Titikaka
Titikakos ežeras (isp. Lago Titicaca, keč. Titiqaqa qucha) – ežeras Pietų Amerikoje, Altiplano plokštikalnyje Anduose, Peru ir Bolivijos teritorijose. Tai aukščiausiai virš jūros lygio esantis ežeras (3812 m), kuriame vyksta laivyba. Be to, tai didžiausias gėlavandenis Pietų Amerikos ežeras, plotas apie 8300 km² (didesnis tik Marakaibo ežeras, kuris yra pusiau lagūna). Ilgis (iš šiaurės vakarų į pietryčius) 190 km. Vidutinis plotis apie 50 km, didžiausias – 80 km. Vidutinis gylis 140–180 m, didžiausias – 281 m. Ežero baseino plotas – 7700 km². Yra 41 sala, kai kurios iš jų tankiai gyvenamos (didžiausios – Saulės sala, Takilė, Amantanis, Mėnulio sala). Krantai vingiuoti, daug įlankų, pusiasalių. Įteka daugiau kaip 25 upės, išteka Desagvadero upė, nešanti vandenis į Poopo ežerą. Titikakos apylinkių klimatas atšiaurus, pasižymi dideliais dienos ir nakties temperatūrų skirtumais. Titikakos ežere ir apylinkėse iškrinta 600–700 mm kritulių per metus, 70 % – gruodžio–kovo laikotarpiu. Vandens temperatūra Titikakos viduryje 11–12 °C; pakrantėse svyruoja, žiemą (birželį–rugpjūtį) užšąla. Vandens lygis aukščiausias liūčių sezonu (gruodį–kovą). Ežero vandens lygis palaipsniui krenta – pakrantėse likusios terasos rodo buvusio ežero kranto vietas. Vandens rūgštingumas – 7,9–8,6 pH. Deguonies kiekis – 1,83–5,03 mg/l. Vandens cheminė sudėtis panaši į vandenyno. Svarbiausi pakrančių miestai: Punas, Jungujas, Desagvaderas (Peru), Kopakabana, Gvakis (Bolivija). Titikakos pietinėje pakrantėje yra senovės miestas Tiahuanakas. Ežero šiaurės vakarinė dalis priklauso Titikakos rezervatui (plotas 362 km²), vakarinė pakrantė įtraukta į Ramsaro vietovių sąrašą. Ežeru kursuoja keltas Punas–Gvakis, gabenantis traukinius.