Indo-graikų karalystė
Indo-graikų karalystė – valstybių konfederacija Šiaurės Indijoje, gyvavusi 180 m. pr. m. e. – 10 m., kurią valdė graikų valdovai, Eutidemo dinastijos tęsėjai. Pagrindinė konfederacijos dalis buvo Indijos subkontinento šiaurės vakaruose (ypač dab. Pakistane), tačiau jos teritorija apėmė ir dalį dabartinio Afganistano. Susidarė plečiantis Graikų-baktrų karalystei. Karalystę įkūrė Demetrijus I, graikų-baktrų valdovo Eutidemo I sūnus. Demetrijus įsiveržė į Šungų Magadhą ir atplėšė iš jos vakarines teritorijas. Ilgainiui šios teritorijos de facto atsiskyrė nuo karalystės kaip atskira valstybė, o galutinai de jure ėmė egzistuoti visiškai nepriklausoma nuo 130 m. pr. m. e. Žlugo nuo indo skitų antpuolių. Konfederacijos politinis ir kultūrinis centras 160–70 m. pr. m. e. buvo Gandharos regionas. Sostinės buvo Taksila (vadinama Sirkapu), Puškalavati. Kušanų imperijos bendralaikės buvo Šungų dinastija, valdžiusiai rytuose, ir Satavahanų imperija pietuose.