Malle Meelak
Malle Meelak (sünninimi Malle Meremäe; 19. mai 1929 Tartu – 10. märts 1997 Tallinn) oli eesti arhitekt. Sündis Tartus sõjaväelase perekonnas. Lõpetas 1947. aastal Tartu 2. Keskkooli ja 1953. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonna arhitektuuri eriala. Malle Meelak töötas lühemat aega projekteerimisinstituudis Sovhozprojekt (hiljem Põllumajandusprojekt). 1958. aastast töötas ta Eesti Projektis arhitektina. Ta projekteeris mitu paneelelamurajooni Tallinnas, Tartus ja Viljandis. Ta oli Annelinna (1971), Väike-Õismäe (1973) ja Lasnamäe (1978) linnaosa planeeringu üks põhiautoreid koos Mart Pordiga ning Viljandi linna generaalplaani (1975) üks autoritest (koos Mart Pordi ja Ülo Stööriga). M. Meelak oli 1960.–1980. aastatel Nõukogude Eesti mõjukamaid linnaplaneerijaid koos Mart Pordiga. Nad on Eesti kivilinnade Mustamäe, Väike-Õismäe, Annelinna ja Lasnamäe planeeringute autorid. Nende uusrajoonide generaalplaanid on tehtud peamiselt vabaplaneeringu idee alusel, siiski on need neli planeeringut oma ülesehituselt täiesti isemoodi. Mustamäe planeeringus on lähtutud toona kehtinud ehitusnormist SNIP (vene keeles СНиП – Строительные нормы и правила – Ehitusnormid ja eeskirjad). Tartu Annelinn on projekteeritud teadlikult varieerides hoonestuse tihedust koos selge transpordiskeemiga, milles oluline koht on just ristuvatel eriloomulistel kergliiklusteedel. Väike-Õismäe planeering põhineb ringlinna ideel, kus paneelelamualad paiknevad sõõrjalt ümber keskel asuva tiigi. Lasnamäe planeerimise põhiideeks oli süvistatud kanal, mis võimaldab viia transpordi n-ö alumisele tasapinnale. Malle Meelak tõesti armastas linna kui arhitekti utoopilis-subjektiivsete ideede mänguareeni. Ta on koostanud alevite ja linnade ning maa-asulate ja puhkepiirkondade generaalplaane. Taškendi taastamine pärast 1966. aasta aprilli maavärinat toimus Malle Meelaku koostööprojekti järgi. Malle Meelak on maetud Tallinna Metsakalmistule.