Monizmas
Monizmas (gr. monos – vienas) – metafizinė ir teologinė pažiūra, kad visa tikrovė yra vieninga, – pavyzdžiui, sudaryta iš vienos esybės, substancijos ar energijos, paklūstanti vienam principui. Monizmui priešingi dualizmas (požiūris, kad tikrovėje yra du pagrindiniai principai) ir pliuralizmas (požiūris, kad pagrindinių principų yra daugiau negu du). Filosofijos ir religijos istorijoje galima skirti daug įvairių monizmo formų. Todėl šis terminas yra labai daugiareikšmis ir netikslus. Dauguma monistų (monizmo gynėjų) savo pažiūrų nevadino tiesiog „monizmu“. Dėl to monizmo terminas nėra populiarus ir filosofijos istorikų tyrimuose. Monistines pažiūras viena ar kita forma gynė šie Vakarų filosofai: Antikoje – kai kurie ikisokratikai, Demokritas Abderietis, neoplatonikai Naujaisiais amžiais – Benediktas Spinoza, Georgas Hėgelis Taip pat Naujųjų amžių ir XX a. filosofijoje monistais galima pavadinti visus autorius, kurie sąmonės filosofijoje gynė materializmą ar fizikalizmą (atmetė R. Dekarto dualizmą). Monistų buvo ir Indijos filosofijoje (pavyzdžiui, Advaita vedanta mokykla).