Alexander Hamilton
Alexander Hamilton (11. jaanuar 1755 või 1757 – 12. juuli 1804) oli Ameerika riigimees ja üks Ameerika Ühendriikide asutajatest. Ta oli Ameerika Ühendriikide põhiseaduse mõjukas interpreteerija ja promootor ning riikliku finantssüsteemi, Föderalistide Partei, Ameerika Ühendriikide Rannavalve ja ajalehe The New York Post asutaja. Riigikassa esimese sekretärina oli Hamilton George Washingtoni valitsuse majanduspoliitika peamine autor. Ta võttis juhtrolli riikide võlgade rahastamisel föderaalvalitsuse poolt, samuti riikliku panga, tariifide süsteemi ja sõbralike kaubandussuhete loomisel Suurbritanniaga. Tema nägemus hõlmas tugevat keskvalitsust, mida juhtis jõuline täitevvõim, tugev kaubanduslik majandus, riiklik pank ja tootmistoetus ning tugev sõjaline jõud. Selle vastu olid Virginia agraarid Thomas Jefferson ja James Madison, kes moodustasid rivaalitseva partei – Demokraatlik-Vabariikliku Partei. Nad toetasid tugevaid osariike, mis asusid Ameerika maapiirkondades ja mida kaitsesid osariiklikud relva rühmitused, erinevalt tugevast riigi armeest ja mereväest. Nad mõistsid Hamiltonit liiga sõbralikeks Suurbritannia ja kogu monarhia vastu ning olid liiga orienteeritud linnade, äri- ja pangandusse. Hamilton sündis Charlestownis Nevisel. Tema šoti päritolu isa James A. Hamilton oli Alexander Hamiltoni neljas poeg, Ayrshire'is asuvas Grange'is maaomanik. Tema ema, sündinud Rachel Faucette, oli briti-prantsuse hugenott. Jäänud ema surma järel orvuks (isa oli pere maha jätnud), võttis Hamiltoni kasvatada vanim nõbu ja hiljem jõukas kaupmees. Teda tunnustati tema intelligentsi ja talendi tõttu ning teda toetas rahaliselt grupp rikkaid kohalikke mehi, kes toetasid tal New Yorgis hariduse omandamist. Hamilton käis King's College'is (nüüdne Columbia Ülikool), otsustades jääda 13 kolooniasse. Hamilton lõpetas oma õpingud enne lõpetamist, kui kolledž sulges oma uksed Briti okupatsiooni ajal linnas, Hamilton mängis Ameerika iseseisvussõjas olulist rolli. 1775. aasta sõja alguses liitus ta miilitsaettevõttega. 1776. aasta alguses hoolitses ta provintsi suurtükiväge, kuhu ta nimetati kapteniks. Peagi sai ta Washingtoni abiliseks, Ameerika vägede ülemjuhatajaks. Washingtoni saatis Hamiltoni paljutele missioonidele, et oma plaanid üle anda oma kindralitele. Pärast sõda valiti Hamilton esindajaks Konverentsi Kongressi New Yorki. Ta astus seaduse järgi praktiseerima ja asutas New Yorgi panga. Hamilton oli nende seas, kes ei olnud nõrga riigivalitsusega rahul. Ta juhtis Annapolise konventsiooni, mis edukalt mõjutas Kongressi, et avaldada üleskutse Philadelphia konventsioonile uue põhiseaduse loomiseks. Ta oli Philadelphias aktiivne osaline ja ta aitas kinnitada, kirjutades 51st föderaalteadlastest 85 osamaksele, mis tänapäeval on põhiseadusliku tõlgendamise üks kõige olulisemaid viiteid. Hamilton sai uue valitsuse presidendi Washingtoni juhtiva kabineti liikmeks. Ta oli natsionalist, kes rõhutas tugevat keskvalitsust ja edukalt väitsid, et põhiseaduse kaudsed volitused andsid seaduslikke volitusi riigivõla rahastamiseks, riigivõla võlgadeks ja USA valitsuse toetatud pankade loomiseks. Neid programme rahastati peamiselt impordi tariifide abil, hiljem ka väga vaieldava maksuga viski puhul. Hamiltoni ületamiseks mobiliseeriti üleriigiline valitsuse sõprade võrgustik, eriti pankurid ja ärimehed, mis sai föderalistide partei. Ameerika kahepoolse süsteemi tekkimise peamine küsimus oli Jay leping, mille 1791. aastal Hamilton kavandas suures osas. See loob sõbralikke kaubandussuhteid Suurbritanniaga, Prantsuse vahistamise ja Prantsuse revolutsiooni toetajad. Hamiltonil oli keskne roll föderalistide parteis, mis domineeris rahvuslikul ja riiklikul poliitikas, kuni ta kaotas 1800. aasta valimistel Jeffersoni Demokraatlik-Vabariikliku Parteile. Aastal 1795 pöördus ta New Yorgis seaduste praktikasse. Ta püüdis juhtida president Adamsi (1797–1801) poliitikat. Aastatel 1798–99 kutsuti Hamilton pärast XYZ-afääri Prantsusmaad mobiliseerima ja sai uue sõjaväe juhatajaks, keda ta sõjas ette valmistas, kuid Kvaasisõda ei olnud kunagi ametlikult välja kuulutatud ja see ei hõlmanud armee tegevust. Seda võeti merel karmilt vastu. Lõpuks leidis president Adams diplomaatilise lahenduse, mis vältis sõda Prantsusmaaga. Hamiltoni vastuseis Adamsiga ümbervalimisel, aitas kaasa tema kaotusele 1800. aasta valimistel. Jefferson ja Aaron Burr seotud 1801. aastal valimiskolledži eesistumisega ja Hamilton aitas võita Burri, keda ta leidis võõrandamatuna, ja valis Jeffersoni vaatamata filosoofilistele erinevustele. Hamilton jätkas oma juriidilist ja äritegevust New Yorgis ja tegeles aktiivse rahvusvahelise orjakaubanduse seaduslikkuse lõpetamisega. Asepresident Burr kandideeris New Yorgi osariigi kuberneriks 1804. aastal ja Hamilton sõdis tema vastu. Burr võttis seda solvanguna ja kutsus ta duellile. Hamilton, kes sai haavata, suri järgmisel päeval.