Heinrich Ajo
Heinrich Ajo (17. juuni 1906 Vastse-Koiola, Põlva kihelkond (Väimela vald), Võrumaa – 7. juuni 1953) oli Eesti NSV riigitegelane. 1913. aastal kolis Ajode pere Petrogradi kubermangu, 1919. aastal Põhja-Kaukaasiasse. 1924–1927 õppis Heinrich Ajo Leningradi Eesti Pedagoogilise Instituudi töölisfakulteedis. 1927–1936 töötas ta õpetaja, algkooli juhataja, rajooni rahvahariduse osakonna inspektori ning mittetäieliku keskkooli direktorina Omski oblastis, selle kõrval õppis 1935–1936 ÜK(b)P KK Parteiaktiivi Massilise Väljaõppe Instituudis. 1936–1942 oli Ajo Omski oblasti Kalatšinski rajooni rahvahariduse osakonna juhataja, 1939–1941 õppis Omski Õpetajate Instituudis. 1940. aastast kuulus Ajo ÜK(b)P-sse. 1942–1943 oli ta masina-traktorijaama poliitosakonna juhataja ning ekspediitor Omski oblastis ja 1943–1944 NSVL Varumise rahvakomissariaadi volinik Omski oblasti Azovo rajoonis. 1944. aasta augustis suunati Heinrich Ajo Eestisse. 1944. aastast oli ta NSV Liidu Varumise rahvakomissariaadi volinik Virumaal, kus tehtud töö eest andis NSV Liidu Ülemnõukogu Ajole 1945. aastal Isamaasõja ordeni. 1946–1948 oli Ajo Virumaa Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee esimees, 1948–1950 EK(b)P Virumaa Komitee I sekretär. 1947. aastast surmani 1953. aastal oli Ajo Eesti NSV Ülemnõukogu liige (valitud Undla valimisringkonnast nr 87), 1948. aastast kuulus EKP Keskkomiteesse. 16. juulist 1950 kuni 29. maini 1952 töötas Ajo Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimehe (ja ühtlasi välisministri) Aleksei Müürisepa asetäitjana. Ajo oli ÜK(b)P/NLKP XIX istungjärgu saadik 5.–14. oktoobrini 1952. Tartu oblasti lühiajalise eksistentsi vältel 1952. aasta maist 1953. aasta maini oli Ajo EK(b)P ja EKP Tartu oblastikomitee 1. sekretär. 1953. aasta 22. maist juulini oli Heinrich Ajo Tartu Linna Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee esimees (tänapäeva mõistes Tartu linnapea). Heinrich Ajo isa oli Jaan (teistel andmetel Jakob) Ajo, ema Leena Ajo. Tal oli kaks õde, Adele ja Eleonore Ajo.