Illusiooniargument
Illusiooniargument (argument from illusion) on argument, mis järeldab illusioonide olemasolust, et otsene realism ehk naiivne realism on väär (taju ei ole vahetu). Illusiooniargumendil on filosoofia ajaloos palju versioone. Selle autoriks peetakse David Hume'i. Argument on üldjoontes järgmine. Illusiooni tõttu tundub tajujale, et tajutaval objektil on tajutav omadus, mida sel tegelikult ei ole. Sellepärast peab tajuja teadvustama midagi, millel see omadus tegelikult on. Reaalset objekti ta siis kas üldse ei teadvusta või teadvustab kaudselt, mitte otseselt ja vahetul, nagu see taju puhul tavaliselt tundub olevat. Kogemuse subjekt ei saa tajul ja illusioonil mittemeelevaldselt vahet teha, sest tema kogemus on mõlemal juhul ühesugune. Sellepärast ei ole ka ehtsa taju puhul alust eeldada, et tavalisi esemeid teadvustatakse otseselt ja vahetult. Nii et taju on teistsugune, kui eeldab naiivne realism ehk otsene realism. Siit saab edasi liikuda järeldusele, et objektid, mida me tajudes teadvustamine, ei ole tavalised esemed, vaid mittetavalised objektid: neid nimetatakse meelteandmeteks.