Brahminiai raštai
Brahminiai raštai arba indiškas raštas – raštų grupė, paplitusi Pietų ir Pietryčių Azijoje, kildinama iš Brahmi rašto sistemos. Šia raštų šeima užrašomos įvairių kalbų šeimų kalbos: indoeuropiečių (indoarijų), dravidų, tibetiečių-mjanmų, austronezinės, austroazinės, mongolų, tajų-kadajų. Pati brahminių raštų kilmė nėra žinoma – spėjama, kad jie per Persiją galėję atkeliauti iš aramėjų rašto, tačiau neatmetama ir vietinė kilmė. Šie raštai tarpusavyje nemažai skiriasi savo išvaizda, kuri nemenkai nulemta užrašymo būdo – šiaurės Indijoje, kur raštas raižytas akmenyse, medžio žievėje, rašytas ant popieriaus, būdingos tiesios linijos, tuo tarpu Pietų Indijoje, Pietryčių Azijoje ženklai užapvalinti, nes tradiciškai raižyti ant palmės lapų. Pagrindiniai brahminių raštų bruožai: grafemos pagrindas yra skiemuo, grafema pagal nutylėjimą baigiasi balsiu; nežymėtas priebalsio ženklas laikomas vaizduojantis priebalsį ir priskirtą balsį a, nebent papildomais ženklais būtų pažymėtas kitoks balsis; diakritiniais ir pagalbiniais ženklais nurodoma kitoks nei a balsis, prisijungęs prie priebalsio; yra atskiros grafemos balsiams, kurie pradeda žodį arba naudojami po hiato; dviejų priebalsių sandūrai naudojamos ligatūros, kurios paprastai sudarytos iš jungiamų priebalsių grafemų charakteringųjų dalių; kuomet reikia panaikinti prie priebalsio grafemos priskirtą balsį (paprastai žodžio gale, taip pat nesant galimybės užrašyti ligatūrą), naudojamas specialus ženklas – virama. Nėra bendro sutarimo, kokiam rašto ženklų tipui priskirti brahminius raštus, kadangi jiems panašių pasaulyje nėra (iš dalies panašus tik amherų raštas): alfa-silabinis, neosilabinis, abugida, akšara. Brahminių raštų išdėstymas (abėcėlė) paremta logiška fonetine tvarka, sugalvota sanskrito gramatikų ir vėliau per sanskritą pritaikyta daugeliui brahminiais raštais užrašomų kalbų. Abėcėlė pradedama balsiais su ilgaisiais ir trumpaisiais atitikmenimis (a-ā, i-ī, u-ū ir kt.), toliau seka dvibalsiai (e, o, ai, au); priebalsiai dėliojami į kategorijas (varga), kurių kiekvieną pradeda duslusis priebalsis, jo aspirata, skardusis priebalsis, jo aspirata ir nosinis garsas (pvz., p-ph-b-bh-m). Tokiu būdu dėliojami velariniai, palataliniai, retrofleksiniai ir dentaliniai garsai, o pabaigoje yra labialiniai, šnypščiamieji bei aspirantai. Pirmieji žinomi rašytiniai šaltiniai yra Brahmi raštu užrašyti Ašokos ediktai (III a. pr. m. e.). Raštas Indijoje, o vėliau ir Pietryčių bei Vidurio Azijoje išplito su budizmo sklaida.