Papüürus 66
Papüürus 66 (Bodmer Papyrus II) on vanim teadaolev Johannese evangeeliumi käsikiri. See on dateeritud ajavahemikku 150–200 pKr. Tekst on samasugusel kujul nagu tänapäevalgi, mis tõestab Johannese evangeeliumi korrektset tradeerimist. Üriku suurus on umbes 14,2 cm × 16,2 cm. Koodeksi maht oli algselt ilmselt 39 papüüruspoognat, mis kaheks murtuna moodustasid 78 lehte ja 156 lehekülge. Tänaseks on säilinud 75 lehte ja 39 identifitseerimata tükki. Säilinud on tekstiga leheküljed numbritega 1–34 ja 39–108. Lehekülgedel on 15–25 rida teksti. Manuskripti sisuks on Uue Testamendi Johannese evangeeliumi 1:1 – 6:11; 6:35 – 14:26, 29 – 30; 15:2 – 26; 16:2 – 4, 6 – 7; 16:10 – 20:20, 22 – 23; 20:25 – 21:9, 12, 17. (Manuskriptil puudub perikoop 7:53 – 8:11.) Teksti kinnitavad: Codex Sinaiticus 4. sajandist ja Codex Bezae 6. sajandist. Manuskript leiti Egiptusest Jabal Abû Manast, Ebene Dishnast põhjas ja 12 km Als-Tarif Jabalist idas. 1955/1956. aastal ostis selle koos teiste kreeka ning koptikeelsete ürikutega Martin Bodmer. Tämapäeval asub see papüüruskoodeks Bibliotheca Bodmeriana's Colognys Šveitsis. Seal hoitakse suuremat osa leitud Johannese evangeeliumi manuskriptidest. Tähtsaim neist on Chester-Beatty-Papyrus. Üks leht on ka Kölnis Saksamaal: "Für Altertumskunde Institut der Universitat zu Köln".