Panevėžio architektūra
Panevėžio architektūra – statinių, jų kompleksų ir gamtinės aplinkos visuma Panevėžio mieste. Istoriškai susiklostė, kad Panevėžys ryškaus architektūrinio identiteto neturi, jį sudaro skirtingų laikotarpių ir stilių pastatai. Panevėžys formavosi stichiškai, augo kaip pramonės ir darbininkų miestas, mieste nėra ir niekada nebuvo svarbių architektūros objektų. Iki XIX a. beveik visas miestas buvo medinis, padalintas į du atskirus urbanistinius kompleksus: Naujojo Panevėžio miestą ir Senojo Panevėžio miestelį. Iki XIX a. pab. miestas suvienytas, tarpukariu – modernizuotas. Dabartinį miestovaizdį įgijo sovietmečiu: miestas plėtotas pagal 1947 m. (arch. K. Šešelgis), 1962 m. (arch. I. M. Daujotaitė ir kiti) ir 1973 m. (arch. V. Bugailiškis ir kiti) bendruosius (generalinius) planus. Miesto istorinė dalis, 11 statinių kompleksų ir 53 atskiri objektai, turintys architektūrinę vertę, įtraukti į LR Kultūros vertybių registrą (2023 m. duomenys).