Baltų prokalbė
Baltų prokalbė (latv. baltu pirmvaloda), arba prabaltų kalba, protobaltų kalba (latv. pirmbaltu valoda) – hipotetinė kalba, iš kurios kilo baltų kalbos. Kadangi nėra jokių baltų prokalbės rašytinių šaltinių, ji atkuriama lyginamosios istorinės kalbotyros metodu, pasitelkiant paliudytų baltų ir kitų indoeuropiečių kalbų duomenis. Baltų prokalbė kilo iš indoeuropiečių prokalbės, kai ši apie III tūkstantmetį pr. m. e. pradėjo skilti. Esama hipotezės, jog galėjusi būti bendra baltų ir slavų prokalbė. Baltų prokalbė buvo fleksinė kalba. Įprastinė žodžių tvarka sakinyje – SOV (veiksnys – papildinys – tarinys). Baltų prokalbė išsiskiria šiomis pagrindinėmis ypatybėmis: laisvas kirtis; trumpųjų indoeuropiečių prokalbės (ide.) balsių *o, *a sutapimas į vieną *a; ide. balsių kaitos išlaikymas ir jos išplėtojimas; *m išlaikymas prieš dantinius priebalsius; ē kamieno produktyvumas; savitos mažybinės priesagos; vienodos asmenų galūnės visiems veiksmažodžio laikams ir nuosakoms; veiksmažodžio trečiajam asmeniui nebūdinga skaičiaus skirtis; visiškas ide. perfekto ir aoristo nebuvimas; būtasis laikas, sudarytas su teminiais balsiais *-ā- ir *-ē-; savito žodyno sluoksnis, įskaitant onomastikos elementus. Visos rekonstruotos formos žymimos žvaigždute (*), net jeigu jos sutampa su dabartinių baltų kalbų arba paliudytomis formomis.