Vooruste ja pahede kataloogid
Vooruste ja pahede katalooge esineb uues testamendis kõigis Pauluse kirjades, välja arvatud 1. ja 2. kirjas tessalooniklastele ja kirjas Fileemonile. Lisaks esineb lühikesi pahede loendeid ka Matteuse ja Markuse evangeeliumides ning Ilmutuse raamatus. Vooruste ja pahede kataloogid olid üldlevinud nähtus antiikaegses maailmas. Kataloogides eristati pahed ja patud, mida vältida ning voorused, mille poole püüelda. Kreeka filosoofilises traditsioonis mõisted voorus (αρετή arete) ja pahe (κακία kakia) kirjeldasid kahte vastandliku käitumise kategooriat. Lisaks kreeka traditsioonile leidub sarnaseid vastandlike katalooge näiteks varasest Lähis-Ida ja juudi kirjandusest. Seevastu vanas testamendis esineb ainult lühidaid vooruste katalooge, mis tavaliselt kirjeldavad Jumalat. Pauluse kasutatud vooruste ja pahede kataloogid sarnanevad rohkem juudi kui kreeka traditsiooniga. Kreeka traditsioon pöörab rohkem tähelepanu individuaalsetele voorustele ja pahedele, aga juudi ja Pauluse tekstid keskenduvad voorustele ja pahedele, mis mõjutavad kogukonna elu. Vooruste ja pahede kataloogid täidavad uues testamendis mitmeid ülesandeid. Esiteks annavad kataloogid juhiseid kristlikuks eluks. Näiteks Pauluse kiri efeslastele on suunatud kogudusele, kus paljud liikmed olid alles hiljuti kristlaseks saanud. Pauluse õpetus räägib sellest, millest hoiduda, ja ühtlasi sellest, kuidas tuleb elada (Ef 4, 25-32). Ta lisab ka põhjendused. Teiseks annavad kataloogid juhiseid selleks, kuidas teha vahet õigel ja valel õpetajal (nt 2 Tim 2, 24-26). Samuti esitavad kataloogid juhiseid koguduseõpetaja käitumise kohta. Kolmandaks demonstreerivad kataloogid paganate patusust. Vooruste ja pahede kataloogidel on kahesuunaline ülesanne. Need reguleerivad kristlaste ja koguduse sisemist elu. Samas vooruslik käitumine on väljaspool olevatele näide kristlikust elust.