Määramatuse printsiip
Määramatusseos või määramatuse printsiip, tuntud ka kui Heisenbergi määramatuse printsiip, (inglise keeles uncertainty principle) on kvantmehaanikas Werner Heisenbergi poolt 1927. aastal tõestatud tõsiasi, et on olemas teatud osakeste füüsikaliste suuruste paarid, mis ei saa olla samaaegselt kuitahes täpselt määratud. Teisiti öeldes, mida täpsemini mõõdetakse osakese ühte omadust, seda vähem täpselt saab mõõta teist omadust. Osakeste määramatuse seosed tulenevad osakeste laineloomusest. Üheks selliseks paariks on osakese asukoht (koordinaat) x ja impulss p. Formaalse ebavõrdsuse matemaatilise valemi, mis on seotud asukoha σx mõõtemääramatuse ja impulsi σp mõõtemääramatusega, tuletas 1928. aastal Earle Hesse Kennard ja sõltumatult Kennardist veel samal aastal Hermann Weyl: kus ℏ {\displaystyle \hbar } on taandatud Plancki konstant.