Põimsus
Põimsus (võõrsõnana komplekssus, inglise complexity) iseloomustab sellise süsteemi (või mudeli) -terviku käitumist, mille komponendid toimivad üheskoos, funktsionaalselt kokku põimituina, vastastikuses sõltuvuses olles ja teineteist erinevatel viisidel mõjutades, kuid seejuures järgides iga komponendi enda lokaalset olemust, sihti, ülesannet või juhiseid. Põimsust loetakse iseorganiseerumisega seotud looduslike ja sotsiaalsete süsteemide loomupäraseks omaduseks. Süsteemide põimne käsitlus püüab vaadelda süsteeme tervikutena, vastandudes seeläbi reduktsionismile. Põimsus ilmneb sünergiana – põimsüsteemi (võõrsõnana komplekssüsteemi) tervikliku toimimise efektina – mis nii kvantitatiivselt kui kvalitatiivselt ületab põimsüsteemi eraldi komponentide või allsüsteemide toimimise efektide summa. Samas ei pruugi põimsüsteemi kui terviku ülesanne või toime kattuda ühegi tema koostisesse kuuluva komponendi või allsüsteemi omaülesande või -toimega. Põimsuse hulk (põimsusaste) on seda suurem, mida rohkem sisaldab süsteem erinevate omaülesannetega allsüsteeme ja nendevahelisi seoseid. Põimsüsteem kui orgaaniline tervik ongi defineeritav ainult läbi kõikide oma allsüsteemide koostoime. Allsüsteemide hulga kasvades suureneb süsteemi energiatarve ja süsteemi põimsus, kusjuures kõrgemast põimsustasemest tingituna võib süsteemi toimimisse lisanduda mittelineaarsust, määramatust, uusi tagasiside ahelaid, hierarhilist dünaamikat, iseorganiseerumis- ja adopteerumisvõimekust vms. Põimsustaseme langemisel energiasisendi kahanemise ja/või mõne allsüsteemi tõrke tõttu võib iseorganiseeruv süsteemitervik oma allsüsteemide hulka spontaanselt ning järsult vähendada ehk kollapseeruda, et sel moel adopteeruda muutunud tingimustega. Kollapsiprotsess peatub põimsustasemel, kus keskkonnast saadav energiasisend ja/või allsüsteemide hulk võimaldab vähenenud põimsustasemega süsteemil edasi toimida. Kui olud halvenevad sedavõrd, et põimsustase kukub alla süsteemi sünergia püsimiseks kriitilise piiri, lakkab kogu põimsüsteem olemast (nt elusorganismid) või laguneb eraldiseisvateks allsüsteemideks. Sotsiaalsete süsteemide puhul on põimsuse kollapsi tuntumaid näiteid Lääne-Rooma impeeriumi organiseerituse asendumine Euroopa varakeskaegse elukorraldusega või ka Nõukogude Liidu kollaps.