Neris (baltų žemė)
Neris (lot. Nerge, Nerghe) – Vokiečių ordino XIII–XIV a. šaltiniuose minima viduramžių lietuvių ar jiems giminingos rytų baltų genties žemė. XIII a. 6-ame dešimtmetyje ją valdęs Mindaugo vasalas, kunigaikštis Parbus. Vygando Marburgiečio kronikoje rašoma, kad Neries žemė yra Neries dešiniajame krante, žemiau Šventosios žiočių. XIV a. Neris įėjo į Trakų kunigaikštystę, tapo valsčiumi. Tomas Baranauskas, Gintautas Zabiela ir kai kurie kt. tyrinėtojai spėja, kad ši žemė apėmė teritoriją abipus Neries upės maždaug tarp vakarinių Vilniaus apylinkių ir dab. Jonavos, o E. Gudavičius Neries žemę lokalizuoja nedidelėje teritorijoje abipus Nevėžio žemupio.[reikalingas šaltinis]