Šlaager
Lööklaul, ka šlaager (saksa keeles Schlager), lähedane mõistele hittlaul (inglise keeles hit, 'löök, hoop, tabamus'), on lihtsalt mõistetav, enamasti instrumentaalsaate ja sageli sentimentaalse sisuga laul. 20. sajandi alguses muutusid lööklauludeks näiteks paljud operetimeloodiad. Helifilmide populaarsusele aitas tihti kaasa filmides kasutatud muusika, mille üksikuid palu hakati esitama ka iseseisvalt. Üldrahvalikeks lööklauludeks on saanud ka paljud poplaulud. Tüüpiline lööklaul on võimalikult lihtsa muusikalise struktuuriga sulnis, magus, sentimentaalne laul, millel on lihtne, kergesti meelde jääv meloodia ning armastusest, inimsuhetest ja tunnetest kõnelev tekst, mis koos apelleerivad kuulaja soovile harmoonia ja õnne järele. Paljudel lööklauludel on tihe seos nii rahva- kui ka rahvaliku muusikaga. Samuti on lööklaulu puhul keeruline piiri tõmbamine levi- ja rahvaliku muusika vahele. Näiteks Microsoft Encarta on 2003. aastal defineerinud lööklaulu ühest küljest äriliselt eduka muusikapala ning teisest küljest levimuusika žanrina. Lööklaulu mõiste on levinud eelkõige Kesk- ja Põhja-Euroopas, eriti Saksamaal, Austrias, Hollandis, Sloveenias, Horvaatias, Šveitsis, Rootsis, Soomes (iskelmä), Eestis, Lätis, Leedus ja Poolas, vähem ka Prantsusmaal. Sõna 'šlaager' tuntakse lisaks saksa keelele samas tähenduses paljudes keeltes, näiteks hollandi, ungari, vene ja eesti keeles. Eurovisiooni lauluvõistlus algas 1956. aastal lööklauluvõistlusena, laienedes hiljem ka muudesse levimuusikasuundadesse.