Senoji valų kalba
Senoji valų kalba (val. Hen Gymraeg) – valų kalbos istorijos laikotarpis nuo 800 m. iki XII a. pradžios, kuomet ji virto vidurine valų kalba. Ankstesnysis kalbos istorijos laikotarpis, kai valų kalba atsiskyrė nuo bendrosios britų kalbos, vadinamas archajine valų kalba. Dauguma senosios valų kalbos eiliuotų ir prozos kūrinių išliko vėlesnių laikotarpių rankraščiuose. Toks pavyzdys galėtų būti Y Gododdin – vidurinės valų kalbos rankraštyje mus pasiekusi poema, priskiriama XIII a. antrajai pusei, iš dalies užrašyta vidurine valų, iš dalies – senąja valų kalba. Anksčiausiasis užrašas senąja valų kalba, įrašytas Tevino miesto bažnyčios antkapiniame akmenyje, priskiriamas VIII a. Surexit Memorandum, tekstas iš „Šventojo Čado knygos“ (Ličfildo evangelijų), buvo parašytas daugmaž VIII ar IX amžių pabaigoje, tačiau jis gali būti senesnio VI arba VII a. teksto kopija. Senoji valų kalba šiuolaikinės valų kalbos vartotojams suprantama tik pateikus reikšmingų paaiškinimų.