Gvaitekaso salynas
Gvaitekaso salynas (isp. Archipiélago de las Guaitecas, islas Guaitecas) – salynas Čilės pietuose, Patagonijoje, prie pietrytinių Ramiojo vandenyno krantų. Driekiasi tarp Čilojės salos šiaurėje ir Čakao sąsiaurio pietuose. Tai Čonoso salyno šiaurinė dalis, bei dar didesnio Čilės salyno dalis. Sudaro kelios didesnės salos – Gran Gvaiteka, Dangun Žengimo sala (Asensjonas), Klotildė, Betekojis, Elvira, Mulčėjus – bei daug smulkių salelių. Salos kalnuotos, esančios arčiausiai atviro vandenyno daugiausia be augalijos, o toliau rytuose – apaugusios miškais. Gvaitekaso salose gyveno indėnai čonai. 1553 m. salas pasiekė pirmasis europietis – ispanų jūrininkas Fransiskas de Uljoa. XVIII a. pab., ispanams baiminantis britų antpuolių, čonai iškeldinti į Čiloję, ir salynas liko negyvenamas. Čia lankydavosi žvejai, medkirčiai, medžiotojai iš Čilojės, aplinkinius vandenis tyrinėjo jūrininkai. 1860 m. Dangun Žengimo saloje Melinkos gyvenvietę įkūrė iš Lietuvos teritorijos kilęs vokietis Felipė Vesthofas, pradėjęs salyne kirsti čilkadagius (Pilgerodendron uviferum). Gvaitekaso salynas administraciškai priklauso Aiseno regionui ir provincijai, Gvaitekaso komunai. 2017 m. salyne gyveno 1843 gyventojai. Visi buvo susitelkę Dangun Žengimo saloje – Melinkos gyvenvietėje ir Repoljalio viensėdžiuose. Didelė dalis gyventojų čilojiečių-viličių kilmės.