Denka
Denka, Dengas (dinkų k. Deng – „lietus“) – dangaus, lietaus, derlingumo dievas dinkų mitologijoje. Motina – deivė Abuk. Laikytas ir aukščiausiojo dievo sūnumi. Nuerai Denką laikė svetima dievybe, ligų nešėju. Denka laikytas tarpininku tarp žmonių ir aukščiausiojo dievo Njaličo. Denka su pastarąja dievybe buvo glaudžiai susijęs. Kai kada šie dievai tapatinti, Denka laikytas dievu kūrėju, dinkų protėviu. Tikėta, kad gyvybę teikiantis lietus yra Denkos apraiška, tačiau buvo manoma, jog Denka atsakingas ir už mirtį bei nuniokojimą. Sietas su griaustiniu ir žaibais, įsivaizduota, kad žaibai – Denkos lazda. Apie žmones, į kuriuos trenkė žaibas, buvo sakoma, kad Denka jiems lazda smogė į galvą. Medžiai, į kuriuos trenkė žaibas, buvo Denkos kulto vietos. Denkai aukoti gyvūnai, ypač tie, kurių spalva priminė šviesų dangų su tamsiais debesimis arba aptemusį dangų, skrodžiamą žaibų. Pasak mito apie Denką, iš dangaus pasirodžiusi nėščia moteris. Ta proga žmonės ėmę švęsti, moteriai pastatę namą. Po kurio laiko jai gimęs berniukas su tiek dantų, kiek turi suaugęs žmogus. Be to, jis verkęs kraujo ašaromis. Moteris pareiškusi žmonėms, kad berniukas būsiąs jų vadas, o jai kalbant, iš dangaus šniokštęs lietus. Dėl to berniukas ir buvo pavadintas Dengu. Pasakojama, kad jis valdęs daug metų, o senatvėje pranykęs audroje.