Nanakas
Guru Nanakas Devas (pandž. ਗੁਰੂ ਨਾਨਕ ਦੇਵ = Gurū Nānak Dēv; g. 1469 m. balandžio 15 d. – m. 1539 m. rugsėjo 22 d.) – indų dvasinis mokytojas (guru), poetas, sikhizmo religijos pradininkas. Pandžabe jis garbinamas ne tik sikhų, bet ir musulmonų bei hinduistų. Apie jo gyvenimą žinoma iš pasakojimų rinkinio, vadinamo Janamsākhīs. Tiesa, dauguma pasakojimų sukurti jau po Nanako mirties. Gimė Rai Bhoi Di Talvandyje (dab. Nankana Sahibas, netoli Lahoro), valdininko šeimoje. Pasak tradicijos, kartą vaikystėje Nanakas nuskendo Kali Beino upėje, bet po 3 dienų pasirodė, ir pasakė, kad „ten nėra nei hindų, nei musulmonų“. Tada Nanakas pradėjo skleisti savo mokymą, kuris išsirutuliojo į sikhizmą. Guru Nanakas atliko keletą didelių kelionių – pirmosios metu keliavo link Bengalijos ir Asamo, antrosios – per Tamilnadą į Šri Lanką, trečiosios – per Kašmyrą, Ladaką į Tibetą, ketvirtosios – į Bagdadą ir Meką. Nanakas vedė Batalos ryžių pardavėjo dukterį Sulakni ir susilaukė dviejų sūnų – Šričando ir Lakšmidaso. Tačiau jiems savo guru papročio neperdavė, o titulą perleido savo ištikimam mokiniui Angadui. Nanako mokymai, užrašyti poetiškai, įtraukti į sikhų šventraštį Guru Granthą. Nanakas mokė, kad Dievas yra vienas, neperprantamas ir neturintis savybių (šis mokymas priskiriamas nirgun bhakti atšakai), bet besireiškiantis visose religijose. Pabrėžė savanaudiškumo atsisakymą, nepalaikė asketizmo, bet palaimą siejo su Dievo savybių šlovinimu, sąžiningu ir doru elgesiu.