Papraporščikis
Papraporščikis (rus. подпрапорщик) – puskarininkio laipsnis Rusijoje ir kai kuriose kitose valstybėse, aukštesnis už feldfebelį ir žemesnis už praporščiką. Papraporščikio pareigos Rusijos šaulių kariuomenėje po to, kai joje atsirado praporščikai – jaunesnieji karininkai, pradžioje atsakingi už vėliavos nešimą ir saugojimą mūšyje. Praporščikų pagalbininkais skirdavo sumanius uriadnikus. Dėl to papraporščikius imta laikyti vyriausiais puskarininkiais. XVII a. – XX a. pradžioje papraporščikis – vienas iš puskarininkių laipsnių: 1880–1903 m. šį laipsnį gaudavo pėstininkų junkerių mokyklą baigę asmenys, kol jiems dar nesuteiktas karininko laipsnis. 1906–1917 m. – liktinės tarnybos puskarininkiai. 1826–1907 m. papraporščikio laipsnis buvo aukščiausias puskarininkių laipsnis. Vėliau atsirado už jį aukštesnis zauriadpraproščiko laipsnis. Nuo 1826 m. vadinamosios senosios gvardijos papraporščikiai buvo prilyginti armijos paporučikiams, bet nepapuldavo į Rangų lentelę. 1843 m. junkerius prilygino papraporščikiams, junkeriams irgi įvedė tokius pačius antpečius – lygius antpečius, kurių pakraščiai apsiūti siauru auksiniu galionu. Papraporščikiai, paskirti į karininkų pareigas (būrio vadas ir pan.) nešiodavo perpetes (portupėjas) ir kardų ar šaškų temliakus. Iki 1907 m. tokie praporščikai buvo vadinami portupėj–praporščikais. Portupėj–praporščikai buvo prilyginti portupėj-junkeriams.