In situ hübridisatsioon
In situ hübridisatsiooni (ISH) põhimõte on fikseeritud koetükis märgistatud nukleiinhappe (DNA või RNA) ahela kinnitamine komplementaarse DNA või RNA ahela külge. Seda tehakse kuumutamisega, millele järgnevalt tuvastatakse vaatlusega uuritava sondi ehk märgistatud ahela asukoht. Seda meetodit saab kasutada selleks, et lokaliseerida DNA järjestusi kromosoomides, tuvastada RNA-d või viiruslikku DNA-d. In situ tähendab ladina keeles 'koha peal'. In situ hübridisatsioon on hea tehnika mRNA (messenger RNA) kindlakstegemiseks koes individuaalsete rakkude sees. Sellega saab ülevaate füsioloogilistest protsessidest ja haiguste patogeneesist. Rakkudes mRNA säilitamiseks on tihti vaja kasutada ristisiduvat (crosslinking) fikseerijat (näiteks formalaldehüüd). Selle meetodiga suudame tuvastada umbes 10–20 mRNA koopiat raku kohta. Üks probleem selle metoodikaga on see, et järjestused võivad peituda seotud proteiini tõttu või on raku struktuuri sees kaitstud. Järelikult, et uurida huvipakkuvaid rakke või kudesid, peab suurendama raku membraani läbilaskvust ja nukleotiidide sondide nähtavust ilma raku struktuuri terviklikkust lõhkumata. In situ hübridisatsiooni kasutatakse, et leida kindlad nukleiinhapete järjestuste asukohad koes või kromosoomis. See on hädavajalik samm geenide organisatsiooni, regulatsiooni ja funktsiooni mõistmises. DNA ISH-d võib kasutada kromosoomide struktuuri kindlakstegemisel. Fluorestseeruvat DNA in situ hübridisatsiooni (FISH) saab kasutada haiguste diagnostikas kromosoomide terviklikkuse kindlakstegemisel. RNA ISH-d kasutatakse erinevate RNA-de (mRNA-d, lncRNA-d ja miRNA-d) mõõtmiseks ja lokaliseerimiseks kudede sektsioonides, rakkudes ja ringlevates kasvajarakkudes. On tehtud suuri uuringuid paljude järjestustega ja tulemused on tavaliselt Internetis saadaval (vt välislingid). In situ hübridisatsiooni leiutas Joseph G. Gall.