Privatusis kapitalas
Privatusis kapitalas (angl. private equity) – plačiąja prasme privačiuoju kapitalu vadinami nuosavybės vertybiniai popieriai, kuriais nėra prekiaujama vertybinių popierių rinkoje. Tačiau šiuo metu privačiojo kapitalo terminu dažniausiai vadinami du tarpusavyje daugiau ar mažiau susiję verslai. Vieno jų, rizikos kapitalo (angl. venture capital), atstovai finansuoja mažas bendroves, pradedančias savo verslą, dažnai informacinių technologijų ar kitoje sparčiau augančioje srityje. Antrojo, svertinio išpirkimo (angl. leveraged buyout, LBO) verslo, atstovai įsigyja jau veikiančių bendrovių, turinčių stabilius pinigų srautus. Privačiojo kapitalo investicijos daromos reliatyviai trumpam laikotarpiui – planuojant „išėjimą“ iš įmonės po 3–8 metų. Dėl tokio savo pobūdžio privačiojo kapitalo fondai suaktyvina įmonių įsigijimų ir pardavimų rinką. Dažniausiai bendrovę įsigiję privačiojo kapitalo fondai ją restruktūrizuoja, pertvarko – parduoda nereikalingą turtą, atskiria nepagrindinius verslus, o gautas lėšas panaudoja įmonei įsigyti pasiskolintoms lėšoms grąžinti. Dažnai privačiojo kapitalo fondai kartu atsiveda samdytus specialistus, kurie prisideda prie įsigytos įmonės valdymo ir veiklos vystymo. Kita vertus, investicinių fondų struktūros (ypač vadinamųjų rizikos kapitalo fondų), duodančios ne tik finansų, bet ir vadybinį potencialą, gali būti kaip alternatyvos bankų finansavimui. Kartu su finansiniu investuotoju savininkas dalijasi ir valdymą, ir, aišku, pelną – toks modelis ypač aktualus vidutiniam verslui. Tai vienas iš rizikos valdymo mechanizmų. Dažnai finansiniai investuotojai padeda sudėlioti strategiją, padidina verslo našumą, mat ateina į kompaniją turėdami savo žinių ir patirties, kaip tą padaryti. Be to, išeidamos sugeba padidinti verslo vertę, rasti investuotojų. Savo ruožtu investuotojai į įmonę, kurioje keletą metų buvo rimtas privačiojo kapitalo fondas, žiūri kaip į solidesnę. Tai kaip ir papildoma garantija investuotojui.