Girionių parkas
Girionių dendrologinę vertę turintis parkas – valstybės saugomas parkas, esantis į pietryčius nuo Kauno, ties Kauno miesto ir rajono riba, Girionyse. Parkas veši Nemuno slėnio kairiajame krante, bei vaizdingoje, dambų ir slėnių išraižytoje viršutinėje terasoje, buvusių Raguolių ir Pakalniškių kaimų žemėse. Parkas driekiasi marių pakrante, kur rytų pusėje ribojasi su Miškų ir aplinkos inžinerijos kolegijos teritorija, iki Laumėnų gatvės, Raguolių miško, vakarinėje – su Vaišvydava, kur apima Pakalniškių piliakalnį ir už jo į miesto pusę, kurioje yra tik nedidelė dalis – apie 0,5 ha šio parko, o visas parkas siekia 104,45 ha. Girionių parkas yra didžiausias pokario metais įveistas ir vienas jauniausių parkų Lietuvoje. Jo 104,4 ha plotas (o kartu su Raguolių pušynu, kuris tvarkomas kaip parkas, beveik 250 ha) sąlyginai skirstomas į dvi dalis: miško parką, kuriame vyrauja savaiminių rūšių medžiai ir krūmai, bei dendrologinį parką, kuriame auga daugiau kaip 250 rūšių bei formų medžiai ir krūmai. Dėl ypatingo reljefo ir dėl to, kad netoli yra Kauno marios, parkas įgauna išskirtinę estetinę vertę, todėl jame yra puikios sąlygos tiek rekreacinei, tiek pažintinei ir visuomenės ekologinio ugdymo veiklai. Įrengtas Girionių parko mokomasis-pažintinis takas, vedantis geologų įvertinto Girionių erozinio kalvyno nuokalnėmis ir įkalnėmis. Priešingoje kelio  1902  Vaišvydava–Girionys–Žiegždriai  pusėje įsikūręs Dubravos arboretumas. Parko teritorijoje yra Pakalniškių piliakalnis, taip pat Pirmojo pasaulinio karo liekana – Vaišvydavos blindažas. Kalvų ir kalvelių viršutinėse dalyse dar išlikę Antrojo pasaulinio karo metais iškastų apkasų duobės. Šiam botaniniam gamtos paveldo objektui taikomi bendrieji apsaugos reglamentai, pagal kuriuos draudžiama kasti, arti žemę, perkelti į kitą vietą riedulius, išskyrus atvejus, jei šie darbai susiję su paveldo objektų eksponavimu, naudojimu ar tvarkymu; statyti statinius, nesusijusius su paveldo objektų eksponavimu ar tvarkymu.