Dielektriline vastuvõtlikkus
Dielektriline vastuvõtlikkus on füüsikaline suurus, mis iseloomustab dielektrilise keskkonna võimet elektriväljas polariseeruda. Vastavalt dielektriline vastuvõtlikkus χ e {\displaystyle \chi _{\text{e}}} avaldub kui võrdetegur keskkonna polarisatsiooni P → {\displaystyle {\vec {P}}} ja elektrivälja tugevuse E → {\displaystyle {\vec {E}}} vahel. SI-süsteemis esitatakse see seos kujul P → = χ e ε 0 E → {\displaystyle {\vec {P}}=\chi _{\text{e}}\varepsilon _{0}{\vec {E}}} kus ε 0 {\displaystyle \varepsilon _{0}} on elektriline konstant (vaakumi dielektriline läbitavus). Eeldatakse, et dielektriku koste on lineaarne, mis on enamasti põhjendatud, sest mikroskoopilised väljatugevused atomaarsel tasandil on oluliselt suuremad võrreldes tüüpiliste makroskoopiliste väljatugevustega. Dielektriline vastuvõtlikkus on omakorda seotud keskkonna suhtelise dielektrilise läbitavusega εr ε r = 1 + χ e {\displaystyle \varepsilon _{\text{r}}=1+\chi _{\text{e}}} Üldjuhul χ e {\displaystyle \chi _{\text{e}}} ja ε r {\textstyle \varepsilon _{\text{r}}} on tensorid, aga isotroopse keskkonna puhul on tegemist skalaarsete suurustega.