Elmar Einasto
Elmar Einasto (kuni 1935 Elmar Eisenschmidt; 18. november 1895 Vastse-Otepää vald, Tartumaa – 28. märts 1976 Tartu) oli eesti pedagoog ja koolijuht. Ta õppis Hugo Treffneri Gümnaasiumi ettevalmistusklassis ja Tartu Õpetajate Seminari algkoolis, lõpetas aastal 1917 Tartu Õpetajate Seminari. Ta töötas aastal 1917 (septembrist novembrini) Põltsamaa kõrgemas algkoolis õpetajana ning evakueerus kooliga Altaisse. Ta töötas aastatel 1918–1919 Beloglazovos (praeguse haldusjaotuse järgi Šipunovo rajoonis Altai krais) kõrgemas algkoolis õpetajana. Aastal 1919 oli ta Aleksandr Koltšaki armees garnisoni kirjutaja, olles samaaegselt Zmeinogorskis (praeguse haldusjaotuse järgi Altai krais) Õpetajate Seminaris õpetaja ja üldhariduskursustel lektor. Aastatel 1919–1920 oli ta punaarmeelasena Mongoolias, aastatel 1920–1921 Ust-Kamenogorskis (praegu Öskemen, Ida-Kasahstani oblasti keskus) kooliõpetaja, olles ühtlasi suvekursustel spordiinstruktor ja lektor. Ta korraldas Altai mägedes loodusteaduslikke ekspeditsioone ja korjas kohaliku botaanikaaia rajamiseks taimede seemneid. Aastal 1921 naasis ta Eestisse ja tõi Tartu Ülikoolile 300 taimeliigi seemneid. Ta oli aastatel 1921–1925 õpetaja Tartu 3. algkoolis (1923–1924 ka Tartu puu- ja rauatööstuskoolis). Aastatel 1925–1940 oli ta Tartu 5. algkooli ja 1940–1941 Tartu 2. algkooli juhataja. Aastatel 1941–1944 töötas ta Tartu 7. algkoolis õpetajana. Aastatel 1944–1957 oli ta Tartu 5. mittetäieliku keskkooli direktor ja 1957–1958 Tartu 7. Keskkooli direktor. Ta rakendas õppetöös iseseisva töö meetodeid, korraldas matku ja ekskursioone (peamiselt Lõuna-Eestis). Ta osales koguteoste "Tartumaa" (Tartu 1925) ja "Valgamaa" (Tartu 1932) originaalainese kogumises.