Megidas
Megidas (hebr. ‏מגידו‏‎ = Megiddo, sen. gr. Μεγιδδώ, Μαγεδών, akad. Magiddu, Magaddu) – senovės Palestinos miestas, stovėjęs dabartiniame Izraelyje, 29 km į pietryčius nuo Haifos, šalia Esdraleono lygumos, prie Megido kibuco. Dėl savo strateginės padėties tai buvo svarbus karinis ir prekybinis centras. Megidas gyvenamas nuo neolito laikų, seniausias kultūrinis sluoksnis datuojamas ~5 tūkstantmetį pr. m. e. Senovėje per Megidą ėjo prekybiniai keliai iš Egipto, Mesopotamijos, Jeruzalės, Finikijos (vadinamasis „jūrų kelias“ Via Maris). 1468 m. pr. m. e. Megidą užkariavo Tutmozio III vadovaujami egiptiečiai. Vėliau izraelitai miestą atkariavo, o karaliaus Saliamono laikais čia įkurtas svarbus karinis centras. Megidą X a. pr. m. e. buvo užkariavęs Egipto faraonas Šešonkas I, o 609 m. pr. e. čia žuvo Judėjos karalius Jošijas, stabdęs faraono Necho II žygį Asirijon (Megido mūšis). Paskutiniai miesto gyvybės ženklai rasti iš maždaug 450 m. pr. m. e. laikotarpio. III a. netoliese pastatyta bažnyčia. 1918 m. ties Tel Megidu įvyko Pirmojo pasaulinio karo mūšis tarp britų ir Osmanų armijų. Megido archeologinė vieta (Tel Megido piliakalnis) pradėta kasinėti nuo 1903–1905 m. Rastos pastatų (įskaitant šventyklą, gausias arklides) liekanos, gausi keramika, ~400 finikietiškų dramblio kaulo dirbinių. Archeologinis kompleksas paskelbtas nacionaliniu parku ir UNESCO pasaulio paveldo objektu (nuo 2005 m.). Nuo Megido pavadinimo Har Məgīddō („Megido kalnas“) kildinamas mitinio pasaulio pabaigos mūšio Armagedono pavadinimas. Kanaanitų vartų liekanos Arklidžių liekanos su loviais Megido liekanos 1948 m. Šulinys Reginys į Izraelio lygumą nuo Megido Tutmozio III pergalės stela iš Megido Rūmų pamatai Dramblio kaulo dirbinys iš Megido