Ilkorin
Ilkorin (dgs. Ilkorindi) yra Quenya kalbos žodis, reiškiantis „ne iš Kôro“. Ilkorindai buvo Elfų bendruomenė, gyvenusi J. R. R. Tolkino fantastiniame Viduržemio pasaulyje. Pirmą kartą šie Elfai buvo paminėti knygoje The Book of Lost Tales (liet. Prarastų pasakų knyga). Tuo metu šis pavadinimas turėjo plačią reikšmę – visi Elfai, kurie „niekada nematė Kôro šviesos“. Šiuo žodžiu taip pat buvo vadinama šių Elfų kalba. Kôr Quenya kalboje buvo vadinama kalva, ant kurios buvo pastatytas miestas netoli Faerų Įlankos krantų. Vėliau, apie 1920 m. Tolkinas šiuo žodžiu vadino tik tuos Elfus, kurie gyveno Beleriando regione, ir buvo valdomi karaliaus Tingolo (vėliau jie buvo pavadinti Sindarais). "Metų eigoje Beleriando kalbos ir tarmės susipynė su kitomis Eldarų, gyvenančių Valinore, kalbomis. Manoma, kad šios kalbos išsivystė iš Telerin. Tai ir buvo Ilkorin Beleriando kalbos." Ilkorin Elfai kalbėjo trim tarmėmis: Doriato karalystės Elfų kalba, Doriathrin; Brithombar ir Eglarest uostuose gyvenančių Elfų kalba, Falassian; Beleriande gyvenančių klajoklių Elfų kalba. Vėliau, apie 1940 m. Tolkinas sukūrė pavadinimą šiai kalbai pavadinti – Lemberin, o apie Ilkorin teigė, jog „Tai nėra teisingas kalbinis pavadinimas, nes jis apima Pereldarus ir visus Elfus, kurie išvyko į karo žygį prieš Kórą, bet niekada ten neatvyko“. Taigi Lemberin vardu buvo pavadinta kalba, kuria kalbėjo Telerino Elfai, likę Beleriande. Prieš Noldoro atsiradimą ji buvo vartojama visame Beleriande (išskyrus Osiriandą), o visi vietų, upių, miškų, lygumų, pievų, kalvų ir kalnų pavadinimai buvo kilę taip pat iš šios kalbos.