms. Moterys nešioja sarius (baltus arba durstytus), sidabro, žalvario, spalvoto stiklo papuošalus. Tatuiruojasi. Vyrai dėvi strėnraiščius, dhočius, lungius, marškinius, striukes, turbanus. Išliko visuomenės skirstymasis į totemines gimines ir patronimijas, įtakingi genčių vadai. Gausus folkloras (šokiai, muzika – grojama būgnais, fleitomis, vienatygiu smuiku). Santalų šventvietė Santalų būgnai Santalai, šokantys dasai šokį Bangladešo santalai