Filidoro gynyba
Filidoro gynyba – šachmatų debiutas, kurio ėjimai: Pavadintas XVIII a. žaidėjo F. Filidoro vardu. Filidoro gynyba turi patikimo, bet neambicingo debiuto reputaciją. Baltieji paprastai žaidžia 3.d4, kadangi po keleto kitų ėjimų juodieji gali greitai išlyginti jėgas eidami 3…f5. Po 3.d4 juodieji turi keletą ėjimų. Vienas iš labiau paplitusių – 3…ed, senas, pamirštas ėjimas, kuris vis labiau populiarėja. Po 4.Žxd4 Žf6 5.Žc3, juodieji paprastai žaidžia …Re7 ir 0-0. Po šių ėjimų juodieji turi patikimą, bet pasyvią poziciją. Kita galimybė - bandyti atlikti fianchetto manevrą rikiu į g7 (Bentas Larsenas taip žaidė keliose partijose, taip pat ir lygiosiose su Michailu Taliu 1969) Dar vienas juodųjų pasirinkimas – išlaikyti įtampą centre ir išbandyti planą su ...Žbd7, …Re7 ir …c6. Šis planas vadinamas Hanhamo variantu ir buvo mėgstamas Nimcovičiaus. Įprastas tęsinys – 3…Žf6 4.Žc3 Žbd7 5.Rc4 Re7 6.0-0 (6.Žg5 – įdomi alternatyva: po 6…0-0 7.Rxf7+ Bxf7 8.Že6 Ve8 9.Žxc7 Vd8 10.Žxa8 baltieji turi figūrų persvarą, bet juodieji gali išvystyti stiprią ataką, pavyzdžiui, 10…b5 11.Žxb5 Va5+) 6…0-0 7.a4 (prevencija prieš …b5) 7…c6) Agresyvesnis juodųjų variantas – 3…f5 (po 3.d4), ėjimas, kurį rekomendavo pats Filidoras. Šiame tęsinyje pozicija tampa atviresne nei kituose variantuose. Juodieji neturėtų žaisti 3…Rg4?, nes būtų priversti keisti rikį į žirgą ir prarastų laiko po 4.de Rxf3 5.Vxf3 de 6.Rc4, o po jo 7. Vb3. „Natūralus“ 6…Žf6 kainuoja pėstininką. Taip buvo žaidžiama įžymiame „operos dėžės žaidime“, kai Polas Morfis baltaisiais atsisakė kirsti pėstininką, bet išlaikė stiprią iniciatyvą po 7…Ve7 8.Žc3 Baltųjų alternatyva – žaisti 3.Rc4 ir arba atidėti d4, arba pamiršti jį visai ir vietoj to žaisti d3. Nuo 2004 m. nėra aukšto lygio žaidėjų, kurie naudotų Filidoro gynybą reguliariai, nors Etjenas Bakro ir Liviu-Dieter Nisipeanu kartais ja eksperimentuoja. Filidoro gynybos ECO kodas - C41.