Akultūracija
Akultūracija (angl. acculturation) – antropologijoje, sociologijoje, psichologijoje vadinamas procesas, kurio metu dėl ilgalaikių ir tiesioginių kontaktų tarp skirtingų kultūrinių grupių viena iš jų perima visą arba dalį kitos kultūros. Paprastai poveikis yra abipusis, tačiau dažniausiai galima išskirti dominuojančią grupę, kurios kultūrą ir vertybes perima kitos grupės. Akultūracijos poveikyje vykstantys pasikeitimai gali būti laiko požiūriu ilgai trunkantys, besitęsiantys kelias kartas. Vienai iš kultūrinių grupių visiškai perėmus kitą kultūrą kalbame apie asimiliaciją (pvz., imigrantai naujoje valstybėje), kuri susijusi ir su grupinio identiteto pasikeitimu. Imigrantų akultūracija priklauso nuo imigranto vidinės grupės ir visuomenės (išorinės grupės) nuostatų. Jei nuostatos apie savo grupę yra labai teigiamos ir nuostatos apie išorinę grupę yra labai neigiamos (tipiškas etnocentrizmo atvejis) akultūracija dažniausiai yra atmetama, jai priešinamasi ir ji vyksta žymiai lėčiau. Priešingu atveju akultūracija vyksta žymiai sparčiau ir sėkmingiau. Akultūracijos procesą XIX–XX a. sandūroje pradėjo tyrinėti JAV etnografai. XX a. ketvirtajame dešimtmetyje tyrimus išplėtojo JAV antropologai ir sociologai, nagrinėję baltųjų kultūros įtaką indėnams ir juodaodžiams. Nuo 8 dešimtmečio tyrinėjimai pritaikyti tarpkultūrinėje psichologijoje atsižvelgiant į migrantų, pabėgėlių ar kolonizuotų teritorijų gyventojų kultūrinę ir psichologinę adaptaciją. Pastarieji išskyrė keturias skirtingas mažumų akultūracijos strategijas: integraciją, asimiliaciją, separatizmą, marginalizaciją.