Radha
Radha (skr. राधा = IAST: Rādhā) – hinduizmo vaišnavistinėje pasaulėžiūroje laikoma Krišnos intymiausių žaidimų (lyla) dalyvė, piemenaitė (gopė), vaikystės draugė. Laikoma tobula atsidavusiąja ir garbinama kaip jo amžinoji mylimoji ir neatskiriama jo dievystės pusė. Garbinama tokiais vardais kaip Radhika („mažoji Radha“), Radharanė („karalaitė Radha“), Prija („mieloji“). Puranose minima, kad Radha gimusi Varšanoje (netoli Vrindavano) piemens Vrišabhanaus ir Kirtidos šeimoje. Vardą Radha, neminimą „Bhagavata puranoje“ ir „Višnaus puranoje“, išpopuliarino dainos ir ypač XII a. Indijos poeto Džajadevos poema „Gytagovinda“. Jos kulto teologiniai mokymai susiklostė dar po kelių šimtmečių kilus bhakčio sąjūdžiams. Nors Radha svarbi daugelyje vaišnavizmo krypčių, jos kultas ypač ryškus gaudyja vaišnavizme ir iš jo kilusiame ISKCON judėjime. Ten Radha su Krišna laikoma nedaloma vienove (garbinama kaip viena dievybė Radha-Krišna), priimančia skirtingus kūnus tam, kad galėtų mėgautis savo žaidimų saldybe, kurią kursto išsiskyrimo (viraha) su mylimuoju baimė. Radha gaudija vaišnavams yra hladini šaktė – Krišnos vidinės mėgavimosi galios įsikūnijimas, o jų sąjūdžio pradininkas Čaitanja laikomas bendru Radhos ir Krišnos įsikūnijimu viename asmenyje. Nimbarkos mokyme Radha ir Krišna laikomi deivės Lakšmės ir Višnaus kaip Narajanos pavidalais, jų meilės santykiai nusakomi kaip santuokiniai santykiai. Hit Harivamšos (XVI a.) įkurta radhavalabhininkų mokykla, kuriai svarbiausi yra Radha ir Krišnos meilės žaidimai giraičių pavėsyje (nikundža lyla), teigia, kad ji yra aukštesnė dvasinė tikrovė už Krišną. Radhos kultas labiausiai paplitęs šiaurės Indijoje, Bradžo regione (Utar Pradešas). Radhos ir Krišnos meilės motyvas gausiai naudojamas klasikinėje Indijos poezijoje, vaizduojamuosiuose menuose. Radhos gimimo dienos šventė (Radhaštamė) švenčiama bhadros mėnesio (rugpjūtis–rugsėjis) šviesiosios mėnulio pusės 8 dieną. Žodis rādhā reiškia „sėkmė, gera klotis, malonė“.