Demografinis senėjimas Europos Sąjungos šalyse
Demografinis senėjimas – pagyvenusių žmonių skaičiaus ir jų dalies bendrame gyventojų skaičiuje didėjimas. Tai ryški daugelio pasaulio šalių, taip pat ir Europos valstybių, gyventojų raidos XIX-XXa. sandūroje tendencija. Demografinio senėjimo eiga priklauso nuo susiklosčiusios gyventojų amžiaus struktūros, praeities bei dabarties gimstamumo ir mirtingumo intensyvumo dinamikos. Kitaip sakant, demografinis senėjimas yra arba gyventojų skaičiaus jauno žmogaus grupėse santykinio mažėjimo (vadinamasis senėjimas „iš apačios“, kai siaurėja gyventojų piramidės pagrindas), arba sparčiai didėjantis senyvo amžiaus žmonių skaičius (vadinamas senėjimas „iš viršaus“, kai platėja gyventojų piramidės viršūnė) rezultatas. Senyvo amžiaus žemutine riba demografijoje nuo 1982 m. laikoma 60 metų. Šis kriterijus buvoprimtas Pasaulinėje senėjimo asamblėjoje ir juo vadovaujasi dauguma institucijų, tarptautinių organizacijų bei Eurostato statistikai (nors dabartinėje literatūroje galima sutikti ir 65 m. kriterijų).