Zenitinis kulkosvaidžių įrenginys
Zenitinis kulkosvaidžių įrenginys (angl. anti-aircraft machine-gun mount, rus. зенитная пулеметная установка) – automatinis ginklas, sudarytas iš į vieną sistemą sujungtų ir į vieną taikinį vienu metu šaudančių kulkosvaidžių. Paprastai toks įrenginys turi 2 ar 4 kulkosvaidžius, nors yra ir įrenginių su vienu kulkosvaidžiu (pvz., rusiški ZPU-1 ir ZGU-1). Visi kulkosvaidžiai turi vieną bendrą nutaikymo sistemą, skirta taikytis į oro taikinius (dažniausiai iki 2000 m), nors paprastai šie ginklai turi ir papildomą galimybę šaudyti į antžeminius taikinius. Vieno kulkosvaidžio techninė šaudymo sparta paprastai apie 600 šūv./min., kovinė – apie 150 šūv./min. Vertikalus šaudymo kampas siekia iki 90°, horizontalus – 360°. Paprastai šaudoma šarvamušėmis padegamosiomis kulkomis. Kulkų masė 45-65 g, pradinis greitis – 900–1000 m/s. Zenitiniai kulkosvaidžių įrenginiai būna velkamieji, įtaisyti automobiliuose, šarvuočiuose, laivuose. Įrenginiai ant ratinės ar vikšrinės bazės paprastai vadinami zenitinėmis savaeigėmis. Tokie įtaisai atsirado XX a. 4-ą dešimtmetį. Paprastai kalibras būna 12,7–14,5 mm, nors seniau naudojo ir šautuvinio kalibro zenitinius kulkosvaidžių įrenginius. Tipiški atstovai: TSRS – ZPU serijos zenitiniai kulkosvaidžių įrenginiai ZPU-1, ZPU-2, ZPU-4, ZGU-1. JAV – 12,7 mm įrenginys М55