Della Rovere
dela Roverės (della Rovere) – Italijos kilmingųjų šeima. Kilusi iš Savonos (Ligūrija) kaip nežymi giminė, ji vėliau iškilo pasinaudodama nepotizmu ir pravarčiomis santuokomis, kurias organizavo du popiežiai, kilę iš dela Roverių – Francesco della Rovere (popiežius Sikstas IV, valdęs 1471–1484 m.) ir jo sūnėnas Giuliano (popiežius Julijus II, valdęs 1503–1513 m.). Popiežius Sikstas IV pagarsėjo tuo, kad organizavo Siksto koplyčios, pavadintos jo vardu, statybą. San Pietro in Vincoli bazilika Romoje buvo dela Roverių šeimos bažnyčia. Gvidobaldas da Montefeltras (Guidobaldo da Montefeltro, iš Montefeltrų) įsūnijo Francesco Maria I della Rovere, savo sesers sūnų ir popiežiaus Julijaus II sūnėną. Gvidobaldas, kuris buvo bevaikis, tarpininkaujant Julijui II, pasikvietė Frančeską Mariją į savo dvarą ir 1504 m. paskelbė jį savo, kaip Urbino hercogo, įpėdiniu. 1508 m. Frančeskas Marija paveldėjo Urbino hercogystę ir pradėjo naują Urbino hercogų dinastinę liniją. Ši dinastija pasibaigė 1626 m., kai popiežius Urbonas VIII Urbino hercogystę įjungė į savo Popiežiaus valstybę. Kaip kompensacija paskutiniam suvereniam hercogui buvo pažadėta, kad titulą galės paveldėti tik Francesco Maria II della Rovere, o po šio mirties – jo įpėdinis Federico Ubaldo della Rovere. Vittoria della Rovere, paskutinis dela Roverių giminės narys (vienintelis Federico Ubaldo vaikas), ištekėjo už Ferdinando II de' Medici, Toskanos didžiojo hercogo. Jie turėjo dvejus vaikus – Kozimą III de Medičį (Cosimo III de' Medici, vėliau Toskanos didysis hercogas, kuris buvo ilgiausiai Toskaną valdęs monarchas)ir Francesco Maria de' Medici (vėliau tapęs bažnyčios kunigaikščiu).