Jokūbas Pizonas
Jokūbas Pizonas (lot. Iacobus Piso, vok. Jakob Piso; 1480 m.?, Mediašas – 1527 m., Bratislava) – vengrų kilmės humanistas, poetas, teisės mokslų daktaras, diplomatas. Gimė pasiturinčioje Transilvanijos saksų šeimoje. 1501 metais Romoje apsigynė teisės daktaro laipsnį. Grįžęs į Vengriją, stojo į Vengrijos karaliaus Vladislovo II tarnybą. Nuo 1507 metų pradėjo darbą Romoje. Buvo artimas Erazmo Roterdamiečio ir Beato Renano (Beatus Rhenanus) draugas, palaikė ryšius su Vienos humanistais. Tarnavo klebonu šv. Jono bažnyčioje Pėče ir popiežių Julijaus II ir Leono X diplomatinėje tarnyboje. Julijus II siuntė į Lenkijos ir Lietuvos Respubliką siekdamas Lenkijos ir Lietuvos paramos prieš Osmanų imperijos sultoną Bajazitą II. 1514 metais popiežius Leonas X pasiuntė jį į Lenkiją ir Lietuvą siekdamas nutraukti LDK–Maskvos karus ir vietoj to paskatinti Žygimantą Senąjį prisijungti prie koalicijos prieš Osmanų imperiją. Jokūbas Pizonas nemažai laiko praleido Vilniuje ir parašė kūrinių lietuviška tematika. Dar kartą Abiejų tautų respublikoje J.Pizonas 1523 metais lankėsi jau su Vengrijos ir Čekijos karaliaus Liudviko II misija. Po Liudviko II žūties Mohačo mūšyje 1526 metų rugpjūtį lydėjo jo žmoną Mariją Habsburgaitę į Bratislavą. Netekęs savo globėjo ir pasiligojęs, 1527 metais kovo mėnesį mirė Bratislavoje.