Konstantinopolio II susirinkimas
Konstantinopolio II susirinkimas – penktasis Visuotinis Bažnyčios susirinkimas, įvykęs 553 m. Konstantinopolyje. Susirinkimą sušaukė Bizantijos imperatorius Justinianas I, siekdamas išspręsti ginčą dėl trijų graikų teologų Teodoro Mopsuestesiečio, Teodoreto Kyriečio ir Ibo Edesiečio nestorijoniškų raštų, kurių nepasmerkė Chalkedono susirinkimas. Susirinkimas prasidėjo gegužės 5 d. Iki jo pabaigos birželio 2 d. įvyko aštuoni posėdžiai. Pirmininkavo Konstantinopolio patriarchas Eutychijus. Paskutiniame posėdyje priimtą nuosprendį, smerkiantį vadinamąsias „tris pastraipas“ pasirašė 165 vyskupai. Buvo priimta keturiolika anatemų prieš „tris pastraipas“. Kartais šiam susirinkimui priskiriamos dar devynios anatemos prieš Origeno skelbtą mokymą apie sielos preegzistenciją. Susirinkimas paskelbė anatemą T. Mopsuestiečiui ir jo raštams, T. Kyriečio raštams (nukreiptiems prieš Kirilą) ir I. Edesiečio laiškui Mariui Persui. Tačiau greitai (dar iki susirinkimo pradžios) taip vadinti imta pačius raštus, o ne jiems skirtas anatemas. Teodoras, Teodoretas ir Ibas buvo pasmerkti „Efezo plėšikų sinode“, tačiau buvo išteisinti, pasmerkę Nestorijų, Chalkedono susirinkime. Reikalą komplikavo tai, kad jie visi jau buvo seniai mirę. Susirinkimas pasmerkė monofizitus, teigusius, kad Jėzus Kristus turėjo tik vieną prigimtį, tačiau tiksliai nesuformulavo doktrinos apie J. Kristaus žmogiškąją prigimtį. Dėl to vėliau atsirado monoteletų erezija. Susirinkimo nutarimus patvirtino popiežius Vigilijus.