Pabaisko mūšis
Pabaisko mūšis (kartais dar vadinamas Šventosios-Pabaisko mūšiu arba Vilkmergės mūšiu) vyko 1435 m. rugsėjo 1 d. Lietuvos didžiojoje kunigaikštystėje tarp Jogailos brolio Švitrigailos ir Vytauto brolio Žygimanto Kęstutaičio. Karas tarp jų prasidėjo 1432 m., kai grupė Švitrigailos valdymu nepatenkintų lietuvių didikų su Jonu Goštautu priešaky, užmezgę ryšius su Lenkijos ponais, o visų pirma su Zbignevu Olesnickiu, aršiu Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės nepriklausomybės priešininku, surengė pasikėsinimą prieš Švitrigailą bei didžiuoju kunigaikščiu paskelbė Žygimantą. Tačiau Švitrigaila įsitvirtino Polocke ir išlaikė savo valdžioje rytines Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės sritis. Žygimanto valdžią pripažino dabartinės Lietuvos ir vakarų Baltarusijos žemės. Jį taip pat rėmė Lenkija, kurios ponai priešinosi Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės (Švitrigailos) įtakos didėjimui bei siekė, kad Lietuva būtų prijungta prie Lenkijos, kaip buvo įvardyta 1385 m. pasirašytoje Krėvos sutartyje. Švitrigailos sąjungininku buvo Livonijos ordinas. Vidaus karas užsitęsė apie trejus metus. 1435 m. kovojančios pusės sutelkė maždaug po 30 tūkstančių karių lemiamoms kautynėms. 1435 m. rugsėjo 1 d. abi armijos susitiko dabartinio Pabaisko vietoje. Švitrigailos kariuomenė buvo sumušta, į nelaisvę paimtas Žygimantas Kaributaitis (Gedimino anūkas). Po šio mūšio Žygimantas sugebėjo užimti visą Lietuvos Didžiąją Kunigaikštystę, tačiau ši pateko į politinę priklausomybę nuo Lenkijos, iš kurios nebeišsivadavo iki pat valstybės likvidavimo 1795 m. Švitrigailos sąjungininkas, Livonijos ordinas mūšio metu patyrė didelių nuostolių, tačiau mūšio reikšmė karo su Ordinu pabaigai žymėti - pernelyg sureikšminama. Kunigaikštis Žygimantas mūšio lauką pavadino Pabaisku – nuo lenkiško žodžio „pobojowisko“, reiškiantį mūšio lauką, o ten tekantį upelį pavadino Viktorija (pergalė). 1436 m. Žygimantas mūšio vietoje pastatė Pabaisko Švč. Trejybės bažnyčią, aplink kurią įsikūrė dabartinis Pabaisko miestelis.