Malajalių raštas
Malajalių raštas – brahminių raštų šeimai priklausantis raštas, naudojamas užrašyti daugiausia malajalių kalbai (pietų Indija). Taip pat šiuo raštu Keraloje užrašomas sanskritas, konkanių kalba, kalnų tautelių kalbos (ravulų, panijų, beta kurumbų). Malajalių raštas atsirado iš Pietų Indijoje nuo VI a. naudoto vatelutu (vatežutu) rašto. Jis VII–VIII a. (Palavų laikais) plačiai paplito. Tamilnade jį pakeitė ankstyvieji tamilų rašmenys, o Keraloje vatelutu naudotas iki XIV–XVIII a. Nuo VIII–IX a. Keraloje ėmė plisti granthos raštas, naudotas užrašyti sanskrito tekstams (vatelutu rašyta daugiausia tamilų kalba) ir vadintas Arya-eluttu („arijų raštas“). Palaipsniui abi rašto sistemos ėmė maišytis ir naudotos užrašyti hibridinei manipravalam kalbai. XVII a. Arya-eluttu raštą, patobulintą keliais ženklais iš vatelutu, išpopuliarino malajalių poetas Tundžatu Ežutačanas. XIX a. vokiečių misionierius Hermanas Gundertas įvedė dar kelis ženklus, nurodančius balsio ilgį. 1971 m. Keralos vyriausybės nurodymu malajalių raštas buvo standartizuotas, supaprastintos kai kurios ligatūros.