Šabys
Šabys (latv. Šabis arba Šābis, raštuose Schabe, Schabbe) buvo 1259 m. žiemgalių sukilime prieš Livonijos ordiną dalyvavęs karvedys, kurio vardas galėtų reikšti „rūgštusis“. Po to, kai seni žiemgalių sąjungininkai žemaičiai ir nekrikštytieji kuršiai sumušė kryžiuočius Skuodo mūšyje, žiemgaliai, vadovaujant Šabiui, išvijo iš savo žemių katalikų dvasininkus ir fogtus, kurie rinkdavo mokesčius po 1254 m. balandžio mėn., kai Žiemgalą pasidalijo Rygos arkivyskupas ir Livonijos ordinas. Iš rašytinių šaltinių karvedys Šabys, kaip „tikrai šaunus [karo] didvyris, vadintas Šabe“ (ein vromer helt, hieß Schabe), paminėtas Eiliuotoje Livonijos kronikoje. Antrą kartą raštuose Šabio vardas (Schabbe) paminėtas 1260 m. birželio mėn. Lietuvos karaliaus Mindaugo pasirašytame dokumente, kuriame Mindaugas prižadėjo dovanoti savo šalį Vokiečių ordinui, jeigu po jo mirties nebūtų teisėtų paveldėtojų. Kaip liudininkai dokumente paminėti Kulmo vyskupas, Livonijos ordino magistras Andrius fon Štirlandas ir kiti kilmingieji: Lengvenis (lot. Langwinus sororius noster, vok. Lengewin), Ligeikis (Lygeyke), Šabys (Schabbe), Bikšis/Bikšys (Bixe), Bunys, Neries žemės kunigaikštis Parbus (Parbusse de Nere), Nalšios kunigaikštis Gerdenis/Girdenis, Vegys (Vege), Vesgelis (Veseyele), Parbus jaunesnysis ir kiti. Ir nors dokumentas kartais yra laikomas klastote, Šabio paminėjimas greta lietuvių kunigaikščių liudija apie jo aukštą socialinį statusą tuo metu.