Biolingvistika
Biolingvistika (inglise biolinguistics) on keeleteaduse haru, mis uurib inimkeele arengut ja kasutust seoses inimorganismi bioloogiliste eeldustega. Biolingvistid uurivad geneetiliste tegurite ja keele omandamise seost, väikelaste keelelist arengut jms. Biolingvistika võib määratleda kui bioloogia ja keele evolutsiooni uurimine. See on väga interdistsiplinaarne, sest keele kujunemise selgitamiseks on see seotud erinevate valdkondadega, nagu bioloogia, lingvistika, psühholoogia, antropoloogia, matemaatika ja neurolingvistika. Selle eesmärk on luua raam, mille abil saame mõista keeleoskuse põhialuseid. Seda valdkonda tutvustas esmakordselt Arizona ülikooli keeleteaduse ja kognitiivsete teaduste professor Massimo Piattelli-Palmarini. Esmakordselt tutvustati seda 1971. aastal Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis (MIT) toimunud rahvusvahelisel kohtumisel. Biolingvistika, mille alguseks peetakse Noam Chomsky ja Eric Lennebergi tööd keele omandamise kohta, mis algas 1950ndatel aastatel. Sisuliselt seab biolingvistika kahtluse alla arusaama inimese keele omandamisest kui käitumisest, mis põhineb stiimulite ja vastuste interaktsioonil ning assotsiatsioonidel. Chomsky ja Lenneberg võitlesid selle vastu, väites, et keel on kaasasündinud. Chomsky pakkus 1960. aastatel välja keele omandamise seadme (Language Acquisition Device, LAD) kui hüpoteetilise keele omandamise vahendi, mis on ainult inimesele sünnipärane. Samamoodi sõnastas Lenneberg (1967) kriitilise perioodi hüpoteesi, mille põhiidee on, et keele omandamine on bioloogiliselt piiratud. Neid töid peetakse biolingvistilise mõtteviisi kujunemise teerajajateks, millega algas paradigmamuutus keele uurimises.