Baktrijos–Margianos archeologinis kompleksas
Baktrijos-Margianos archeologinis kompleksas – archeologinė sritis Vidurinėje Azijoje, istorinėse Baktrijos ir Margianos žemėse, Amudarjos (Oksu) baseine (dab. Afganistanas, Uzbekistanas ir Turkmėnistanas). Bronzos amžiuje, maždaug tarp XXIII ir XVII a. pr. m. e. čia gyvavo išvystyta gyvenviečių kultūra. Regione rasta senovinių gyvenviečių liekanų. Gyvenvietėse buvo gynybinės sienos, vartai, rūmai, šventyklos. Jų gyventojai vertėsi drėkinamąja žemdirbyste (augino kviečius, miežius), gamino bronzinius įrankius, keramikos, juvelyrikos dirbinius. Rasta dviračių jaučių tempiamų vežimų bei kupranugarių tempiamų vežimų modelių. Taip pat rastas akmeninis Anau antspaudas, leidžiantis spėti, kad kultūra galimai turėjo raštą (ženklai primena kinų rašmenis). Baktrijos-Margianos kultūros radinių rasta Indo slėnio civilizacijos miestuose, Irane, Persijos įlankos pakrantėse. Manoma, kad tarp Baktrijos–Margianos ir Harapos kultūrų vyko intensyvi prekyba (jos centru galėjęs būti Šortugajus). Vėliau Baktrijos–Margianos kultūrą išstūmė iš šiaurės atsikėlę Andronovo kultūros nešėjai. Baktrijos-Margianos archeologinis kompleksas dažniausiai siejamas su praindoeuropiečiais (proto-indoiranėnais). Pasak pagrindinio šio komplekso tyrėjo Viktoro Sarianidžio, šios kultūros žmonės buvo indoeuropiečiai, davę pradžią Vedų kultūrai Indijoje ir persų kultūrai Irane. Pasak kitos hipotezės, Baktrijos–Margianos žmonės buvo neindoeuropiečiai, bet vėliau perėmė jų kalbą iš Andronovo kultūros (siejami su kasitais, kinais, dabartinių burušų protėviais). Baktrijos-Margianos archeologinio komplekso vietovės: Afganistane – Dašli, Tepe Fulolis; Turkmėnistane – Alytndepė, Gonur Tepė, Džeitunas, Namazga Tepė, Togolokas-21; Uzbekistane – Ajaz Kala, Džarkutanas, Koj Krylgan Kala, Sapalitepa, Toprak Kala.