Tamangai
Tamangai (šiaurės rytuose – murmai) – Himalajų priekalnių tauta, gyvenanti vidurio ir rytų Nepale: Gandako aukštupyje (Langtange), kalnų rajonuose aplink Katmandu slėnį, į pietus nuo Katmandu slėnio nuo Gandako vidurupio iki Sun Kosio upės, tarp šerpų. Tibeto pasienyje (nuo Karnalės aukštupio iki Bherės upės) vadinasi lama-tamangais. Tamangų kalba (murmų, ishangų) priklauso kinų-tibetiečių kalbų šeimai. Taip pat vartoja nepalių kalbą (apie Katmandu slėnį), tibetiečių kalbą (Tibeto pasienyje). Išpažįsta Tibeto budizmą, kuris tampiai persimaišęs su vietinėmis kalniečių religijomis (bon). Tamangų kilmė neaiški: pasak vieno požiūrio, jie atsikėlė iš pietų Tibeto iki įkurdami ten valstybę (VII a.), pasak kito – tamangai yra raitųjų tibetiečių būrių, vėlyvaisiais viduramžiais patekusių į Nepalą, palikuonys. Kartais tamangai siejami su „Mahabharatoje“ minimais tamarais. Tradiciškai tamangai verčiasi žemdirbyste (kukurūzai, ryžiai, soros, bulvės), laiko gyvulius (smulkieji ir stambieji raguočiai). Taip pat dirba samdomąjį darbą, verčiasi prekyba, amatais, krovinių gabenimu. Tamangų tradicinis namas su pintomis ir apteptomis sienomis, vienaaukštis, dvišlaičiu stogu, bet dabar išstumiamas vakarų nepalietiškojo dviaukščio būsto su veranda. XIX a. aplink Katmandu slėnį statė namus ant polių su šiaudiniais stogais. Vyrų rūbas – marškiniai (daura), vilkimi virš strėnjuostės, aprišti plačia balta juosta, striukė iš veltinio (bakhu), ant galvos rišasi ilgą šaliką, kurio galu dengia kaklą ir nuleidžia per petį. Moterys vilki koftą su ilgomis rankovėmis, nedurstytą sijoną, šaltuoju metų laiku – skraistę (barką). Sega gėlės pavidalo auskarus į nosį. Tamangai skirstosi į patrilinijines egzogamines gimines (ri) ir 2 gausius būrius – bara tamangus ir athara tamangus (sutinkami ne visur). Miestuose paveikti kastų sistemos. Tikyboje svarbus protėvių kultas, magija, šamanizmas (ypač šiaurėje). Tamangų moteris Tamangų moters auskarai Tamangų lama Tamangų kaimas