Priešlaivinė raketa
Priešlaivinė raketa (angl. anti-ship missile; rus. противокорабельная ракета) – valdoma raketa, skirta atakuoti antvandeninius laivus jūroje. Dauguma priešlaivinių raketų skrenda palei vandenį (5-50 m aukštyje). Kai kurių priešlaivinių raketų greitis viršija garso greitį, greičiausia tarp jų yra jau keletą kartų sėkmingai išbandyta Rusijos raketa Cirkon su maksimaliu greičiu 8M. Daugelis priešlaivinių raketų naudoja inercinio ir radiolokacinio valdymo kombinaciją. Dalis tokių raketų naudoja ir infraraudonąsias taikymosi sistemas, naudojančias šilumines laivų žymes. Kai kurios šiuolaikinės raketos dar gali naudoti ir valdymą radijo komandomis. Tokį valdymą naudojo pirmosios priešlaivinės raketos, sukurtos hitlerinėje Vokietijoje ir panaudotos 1943–1944 m. Viduržemio jūros karo teatre. Tokiomis raketomis vokiečiai paskandino ar sunkiai apgadino kelis laivus, pvz., kreiserį USS „Savannah“. Dalis priešlaivinių raketų naudoja televizines taikymosi sistemas. Tokios raketos valdymo sistema turi laivo taikinio vaizdą ir, priartėjus iki tiesioginio matomumo nuotolio, lygindama jį su TV kameros gaunamu vaizdu, nuveda raketą į taikinį. Priešlaivinės raketos yra priešlaivinių raketinių kompleksų šaudmuo. Kompleksus be raketų sudaro leidimo įrenginys ir valdymo sistema, įrengti laive, orlaivyje, antžeminėje mašinoje ar įtvirtintoje pozicijoje. Priešlaivinės raketos leidžiamos iš antvandeninių ir povandeninių laivų, bombonešių ir naikintuvų, sraigtasparnių, stacionariųjų ir judriųjų kranto baterijų. Pagal tai, kur įrengtas leidžiamasis įrenginys, priešlaivinės raketos priskiriamos tipams laivas-laivas, oras-laivas ir kt.