Kirchhoffi kiirgusseadus
Kirchhoffi kiirgusseadus kirjeldab termilises tasakaalus olevas kehas neelduva ja sellest kiirguva energia vahelist seost. Keha kiirgusvõime antud sagedusel ja temperatuuril on võrdeline neelamisvõimega: keha, mis kiirgust hästi absorbeerib (neelab), on ka hea kiirgusvõimega. Kiirgusseaduse sõnastas Saksa füüsik Gustav Kirchhoff 1859. aastal, kui tegeles spektroskoopia-alaste uuringutega. Kui elektromagnetkiirgus langeb mingile kehale, siis osa sellest peegeldub ja osa neeldub. Antud sagedusel ja temperatuuril neelduvat kiirguse osa iseloomustab keha [[neelamisvõimet a ( ω , T ) {\displaystyle a(\omega ,T)} . Iga keha kiirgab sõltuvalt oma absoluutsest temperatuurist energiat (peamiselt soojuskiirgusena) kindla seaduspärasuse järgi; seda nimetatakse keha kiirgusvõimeks r ( ω , T ) {\displaystyle r(\omega ,T)} . Suurused r ( ω , T ) {\displaystyle r(\omega ,T)} ja a ( ω , T ) {\displaystyle a(\omega ,T)} võivad eri kehadel olla väga erisugused, aga kiirgusvõime ja neeldumisvõime suhe on Kirchhoffi kiirgusseaduse kohaselt keha olemusest (materjalist, kujust, pinna omasustest) sõltumatu ning esitatav universaalse funktsioonina sagedusest ω {\displaystyle \omega } ja absoluutsest temperatuurist T {\displaystyle T} : r ( ω , T ) a ( ω , T ) = f ( ω , T ) {\displaystyle {\frac {r(\omega ,T)}{a(\omega ,T)}}=f(\omega ,T)} . Absoluutselt must keha neelab vastavalt definitsioonile kogu talle langeva kiirguse. Sel juhul a ( ω , T ) = 1 {\displaystyle a(\omega ,T)=1} ja funktsioon f ( ω , T ) {\displaystyle f(\omega ,T)} väljendab keha kiirgusvõimet, mida kirjeldab Plancki kiirgusseadus. Reaalsete kehade neelamisvõime on väiksem kui 1 ja vastavalt on väiksem ka kiirgusvõime. Tume pind on hea absorbeerija ja kiirgaja. Kui sama pind näiteks hõbetada, väheneb nii neelamis- kui ka kiirgamisvõime järsult. Absoluutselt musta ja ka ideaalselt halli pinna neeldumis- ja kiirgamisvõime ei sõltu sagedusest,