Safavidų dinastija
Safavidų dinastija (pers. سلسلهٔ صفويان‎; azer. Səfəvilər imperiyası,صفویلر) buvo viena svarbiausių Irano dinastijų. Jie valdė vieną didžiausių Irano imperijų po to, kai musulmonai užėmė Persiją, ir šiizmo Dvylikos mokymą paskelbė oficialia imperijos religija. Tai buvo vienas svarbiausių žingsnių Islamo istorijoje. Safavidai valdė 1501–1722 m. ir trumpai sugrįžo į valdžią 1729–1736 m. Savo galios viršūnėje Safavidai valdė dabartinį Iraną, Azerbaidžaną, Armėniją, didžiąją dalį Irako, Gruzijos, Afganistano ir Kaukazo, taip pat kai kurias Turkijos, Pakistano, Tadžikijos ir Turkmėnijos dalis. Safavidų Iranas buvo viena iš musulmoniškų parako imperijų kartu su Osmanų imperija ir Mogolų imperija. Safavidai kilo iš sufizmo ordino Safavijos, kuris buvo įkurtas Azerbaidžano Ardebilio mieste. Ordino įkūrėjai buvo įvairių tautų. Safavidai užėmė visą Didįjį Iraną, patvirtino iraniečių tapatybę, nes buvo pirmoji vietinė dinastija nuo Sasanidų laikų, suvienijusi šalį. Nepaisant jų nuvertimo 1736 m. jų palikimas išliko, nes jie atkūrė Persijos ekonomiką, įkūrė valstybę paremta efektyvia biurokratija, rėmė meną ir architektūrą.