Periferinė neuropatija
Periferinė neuropatija (neuron ir gr. pathos – liga) – neurologinis sutrikimas, išsivystantis dėl periferinės nervų sistemos (neuronų aksonų) pažeidimų galvos ir nugaros smegenyse. Ligos simptomai priklauso nuo to, kokio tipo (motoriniai, sensoriniai ar autonominiai) ir kurioje kūno dalyje esantys nervai buvo paveikti. Pažeisti gali būti nebūtinai vieno tipo nervai. Su motorinių nervų pažeidimais paprastai siejami šie simptomai: raumenų silpnumas, spazmai, mėšlungis. Pasitaiko ir pusiausvyros sutrikimų. Sensorinių nervų pažeidimai sukelia deginantį, duriantį skausmą, tirpulį. Dėl autonominių nervų pažeidimų sutrinka nuo valios nepriklausančios organizmo funkcijos: kraujospūdis, širdies veikla, sumažėja prakaitavimas, gali užkietėti viduriai, sutrikti šlapimo pūslės veikla, atsirasti seksualinė disfunkcija. Viena iš pačių dažniausių priežasčių – diabetas (30 % visų atvejų), kiti 30–40 % neuropatijos atvejų laikomi idiopatiniais, t. y. neturinčiais aiškios priežasties. Visais kitais atvejais galimos įvairios priežastys: traumos, infekcijos, netinkama mityba, toksinių medžiagų poveikis, genetiniai sutrikimai. Neuropatijai gydyti vartojami antidepresantai, ypač tricikliniai ir selektyvūs serotonino-norepinefrino reabsorbcijos inhibitoriai, sumažinantys patiriamą skausmą. Neretai skiriami ir antikonvulsantai, kurie sušvelnina skausmą, užblokuodami neuronų kalcio kanalus.