Christus Dominus
Christus Dominus (Kristus Viešpats) – Vatikano II susirinkimo priimtas dekretas „dėl vyskupų pastoracinių pareigų Bažnyčioje“. Vatikano I susirinkimas, vykęs 1869–1870 m., daugiausia dėmesio skyrė popiežiui ir priėmė popiežiaus neklystamumo dogmą, tačiau neaptarė kitų vyskupų. Popiežiui Jonui XXIII sušaukus Vatikano II susirinkimą, tikėtasi, kad bus imtasi šio nepadaryto darbo. Už Christus Dominus dokumentą balsavo 2319 (prieš 2) iš susirinkusių vyskupų, jį 1965 m. spalio 28 d. promulgavo popiežius Paulius VI. Christus Dominus numatytos stiprios vyskupų konferencijos, kiekviena iš jų nustato normas atitinkamo regiono bažnyčiai, drauge visiškai palaikydama Šventąjį Sostą. Dokumente aprašyta, kaip vyskupai trimis lygmenimis įgyvendina savo pareigas: visuotinėje bažnyčioje (pirmas skyrius), savo „dalinėje bažnyčioje“ arba vyskupijoje (antras skyrius), regioniniu arba nacionaliniu lygmeniu (trečias skyrius).