Bugiai
Bugiai (sav. ᨈᨚ ᨕᨘᨁᨗ = To Ugi) – Pietryčių Azijos tauta, gyvenanti Indonezijoje (daugiausia Sulavesio pietvakariuose, taip pat šios salos pietuose, rytų Kalimantane, Riau saloje, Malakos sąsiaurio pakrantėse). Taip pat gyvena Malaizijoje, Singapūre. Populiacija – virš 6 mln. žmonių. Kalba bugių kalba (austroneziečių šeima), taip pat indonezietiškai. Dauguma – musulmonai sunitai. Bugiai ir jiems giminingi makasarai I tūkstm. – II tūkstm. pr. patyrė kultūrinę ir politinę Vakarų Indonezijos hinduistinių valstybių įtaką. Bugiai garsėjo kaip geri prekybininkai ir jūrininkai. Bugių visuomenė hierarchizuota, praktikuojama endogamija. Bugiai nuo XV a. turi raštą, gausią literatūrą, epus („La Galigo“ ir „Menrurana“), filosofinę raštiją, istoriografiją. Nuo XV–XVI a. iki XIX a. pradžios turėjo valstybinių junginių (Bonė, Luvu, Vadžo, Sopengas ir kt. karalystės Sulavesyje). XVII a. priėmė islamą (dalis iki pat XX a. pr. išlaikė protėvių tikybą). XX a. bugiai asimiliavo Sulavesio autochtonus toalus (Tau Taa Wana). Pagrindinis verslas – žemdirbystė (ryžiai, kukurūzai, kokospalmės, kava, tabakas), dar verčiasi žvejyba ir gyvulininkyste (buivolai, galvijai, arkliai, ožkos). Tradiciniai amatai – audimas, pynimas, kalvystė, juvelyrika, valčių gamyba. Dabar dirba turizme, prekyboje, ūkiuose, pramonėje. Tradiciškai stato karkasinius būstus ant polių, dažniausiai iš bambuko, rečiau medinius. Yra veranda, vidinės pertvaros – iš demblių. Vyrai vilki sarongą, trumpas kelnes, raištį ant galvos, dabar – vakarietiškus rūbus. Aukštųjų kastų vyrai nešiodavo ilgus plaukus. Bugių virtuvei būdingi patiekalai iš ryžių, žuvies (šviežios, džiovintos, fermentuotos), per šventes valgo mėsą (vištieną, buivolieną), geria palmių vyną (saguerą). Išlikęs kastinis-luominis susiskaidymas. Išlaikę muzikinį, šokių folklorą, jaunimo varžytuves. Populiarios gaidžių peštynės. Turi šamanus (bissu), ikiislaminė mitologija išlikusi epuose. Bugių šamanas bissu Bugių vaikai (XIX a. pab. – XX a. pr.) Tradicinis bugių namas Pietų Sulavesyje Bugių šokėjos