Vokietijos–TSRS karas
Vokietijos–Sovietų Sąjungos karas, Antrojo Pasaulinio karo Rytų frontas (rus. Великая Отечественная война; 1941 m. birželio 22 d. – 1945 m. gegužės 9 d.) – karas tarp Sovietų Sąjungos iš vienos pusės ir nacistinės Vokietijos bei jos sąjungininkių (Italija, Rumunija, Bulgarija, Vengrija, Slovakija, Suomija, Kroatija) – iš kitos. Pasibaigė Raudonosios armijos pergale ir Trečiojo reicho kapituliacija. Svarbi Antrojo pasaulinio karo dalis. Nuo karo pradžios per pirmuosius trejus metus Rytų fronte veikė 90 proc. visų Vermachto sausumos pajėgų, neskaitant kitų „Ašies“ šalių karinių pajėgų. Po Sąjungininkų išsilaipinimo Normandijoje 1944 m. birželį, Rytų fronte tebekovojo apie du trečdalius Vermachto pajėgų. Rytų fronte vyko didžiausi Antrojo pasaulinio karo sausumos ir oro mūšiai. Trečiojo reicho vadovybė, tikėdamasi „žaibiško karo“ strategijos sėkmės, parengė karo prieš Sovietų Sąjungą planą, vadinamąją „Direktyva Nr. 21. Planas „Barbarosa“. Karo prieš Sovietų Sąjungą tikslu laikyta sovietų valstybės sunaikinimas, jos resursų užvaldymas, fizinis dalies gyventojų sunaikinimas ir šalies dalies iki Uralo „germanizavimas“. Sovietų Sąjungos gyventojams karas tapo kova už tėvynę. Karo prieš Sovietų Sąjungą metu Trečiasis reichas ir jo sąjungininkai Europoje patyrė didžiulius nuostolius: Vermachtas ir sąjungininkai prarado 80 proc. karinių dalių, buvo sunaikintos 607 divizijos, Sovietų Sąjunga išstūmė vokiečius iš savo teritorijos ir užėmė Vidurio ir Rytų Europos šalis.