Bahir
Bahir (hebr. ‏סֵפֶר הַבָּהִיר‏‎ „Prašviesėjimo knyga“) – anoniminis mistinis tekstas, laikomas vienu pagrindinių kabalos šaltinių šalia Sefer Yetzirah, Zohar ir kt. Knyga tradiciškai priskiriama I a. Šv. Rašto žinovui Nehunijai ben haKanai (rabino Jochanano ben Zakajaus amžininkui). Pirmieji knygos žodžai skamba taip: "Rabinas Nehunija ben haKana pasakė". Judėjų literatūroje tekstai dažnai įvardijami pagal jų pirmuosius žodžius, tad Sefer Bahir nuo pat jos pasirodymo prilipo pavadinimas "Midraš rabi Nehunija ben ha-Kanah". Pirmą kartą ji buvo paleista į apyvartą XII a. pietų Prancūzijoje. Istorikai spėja, kad parašė ją tuo metu gyvenęs rabinas Icchakas Sagi Nehor, dar vadinamas Izaoku Akluoju. Autoritetingasis Nachmanidas jau cituoja šį veikalą, įvardindamas jį kaip "Rabino Nehunijos ben haKanos midrašą". Tačiau viduramžių kabalistai ėmė ją vadinti Sefer haBahir - Šviesioji knyga, pagal pirmajame skirsnyje cituojamą Jobo knygos eilutę: "Kartais žmonės negali žiūrėti į saulę, ji per šviesi (bahir) danguje" (Job 37:21).