Rytų Europos medžiotojai-rinkėjai
Rytų Europos medžiotojai-rinkėjai – archeogenetinis terminas, naudojamas apibūdinti specifinį genetinės kilmės komponentą, kuris rodo mezolito medžiotojų-rinkėjų, kilusių iš Rytų Europos, kilmę. Mezolito laikotarpiu Rytų Europos medžiotojų-rinkėjų gyvenama teritorija apėmė nuo Baltijos jūros iki Uralo kalnų, einant žemyn iki Ponto stepės. Minėtas specifinis komponentas, kaip ir Skandinavijos medžiotojai-rinkėjai bei Vakarų Europos medžiotojai-rinkėjai, buvo vienas iš trijų pagrindinių genetinių grupių poledynmečio Europoje, ankstyvuoju holoceno periodu. Riba tarp Vakarų Europos medžiotojų-rinkėjų ir Rytų Europos medžiotojų-rinkėjų ėjo maždaug nuo Dunojaus žemupio, šiaurės kryptimi palei Dniepro vakarinius miškus link Baltijos jūros vakaruose. Manoma, kad Rytų Europos medžiotojai-rinkėjai turėjo apie 75 % senovės šiaurės eurazijiečių genetinės kilmės ir reikšmingai prisidėjo prie Vakarų Europos medžiotojų-rinkėjų ir Skandinavijos medžiotojų-rinkėjų kilmės. Neolito ir ankstyvojo eneolito laikotarpiais, Rytų Europos medžiotojai-rinkėjai suformavo Duobinių kapų kultūrą Ponto stepėje, galimai po tam tikros asimiliacijos su Kaukazo medžiotojai-rinkėjais. Genetinė grupė, susidariusi iš šio mišinio, žinoma kaip Vakarų stepių pastoralistai. Tikinama, kad Duobinių kapų kultūra pradėjo masinę ekspansiją, paskatinusią indoeuropiečių kalbų paplitimą didesnėje Eurazijos dalyje.