Bela kulai
Bela kulai (Bella Coola) arba nuksalkai (Nuxalkmc) – indėnų sališų tauta (pakrančių sališai), gyvenanti vakarų Kanadoje, Britų Kolumbijoje, ties Dino, Bjorko, Šiaurės ir Pietų Bentinko fjordais bei į juos įtekančiomis Dino (Dean) ir Bela Kulos upėmis. Tai toliausiai šiaurėje gyvenanti, nuo kitų sališų atskirta tauta. Populiacija – 1660 žmonių. Gimtoji bela kulų kalba beveik išnykusi (17 kalbėtojų 2014 m.), vartoja anglų kalbą. Vertėsi snieginių ožių medžiokle, medžių kambijaus rankiojimu. Būta daugiašeimių ūkių ir gimininių egzogaminių grupių (kildinamų iš bendro mitinio protėvio). Buvo galimybė būti net kelių (iki 8) gimininių grupių nariu. Santuoka patrilokalinė. Veikė slaptosios apeiginės draugijos (Sisauk ir Kusijut). Išplėtoti medžio drožybos (kaukių, skulptūrų) amatai. Turėjo turtingą kosmologiją. Tikybai būdingas tikėjimas dvasiomis ir amžinuoju aukščiausiuoju dievu Alhkvintamu (Alhkwntam) bei jo sūnumi Manakaisu (Manaakays). Bela kulai vertėsi prekyba, kariavo ir palaikė kultūrinius saitus su aplinkinėmis tautomis – vakašais (bela belais, kvakiutliais) ir atapaskais (karierais, čiloktinais). Nuo 1793 m. susidūrė su anglais. Tarpininkavo prekyboje su žemyninėmis gentimis. Dėl epidemijų didelė dalis sališų pražuvo. Nuo 1894 m. sališų žemėse ėmė kurtis baltieji (norvegai). Dabar bela kulai verčiasi pramonine žvejyba ir miško ruošos darbais. Dauguma gyvena 7 nedidelėse rezervacijose (didžiausia – Bela Kulos upės žiotyse). Nuo XX a. 8-ojo dešimtmečio atkūrė tradicinius šokius, prasidėjo tautinės savimonės pakilimas. Apie 1980 m. oficialiai pradėjo vadintis nuksalkais. Pagrindinė gyvenvietė – Bela Kula.