Solargraafia
Solargraafia on üks analoogfotograafia liike, kus foto jäädvustamiseks kasutatakse isetehtud pinhole-kaamerat (kaamera, mille objektiiv on nõelaauk). Foto peamiseks komponendiks on päikese teekond üle taevalaotuse: iga triip kujutab endast ühte päeva ja triibu puudumine pilves ilma. Tänu pikkadele säriaegadele solariseerub kujutis negatiivina fotopaberi pinnale ning kahaneb oluliselt paberi valgustundlikkus, mis võimaldab säritatud paberit hiljem skänneerida. Paraku tuleb digitaalse kujutise saamiseks ohverdada negatiiv, kuna paberi valgustundlikkus pole täielikult kadunud ja kvaliteetselt on negatiivi võimalik skänneerida vaid korra, enne kui skänneri valgus kujutise hävitab. Nii annab valgus kujutise ja hiljem hävitab selle. Pildistamise lõpptulemust mõjutavad suuresti ka ilmastikutingimused, mis jätavad igale säritusele ettearvamatu jälje. Kõik need tegurid üheskoos muudavad iga võtte maailma peegelduseks ajaruumis, mille ühendab tervikuks päikese teekond üle taevalaotuse. Tegemist on fotograafia ajaloo mõistes suhteliselt värske leiutisega, esimesed Slawomir Decyki, Pawel Kula ja Diego Lopez Calvini tehtud solarid jõudsid veebiavarustesse alles aastal 2000. Tehniliselt kuulub solargraafia aga fotograafiliste meetodite algupärandisse, sarnanedes oma olemuselt pinhole-fotograafiaga. Traditsioonilisest pinhole’ist eristavad solargraafiat pikad säriajad ja fotokeemiavaba protsess. Selle analoogfotograafia liigiga on tegelenud ka Kristian Saks.