Flamenko
Flamenko (isp. flamenco) – tradicinis ispanų muzikos – šokių stilius, susiformavęs XVIII a. šalies pietų regione Andalūzijoje. Folkloriškoji flamenko istorija siekia arabiškus laikus. Granadoje senieji Albayzín ir Sacromonte rajonai mena pačias šio žanro ištakas: čia susikūrė solea ir granó, Antonio Chacón Šventojo kalno (Sacro Monte) zambrose (flamenko urvuose) išgirdęs vietinį folklorą sukūrė flamenko dainavimo stilių. Flamenko šokamas ir dainuojamas pritariant gitarai, ritmingai plojant delnais. Flamenko apima muzikinę ir kultūrinę tradiciją. Nors laikomas Ispanijos kultūros dalimi, flamenko faktiškai kilęs iš vieno Ispanijos regiono: Andalūzijos. Tačiau ir iš kitų Ispanijos regionų, pavyzdžiui, Ekstremadūrijos (Extremadura) ir Mursijos (Murcia) yra kilę daug flamenko menininkų, taip pat ten susikūrė keletas flamenko muzikos formų. Apskritai pripažįstama, jog flamenko išaugo iš unikalios Arabijos, Andalūzijos, žydų ir čigonų kultūrų sąveikos, kurios egzistavo Andalūzijoje iki ir po Ispanų įsiveržimo į Naująją Granadą (Spanish Invasion of New Granada). Svarbią įtaką formuojant rumba flamenko stilių darė Lotynų Amerika ir Kuba. Flamenko šokio žinovai neturėjo jokių akademinių žinių istorijos ar muzikologijos srityse. Jie linkę pasikliauti ribotais šaltiniais (daugiausia XIX a. folkloristo Demófilo laiškais ir užsienio keliautojų užrašais). Tendencingumas taip pat dažnai būdingas flamenkologijoje. Tai pradėjo keistis 1980-aisiais, kai flamenkas pamažu pradėjo būti įtrauktas į muzikos konservatorijų mokymo programas ir daugiau muzikologų ir istorikų pradėjo tyrinėti flamenko. Kyla klausimų ne tik apie flamenko muzikos ir šokio kilmę, bet ir apie paties žodžio „flamenko“ atsiradimą. George Borrow rašo, kad žodis „flemenc“ yra žodžio „gypsy“ sinonimas. Flamenko atlikėjai: šokėjas (bailador), dainininkas (cantador) ir gitaristas (toquador). Flamenko muzika ypač domina šiuolaikinius choreografus, nes šie ritmai jiems leidžia daug improvizuoti, įnešti naujovių, palieka laisvės kūrybai.