Antikūnų genai
Žmogaus ląstelėse aptinkami trys antikūnų (Ak arba Ig) genai: pirmasis – IGH – koduoja sunkiąją grandinę, ir du genai – IGK ir IGL – atitinkamai koduoja alternatyvias kapa (κ) ir liamda (λ) lengvąsias grandines. Šių genų sandara ir raiška daugeliu atžvilgiu ganėtinai skiriasi nuo visų kitų genų. Taip yra todėl, kad kiekvienas asmuo produkuoja milžinišką kiekį (apie 2,5 * 107) imunoglobulinų (Ig), kuriuos gamina B limfocitai. Šios ląstelės yra pagrindiniai adaptyvios imuninės sistemos atstovai, atpažįstantys daugybę svetimų antigenų ir gebantys pradėti gynybą prieš didelį skaičių patogenų. Tačiau atskiros B ląstelės yra monospecifiškos: gamina tik vieno tipo Ig heterodimerus, turinčius unikalią antigeno prijungimo vietą, taigi jos yra specifinės konkretiems antigenams. T ir B ląstelių populiacija kiekviename yra individuali, o tai suteikia galimybę sintetinti tiek daug skirtingų šių molekulių tipų. Dėl didelio Ig skaičiaus tiekimo, žymiai padidėja galimybės atpažinti ir prijungti daugelį skirtingų svetimų antigenų tipų. Daugelyje ląstelių Ig genai yra inaktyvintoje būsenoje, tačiau neįprastas šių genų maišymasis (pasikeitimas), vykstantis B ląstelėse, juos atitinkamai aktyvina. Kuomet tai įvyksta, sukurtos naujos koduojančios kombinacijos suteikia galimybę produkuoti nepaprastai didelę įvairovę Ig. Stuburiniuose gyvūnuose yra žinomi keturi pagrindiniai DNR sukeitimo mechanizmai: VDJ arba VJ rekombinacija (l. paplitęs mechanizmas). Ig variabilios srytys yra koduojamos dviejų arba trijų geno segmentų tipų – visuomet V (variabili sritis) ir J (prisijungimo sritis), ir taip pat kai kuriais atvejais D (įvairumo sritis). Gemalinėje DNR yra daugybė kiekvieno šių genų segmento kopijų. Vis dėlto subrendusių B ląstelių DNR patiria šioms ląstelėms specifinę DNR rekombinaciją, kuri kartu įtraukia specifinę V, D ir J arba V ir J segmentų kombinaciją, dėl kurios susidaro VDJ arba VJ egzonai. somatinis hipermutabilumas (pagrindinis mechanizmas žmogaus ir pelių organizmuose). Papildoma Ig įvairovė atsiranda dėl taškinių mutacijų, kurios įvedamos į VJ ir VDJ egzonų V sritis dėl klaidų paliekančio DNR ištaisymo. geno konversija (pagrindinis mechanizmas trušių ir viščiukų organizmuose). Ig įvairovė gali atsirasti ir dėl to, kad dideli nukleotidinės sekos plotai (stretches) yra nukopijuojami nuo esančių prieš transkripcijos pradžios ant pseudogenų sekų į esančią VJ ir VDJ egzonuose V geno segmentų seką. klasės kaitos rekombinacija (l. plačiai paplitęs mechanizmas). Pastovi Ig - ų sritis koduojama transkripcijos vienetų, kuriuos sudaro skirtingi egzonai. Ig sunkiųjų grandinių atveju, skirtingi transkripcijos vienetai koduoja skirtingas sunkiųjų grandinių klases, tokias kaip Cμ (IgM), Cδ (IgD), Cγ (IgG). B ląstelių brendimo metu viduchromatininė rekombinacija, vykstanti sunkiosios grandinės geno viduje, įneša (sukuria) transkripcijos vieneto nuolatinės srities specifinį tipą, esantį arti VDJ egzono. Pastarųjų metų duomenimis, tokie procesai, kaip somatinis hipermutabilusmas, geno konversija ir klasės kaitos rekombinacija (kurie gali apimti pavienes rūšis, nors kai kurie mechanizmai yra labai paplitę konkrečiose rūšyse) yra valdomi vieno geno, koduojančio aktyvaciją sukeliančią dioksicitidino deaminazę (AID).