Limbai
Limbai (nep. लिम्बु  = Limbu, sav. Yakthung – „jakų piemuo“) – kiratų tauta, gyvenanti Himalajų priekalnėse: rytų Nepale (Limbuvane, esančiame tarp Aruno upės ir Singalilio kalnagūbrio), Indijoje (daugiausia Sikime, Dardžilinge), Butane. Limbų kalba yra viena iš kiratų kalbų, priklausančių kinų-tibetiečių kalbų šeimai. Turi keletą tarmių (fedopijų, fagurajų, tamarkholėjų). Naudoja savitą limbų raštą. Išpažįsta tradicinę tikybą (mundhum), tantrinį hinduizmą, Tibeto budizmą. Limbai save kildina iš senųjų kiratų. Rašytiniuose šaltiniuose nuo XVIII a. minimi Limbuvano vadai. Po to, kai XVIII a. vid. Limbuvaną prisijungė Nepalas, į limbų žemes pradėjo sparčiai keltis khasai (nepalai). XIX a. antroje pusėje limbai savo žemėse jau sudarė mažumą, tačiau asimiliacijai nepasidavė. Tradiciškai verčiasi lydimine žemdirbyste (kukurūzai, soros, kviečiai, bulvės, daržovės, ryžiai), laiko gyvulius (stambieji ir smulkieji raguočiai, kiaulės, paukščiai), medžioja su lanku ir strėlėmis, kartais su nuodais. Plinta terasinė žemdirbystė. Limbų gyvenvietė padriko išdėstymo. Būstas vieno aukšto, vienos patalpos, iš neapdirbto akmens. Stogas dvišlaitis, iš šiaudų ir žolės. Įėjimas per verandą, per plačiąją namo pusę. Grindys – asla, sienos iš apačios aptepamos raudonu moliu, iš viršaus baltinamos. Langų nėra, arba jie uždengiami. Židinys be dūmtraukio. Būna ir dviejų aukštų akmeninių namų su balkonu antrame aukšte ir dvišlaičiu stogu. Tradicinis rūbas daugiausia vilnonis – moterys vilki durstytus sijonus, koftas, šiltus apdangus ant galvos ir pečių; nešioja metalinius papuošalus (disko pavidalo antkakčiai, žiedai nosyje, stambūs, plokšti auskarai, sunkios apyrankės. Išlikęs skirstymasis į gentines-giminines grupes. Šeima mažoji, kartais – didžioji. Santuoka dažniausiai monogaminė. Tikyboje svarbus protėvių kultas, gausu animizmo, šamanizmo bruožų, turi savo žynius. Limbų vyras ir moteris (XIX a. pab.) Limbai šoka dhannačo šokį Limbų būgnininkas iš Sikimo Limbų moterys