Glamorganas
Glamòrganas (val. Morgannwg, angl. Glamorgan) – tradicinė Velso grafystė, egzistavusi kaip administracinis teritorinis vienetas Anglijos sudėtyje nuo 1535 iki 1888 m. Glamorganas ribojosi su Velso grafystėmis Karmartenšyru vakaruose, Breknokšyru šiaurėje ir Monmutšyru rytuose, pietuose buvo skalaujamas Bristolio įlankos. Tradiciškai grafystei priskiriama teritorija buvo suformuota ankstyvaisiais viduramžiais, ji įėjo į Morganugo karalystės ribas, šią karalystę 1091 m. užkariavo anglų-normanų feodalai ir jos teritorijoje susidarė valų markos viešpatystė Glamorganas. Kai Velsą užkariavo Eduardas I, 1284 m. Glamorgano teritorijoje buvo keletas viešpatysčių ir dvarų, kurie pagal Rudlano statutą už nuopelnus markos valdovams išlaikė nepriklausomybę. Valdant Henrikui VII didžioji valdų dalis Glamorgane jau priklausė karaliaus domenui. Pati Glamorgano grafystė buvo sudaryta 1533 m. Velso įstatymų aktu. 1888 m. aktu dėl vietinės valdžios grafystė buvo pertvarkyta į administracinę Glamorgano grafystę, drauge kaip savarankiški valdymo vienetai iš jos sudėties buvo atskirti Kardifas ir Svonsis, gavę miestų-grafysčių statusą. Po to Velso teritorinis suskirstymas buvo pakeistas 1972 m. Vietinės valdžios aktu, kuris sukūrė dviejų lygių administracinę sistemą, pagal kurią Glamorgano žemės ėmė priklausyti trijų pirmojo lygio teritorinių vienetų sudėčiai – Vakarų, Vidurio ir Pietų Glamorganui. Nuo 1994 m. iki šiol tradicinės Glamorgano grafystės žemės padalytos į tokias teritorijas: Kardifo ir Svonsio miestų, Merter Tidvilio, Kairfilio, Rondos-Kinono-Tafo, Glamorgano slėnio, Bridžendo ir Nit Port Talboto miestų-grafysčių.