Lėtinė mieloleukemija
Lėtinė mieloleukemija, arba lėtinė mielogeninė leukemija (LML) – piktybinė kraujo liga, mieloproliferacinė neoplazija, kuriai būdingas didelis mieloidinės kilmės leukocitų, ypač neutrofilų, bazofilų ir jaunų tarpinių formų skaičiaus padidėjimas periferiniame kraujyje ir kaulų čiulpuose. Tai antroji pagal dažnumą (po lėtinės limfoleukemijos) lėtinės leukemijos forma, kuria dažniausiai susergama vidutiniame ir vyresniame amžiuje. Lėtinės mieloleukemijos atsiradimo priežastis yra BCR/ABL genas, esantis Filadelfijos chromosomoje, randamas beveik visose kraujodaros ląstelėse. Ši chromosoma atsiranda įvykus ląstelės dalijimosi klaidai, dėl jos susiformuoja nenormalų fermentą tirozinkinazę koduojantis genas ir ląstelės kaulų čiulpuose ima nekontroliuojamai daugintis. Lėtinė mieloleukemija gali būti labai efektyviai gydoma priešvėžiniais vaistais, priskiriamais tirozinkinazės inhibitorių grupei. Šie medikamentai, pradėti skirti nuo 2001 metų, dramatiškai pakeitė ligos gydymą ir labai pagerino pacientų prognozę: liga išgydoma arba kontroliuojama daugiau nei 95% sergančiųjų.