Slavų kalbos
Slavų kalbos – artimai susijusių indoeuropiečių kalbų grupė, kilusi iš slavų prokalbės. Jomis kalba slavų tautos, gyvenančios Rytų Europoje, dalyje Centrinės Europos, Balkanuose ir šiaurės Azijoje. Iš viso kalbos vartotojų apie 270 mln. žmonių. Seniausi rašto paminklai slavų kalbomis yra iš IX a. Esama hipotezės, kad galėjo būti bendra baltų ir slavų prokalbė. Mokslininkai dalija slavų kalbas į 3 pagrindines šakas: Rytų slavų, į kurią įeina rusų kalba, ukrainiečių kalba, gudų (baltarusių) kalba ir rusinų kalba Vakarų slavų, dalijamą į 3 pogrupius: Čekų kalba ir slovakų kalba Sorbų kalba, dalijama į aukštutinę ir žemutinę tarmes Lenkų kalba ir jai giminingos kašubų kalba, palabiečių kalba, sileziečių kalba, obodritų kalba. Pietų slavų, dalijamą į 2 pogrupius: Vakarų pogrupis – slovėnų kalba, kroatų kalba, bosnių kalba, juodkalniečių ir serbų kalba (kai kurie slavistai pastarąsias keturias laiko viena serbų-kroatų kalba) Rytų pogrupis – bulgarų kalba ir slavų makedonų kalba (dalis slavistų, ypač Bulgarijoje ir Graikijoje mano, kad slavų makedonų kalba nėra kalba, o tik regioninis bulgarų kalbos variantas arba jos tarmė).