1800 metų JAV prezidento rinkimai
1800 metų JAV prezidento rinkimai – ketvirtieji JAV prezidento rinkimai, vykę 1800 m. spalio 31–gruodžio 3 dienomis. Šie rinkimai kartais vadinami „1800 metų revoliucija“, juose demokratų ir respublikonų partijos kandidatas viceprezidentas Tomas Džefersonas nugalėjo Federalistų partijos kandidatą, pareigas einantį prezidentą Džoną Adamsą. Rinkimai žymėjo politinį persitvarkymą, atvedusį demokratų ir respublikonų lyderių kartą. Prezidentinės kampanijos metu pagrindiniai politiniai klausimai buvo susiję su Didžiosios Prancūzijos revoliucijos ir kvazikaro pasekmėmis. Federalistai pasisakė už stiprią centrinę valdžią ir glaudžius santykius su Didžiąja Britanija. Demokratai-respublikonai pasisakė už decentralizaciją, valstijų savarankiškumą, kritikavo federalistų įvestus mokesčius. Demokratai-respublikonai taip pat pasmerkė Svetimšalių ir kurstymo maištauti aktus, kuriuos federalistai priėmė siekdami apsunkinti imigrantų tapimą piliečiais ir riboti federalinę vyriausybę kritikuojančius pareiškimus. Demokratai-respublikonai buvo gerai organizuoti valstybiniu ir vietos lygmenimis, o federalistai buvo neorganizuoti ir susiskaldę tarp dviejų pagrindinių lyderių Adamso ir Aleksandro Hamiltono. Adamsas 1796 m. rinkimuose vos nugalėjo Džefersoną. Pagal rinkimų sistemos taisykles, galiojusias iki 12-osios JAV Konstitucijos pataisos ratifikavimo 1804 m., kiekvienas rinkikų kolegijos narys galėdavo skirti po du lygiaverčius balsus, kurių abu galėjo būti skirti arba vienam kandidatui, arba dviems skirtingiems nebūtinai tos pačios partijos kandidatams. Kadangi 1796 m. Džefersonas pagal gautų balsų skaičius užėmė antrąją vietą, jis buvo išrinktas viceprezidentu. 1800 metais, kitaip nei per praeitus rinkimus, abi partijos oficialiai paskyrė kandidatų sąrašą (angl. ticket). Demokratai-respublikonai paskyrė kandidatų sąrašą, kurį sudaro kandidatas į prezidentus Džefersonas ir kandidatas į viceprezidentus Aronas Buras, federalistai atitinkamai paskyrė Adamsą ir Čarlzą Pinknį. Kiekviena partija sudarė planą, pagal kurį vienas iš jų rinkikų balsuotų už trečią kandidatą arba susilaikytų, kad jos pageidaujamas kandidatas į prezidentus (Adamsas iš federalistų ir Džefersonas iš demokratų-respublikonų) gautų vienu balsu daugiau nei kitas partijos kandidatas. Po ilgos ir aršios kampanijos Džefersonas ir Buras laimėjo po 73 rinkikų balsų, Adamsas – 65, o Pinknis – 64. Federalistai sutriuškino demokratus-respublikonus Naujoje Anglijoje, demokratai-respublikonai dominavo pietuose, o Vidurio Atlanto valstijoje Niujorke, Naujajame Džersyje ir Pensilvanijoje partijos balsus pasidalo daugmaž po lygiai. Demokratams-respublikonams nepavykus įvykdyti savo plano skirti Džefersonui vienu balsu daugiau nei Burui, rezultatas tapo lygus, todėl Atstovų rūmuose turėjo būti surengti nenumatyti rinkimai. Pagal Konstitucijos nuostatas kadenciją baigiantys Atstovų rūmai turėjo rinkti prezidentą iš Džefersono ir Buro kandidatūrų. Buras buvo kaltinamas tuo, kad nenumatytųjų rinkimų metu agitavo už savo kandidatūrą į prezidento postą, nors buvo Džefersono partijos narys. Nenumatytųjų rinkimų metu, kiekvienos valstijos delegacija atidavė po vieną balsą. Pergalei šiuose rinkimuose pasiekti reikėjo laimėti absoliučią daugumą balsų. Nei Buras, nei Džefersonas negalėjo laimėti per pirmuosius 35 balsavimus, nes dauguma federalistų atstovų palaikė Burą, o visi demokratų-respublikonų atstovai palaikė Džefersoną. Aleksandras Hamiltonas pirmenybę teikė Džefersonui, ir sugebėjo įtikinti kelis federalistus paremti Džefersoną, todėl po 36 balsavimo Džefersonas surinko reikalingą daugumą balsų ir laimėjo prezidento rinkimus.