Elert Kruse
Elert Kruse (ka Eilard, Eilart, Eilert, Elehard Kruse (Krause); läti Elerts Krūze; surnud 1587 Preisimaal) oli Liivimaa aadlik, viimane Tartu piiskopkonna stiftifoogt aastatel 1550–1560. Kruse osales Liivi sõja eelsetes Liivimaa saatkondades Moskvasse, mis püüdsid Tartu maksu tingimusi revideerida.[viide?] Kui venelased olid Tartu piiskopkonna 1558. aastal vallutanud, otsustas Kruse koos oma kaaslase Johann Taubega (Johann Tuwe) Ivan IV poolele üle minna. Oletatavasti just nende eestkostel lubati 1568. aastal Venemaale küüditatud Tartu saksa elanikkonnal 1569. aastal koju naasta. Kruse ja Taube tegutsesid ka selle nimel, et hertsog Magnust ja Ivan IV lähendada.[viide?] Pärast 1571. aastat, kui venelaste Tallinna piiramine ebaõnnestus, püüdis Magnus ajada oma süüd tsaari silmis Kruse ja Taube kaela. Nood omakorda otsustasid minna üle Poola poolele. Vandenõulased võtsid ühendust Poola kuninga Sigismund Augustiga. Enda poole värvati ka mõisameeste lipkonna ülem, rittmeister Reinhold von Rosen. 1571. aasta 12. oktoobril üritasid Kruse ja Taube linnas võimu võtta, ent katse kukkus läbi. Kaks peasüüdlast põgenesid Poola ja Rosen sai surma, Vene väed maksid aga tartlastele kätte kolmepäevase tapatalguga. Alustuseks tapeti Maarja kirikus kõik kirikulised eesotsas õpetajaga, hiljem küüditati ellujäänud Moskvasse, kus neile eraldati Narva ja Tartu slobodaa (eeslinn). Tapmisest ja küüditamisest pääsesid vaid eeslinnade, peamiselt Ülejõe venelastest asukad. Krusele kuulus Tartu piiskopkonnas Krootuse mõis (Alt-Köllitz) Kanepi kihelkonnas ja Kiuma mõis (Kioma) Põlva kihelkonnas (need asusid hilisemal Võrumaal), ning vene võimu ajal Mäksa mõis (Mekshof) Võnnu kihelkonnas (hilisemal Tartumaal). Hiljem Poola teenistuses olles kuulus Krusele kuni 1585. aastani Turaida linnus.