Baltarusijos kultūra
Baltarusijos kultūra formavosi daugelį tūkstantmečių, dėl daugybės įvairių aplinkybių, tokių kaip fizinė aplinka, etnografinė kilmė, pagonybė, atkeliavusi stačiatikybė ir religijų įvairovė (krikščionybė, judaizmas ir islamas). Vakarų įtaką Baltarusijos kultūrai šalis pajuto kartu su Magdeburgo teise – teise, leidžiančią miestams turėti savivaldą. Ši teisė galiojo keturioliktame ir penkioliktame amžiuje, daugumoje miestų, įskaitant Brestą, Gardiną, Slucką ir Minską. Savivalda ne tik palengvino kelią užmegzti ryšius su vakarų Europa, bet ir išaugino pasitikėjimą savimi, verslo ryšius ir civilinės atsakomybės pojūtį. 1517- 1519 m. Pranciškus Skorina išvertė Bibliją į senąją bažnytinę slavų kalbą. Dėl komunistinio režimo, Skorinos darbas nebuvo pakankamai įvertintas, bet nepriklausomoje Baltarusijoje, dėl jo humanistinių idėjų, tapo įkvėpėju tiek kylančiai tautinei sąmonei, tiek baltarusių kalbos propagavimui. Nuo keturiolikto iki septyniolikto amžiaus, kai vakarų Europoje vyravo humanizmas, Renesansas ir Reformacija, vakarų idėjos buvo jaučiamos ir Baltarusijoje, tiek dėl prekybinių ryšių, tiek dėl didikų ir miestiečių sūnų mokymosi vakarų universitetuose. O Reformacija ir Kontrreformacija prisidėjo prie spaustuvių bei mokyklų kūrimo. Baltarusijos literatūros ir valstybingumo idėjų plėtojimas buvo sutraukti į Jankos Kupalos ir Jakubo Kolaso literatūrinius darbus. Šių poetų darbai, kartu su kitų žymių rašytojų darbais, tapo moderniosios Baltarusijos literatūros klasika, dėl plačiai aptarinėjamų ūkinių temų (mat tais laikais kaimas buvo bene vienintelė vieta, kur buvo galima išgirsti baltarusių kalbą) ir dėl modernios baltarusių literatūrinės kalbos. Po nepriklausomybės, 1990 m., dauguma autorių ir toliau rašė apie kaimo žmonių gyvenimą. Kitaip nei literatūra, susifokusavusi į kaimo gyvenimą, kitos kultūros sritys – tapyba, skulptūra, muzika, kinas ir teatras – centralizavosi į miesto kasdienybę.