Võrkpall olümpiamängudel
Võrkpalli kui võimalikku olümpiaala tutvustas USA küll juba 1924. aasta suveolümpiamängudel Pariisis, kui olümpiamängude kavva võeti see siiski alles pärast Teist maailmasõda. Selle aja jooksul tekkisid rahvusvaheline alaliit FIVB ja mõned mandrite alaliidud. 1957. aastal korraldasid võrkpallurid ROK-i 53. istungjärgu raames Sofias turniiri enda reklaamimiseks. Turniir oli edukas. 1964. aasta suveolümpiamängudel Tokyos oli võrkpall esimest korda olümpiaprogrammi osa. Rannavõrkpall on olümpiaala alates 1996. aastast Atlantas. 1964. ja 1968. aasta turniiridel mängisid kõik kvalifitseeritud meeskonnad formaadis "kõik kõigi vastu". Seda režiimi kasutatakse täna veel ka maailmameistrivõistlustel. Kuna sellisel turniiril võis medalistid kindlaks teha enne viimaseid mänge, tehti otsus neid muuta. Alates 1972. aastast on turniir jagatud eel- ja lõppvooruks. Seda režiimi nimetatakse ka „olümpiaformaadiks”. Osalevate võistkondade arv on pärast esmaosalust stabiilselt tõusnud. Alates 1996. aastast on kaksteist riiki võistelnud nii meeste kui ka naiste kuldmedalite pärast. Kõiki viit mandrit esindab olümpiamängudel vähemalt üks võistkond. Meeste olümpiavõrkpalli edukaimad riigid on olnud Nõukogude Liit, USA ja Brasiilia. Naiste olümpiaturniiride edukaimad riigid on Nõukogude Liit, Hiina ja Kuuba. Rannavõrkpallis on USA võitnud kaheteistkümnest võimalikust tiitlist nii meeste kui naiste arvestuses kokku kuus olümpiatiitlit. Olümpiamängude võitu peetakse kõrgeimaks autasuks rahvusvahelises rannavõrkpallis, millele järgnevad maailmameistrivõistlused ning Rahvusvahelise Võrkpalliföderatsiooni (FIVB) maailmaturnee meestele ja naistele.