Marakaibo ežeras
Marakaibo ežeras (isp. Lago de Maracaibo) – didelis vandens telkinys Venesueloje, Pietų Amerikoje. Ilgis 160 km, plotis iki 120 km, plotas 13010 km². Nors pagal apibrėžimą tai jūros įlanka, tradiciškai Marakaibas laikomas vidaus vandens telkiniu, ir kaip toks yra didžiausias Pietų Amerikoje. Ežero baseino plotas 89 756 km² (iš jų 76 650 km² Venesueloje). Druskingumas nedidelis. Vidutinė vandens temperatūra 29–31 °C. Ežeras užima dalį tarpukalnių įdubos, susidariusios tarp Siera de Perichos ir Meridos Kordiljeros kalnagūbrių. 55 km ilgio Marakaibo (Tablaso) sąsiauriu jungiasi su Venesuelos įlanka (Karibų jūra). Sąsiaurio krantus jungia 8678 m ilgio tiltas, pavadintas generolo Rafaelio Urdanetos vardu (baigtas 1962 m.). Didžiausias Marakaibo intakas – Katatumbo (isp. Catatumbo) upė. Dėl gausių upių atplukdomų sąnašų ežeras seklėja. Ežero baseine plyti dideli naftos telkiniai, jo apylinkėse auginamos cukrašvendrės ir kakava, ežere gaudomos žuvys (~112 rūšių), taip pat gaudomos baltosios krevetės. Pagrindiniai miestai prie ežero – Marakaibas, Kabimasas. Pirmasis europietis, atradęs Marakaibo ežerą 1499 m. rugpjūčio 24 d. – ispanas Alonsas de Ocheda (Alonso de Ojeda) sykiu su Amerigu Vespučiu.