Pultusko mūšis (1703)
Pultusko mūšis – 1703 m. gegužės 2 d. (balandžio 21 d. pagal Švedijos kalendorių) prie Pultusko (dab. Lenkija) įvykęs ginkluotas susirėmimas tarp Švedijos imperijos ir Abiejų Tautų Respublikos pusėje kovojusių Saksonijos kunigaikštystės karinių pajėgų, vienas Didžiojo Šiaurės karo mūšių. 1703 m. žiemos pabaigoje Saksonijos feldmaršalo Adamo fon Šteinau (vok. Adam Heinrich Graf von Steinau) vadovaujamas Saksonijos korpusas, kurį sudarė maždaug 4000 kavaleristų, įsitvirtino prie Vakarinio Bugo upės. Balandžio pabaigoje, užėmę Varšuvą, švedai ties Mazovijos Novy Dvuru pastatė pontoninį tiltą ir, įveikę saksų forpostus, forsavo Narevą bei pajudėjo į vakarus. Dėl gausių upių ir prastų kelių švedų pėstininkai ir artilerija atsiliko. Pasiekęs miestą Karolis nusprendė netikėtai atakuoti saksus. Gegužės 2 d. auštant Karolio XII vadovaujamos apie 2000 raitelių pajėgos, išvykusios iš Varšuvos pasiekė Pultuską. A. Šteinau neįvertino švedų pajėgų dydžio ir tikėjosi tik nedidelių kautynių. Saksonijos korpusas buvo sumuštas ir priverstas trauktis. Šteinau mėgino pasislėpti mieste, tačiau saksus persekiojęs Buchvaldo vadovaujamas dragūnų pulkas į miestą įsiveržė kartu su besitraukusiais saksais ir sukliudė suformuoti naują gynybos liniją. Nesugebėję persigrupuoti gynybai saksai toliau traukėsi link tilto per Narevo upę. Tiltas buvo susprogdintas pagrindinėms saksų pajėgoms dar nespėjus persikelti. Nepersikėlę ir mieste likę saksų daliniai kapituliavo; kai kuriuose šaltiniuose nurodoma, kad buvo išžudyti. Švedai greitai atstatė tiltą ir jų kavalerija tęsė saksų persekiojimą. Švedų nuostoliai siekė tik 18 žuvusių karių bei apie 40 sužeistų, o saksų – apie 200 žuvusių, apie 800 sužeistų ir apie 600 belaisvių. Po mūšio švedai įsitvirtino centrinėje Lenkijoje, o gruodžio mėn. užėmė ir Torūnę.