Savireguliacija
Savireguliacija, Homeostazė (graikiškai μοιοστάση 'lygi, pusiausvyra būklė') atviros sistemos sugebėjimas grįžtamojo ryšio pagalba išlaikyti vidinį sistemos stabilumą, atsižvelgiant į aplinkos pokyčius. 1929 savireguliacijos sąvoką pasiūlė Walter Cannon. Savireguliacija kaip procesas gali vykti bet kurioje sistemoje (darinyje, susidedančiame bent iš dviejų elementų, susijusių tarpusavio sąveikos ryšiais). Autoreguliacijos proceso pagrindas yra grįžtamasis ryšys tarp sistemos sudėtinių dalių (posistemių, subjektų, elementų). Jis vyksta savaime (lot. eo ipso) – be išorės pagalbos, iš vidaus, sistemos viduje. Savireguliacija pasireiškia įvairiose (techninėse, socialinėse, biologinėse) sistemose. Skirstymas į savireguliaciją ir išorinę reguliacija yra dalinai sąlyginis, kadangi priklauso nuo to, kaip apibrėžiama nagrinėjama sistema. Jei valdanti dalis atsiduria už sistemos ribų - turime išorinę reguliaciją.