Šeolas
Šeolas (hebr. ‏שְׁאוֹל‏‎ Šəʾōl) – Tanache minima tamsybių vieta, mirusiųjų pasaulis ir požemis, į kurį patenkantys visi mirusieji – tiek teisieji, tiek neteisieji. Tai tylos ir tamsos vieta, atskirta nuo gyvųjų pasaulio ir Dievo. Šeolas dar įvardijamas žeme arba požemio pasauliu, kapu, dulkėmis, avadonu (prapultimi), tyla, Belialo srautais, duobe ar duobės gelmėmis, tamsos karalyste. Šeolo įvaizdyje jaučiama gretimų kraštų mitologijos įtaka. Šeolo gyventojai yra šešėliai (rephaim), bejėgės esybės, netekusios asmenybės bruožų. Visgi buvo tikima, kad tam tikromis aplinkybėmis gyvieji gali su jomis susisiekti. Karaliaus Sauliaus prašymu kerėtoja iš Endoro iškvietusi pranašo Samuelio šešėlį, tačiau tokia praktika buvo uždrausta (Pakartoto Įstatymo 18,10). Nors Tanache Šeolas suprantamas kaip nuolatinė mirusiųjų buveinė, Antrosios Jeruzalės šventyklos laikotarpiu (500 m. pr. m. e. – 70 m. e. m.) ėmė rastis įvairesnių sampratų. Kai kuriuose tekstuose Šeolas laikomas tiek teisiųjų, tiek neteisiųjų buveine, padalinta į atitinkamas dalis. Kituose tekstuose laikoma, kad tai tik bausmės vieta nedoriems mirusiesiems. Talmude, veikiant graikų ir persų tradicijoms, prilyginamas Gihenomai – vietai, kurioje baudžiami nusidėjėliai. Apie 200 m. pr. m. e. Aleksandrijoje išvertus Tanachą į graikų kalbą (Septuaginta), žodis Šeolas buvo išverstas kaip hades (Hadas – požemio pasaulio karalystė ir ją valdantis dievas graikų mitologijoje). Esama nemažai bendrybių tarp Šeolo įvaizdžio Tanache ir Hado, aprašyto Homero kūriniuose.