Šveplavimas (rašyba)
Šveplavimas, taip pat švepla kalba – tarp interneto vartotojų paplitęs rašymas lietuvių kalba nenaudojant rašmenų su diakritiniais ženklais. Valstybinės lietuvių kalbos komisijos vertinimu be diakritinių ženklų pateikti ("šveplai" parašyti) užrašai neatitinka bendrinės kalbos normų, priskiriami kalbos klaidoms. Kompiuterininkų teigimu, nėra pateisinamų priežasčių nenaudoti lietuviškos abėcėlės. Lietuviškas tekstas koduojamas tarptautine universalia sistema „Unicode“, kurios nepalaiko tik seniausi telefonai. Švepla rašyba gali būti suprantama kaip nepagarba raštui, kalbai, kultūrai. Dauguma lietuviškų rašmenų nėra unikalūs. Lietuvių kalbos abėcėlė turi devynias savitąsias raides: ą, č, ę, ė, į, š, ų, ū, ž. Kai kurios iš tų raidžių sutinkamos ir kitose kalbose: ą ir ę – lenkų, č, š ir ž – latvių, čekų, kroatų, slovėnų, ū – latvių, į – navachų. Tik lietuvių yra vartojamos raidės ė, ų. Kita vertus, švepla kalba nerodo nepagarbos, o tiesiog gali būti ribotų IT galimybių pasekmė, kuomet „taisyklingo“ e-laiško gavėjas seno modelio įrenginyje jo gali išvis nesuprasti. Renkant tekstą lietuviškomis raidėmis iš tiesų galima užtrukti ilgiau, bet užduočiai palengvinti galima taikyti mygtukiniame telefone įjungus žodžių nuspėjimo funkciją, vadinamąją T9 (Text on 9 keys), o išmaniajame – įdiegus papildomus klaviatūros išdėstymus su patogiai pasiekiamais lietuviškais rašmenimis. Kitas dažnas argumentas prieš taisyklingą rašymą – didesnė lietuviškų pranešimų kaina. Iš tikrųjų, specifiniai lietuviški rašmenys koduojami kitaip, į juos telpa mažiau simbolių, negu į šveplus – vos 70 vietoje 160-ies.