Elamisõigus Euroopa Liidus
Elamisõigus Euroopa Liidus on inimese õigus elada ja liikuda Euroopa Liidu territooriumil. Euroopa Liidul (EL) on juriidilise isiku staatus ja omaette õiguskord, mis on eraldatud rahvusvahelisest õigusest. ELi õigusel on lisaks otsene või kaudne mõju liikmesriikide õigusaktidele ja see on liikmesriikide õigussüsteemi osa. ELi õigus jaguneb esmaseks ja teiseseks õiguseks. Esmase õiguse moodustavad ELi aluslepingud, mis on põhiolemuselt ELi õigusaktide hierarhias kõige kõrgemal seisvad aktid. Kõige tähtsamad ELi aluslepingud on Euroopa Liidu leping ja Euroopa Liidu toimimise leping (ELTL), milles määratletakse ELi seadusandliku võimu alus ja ulatus. ELi lepingu art 13 lg 2 kohaselt tegutseb iga institutsioon talle aluslepingutega antud volituste piires ning vastavalt nendes sätestatud korrale, tingimustele ja eesmärkidele. Teisisõnu saavad ELi institutsioonid ja kogu EL tegutseda vaid neile aluslepingutega antud volituste ja seatud eesmärkide piires ning nende vastu võetud õigusaktid peavad põhinema mõnel konkreetsel aluslepingu artiklil. Esmase õiguse hulka kuulub ka Euroopa Liidu põhiõiguste harta,, millel on ELi lepingu art 6 kohaselt aluslepingutega samaväärne õigusjõud. Hartaga kinnitatakse muuhulgas õigust perekonna loomisele ja perekonnaelule ning keelatakse igasugune diskrimineerimine. ELTLi art 21 lg 1 annab igale liidu kodanikule õiguse liikmesriikide territooriumil vabalt liikuda ja elada. Seda õigust ei tohi piirata, v.a juhul, kui aluslepingud sätestavad teisiti. ELi lepingu art 9 ja ELTLi art 20 kohaselt on ELi kodanik iga isik, kellel on mõne liikmesriigi kodakondsus. Kodakondsus määratletakse selle riigi seaduste kohaselt. Liidu kodakondsus täiendab, kuid ei asenda liikmesriikide kodakondsust, ning toob lisaks liikmesriigi kodakondsusest tulenevatele õigustele ja kohustustele kaasa eraldi õigused ja kohustused. ELi kodakondsus on alus, mis annab isikutele õiguse liikmesriikide territooriumil vabalt elada ja liikuda. Euroopa Kohus (EK) sõnastas teed rajavas Singh'i kohtuotsuses need põhimõtted, mille kohaselt ELi kodaniku vaba liikumise õigused ei saa olla täies ulatuses toimivad, kui selline isik heitub neid rakendamast takistuste tõttu, mis võidakse tekitada tema päritoluriigis tema abikaasa sisenemisele ja elukohale. Eindi otsuses on EK juurde lisanud, et nimetatud pärssiv mõju ilmneb ka seetõttu, et on võimalik, et nimetatud kodanik ei saa tagasipöördumisel päritoluliikmesriiki jätkata lähedaste pereliikmetega kooselu, mis võis saada – kas abielu või perekonna taasühinemisega – alguse vastuvõtvas liikmesriigis. Et konsolideerida mitmesuguseid õigusakte ja võtta arvesse isikute vaba liikumisega seotud ulatuslikku kohtupraktikat, võeti 29. aprilli 2004 vastu Euroopa Parlamendi ja Euroopa Nõukogu direktiiv 2004/38/EÜ, mis käsitleb ELi kodanike ja nende pereliikmete õigust liikmesriikide territooriumil vabalt liikuda ja elada. Direktiiv on ette nähtud selleks, et julgustada liidu kodanikke kasutama oma õigust vabalt liikuda ja elada liikmesriikide piires, vähendada halduslikke formaalsusi kõige hädavajalikumateni, paremini määratleda pereliikmete staatus ja piirata sissesõidukeelu või elamisõiguse tühistamise ulatust. Direktiivi art 6 annab liidu kodanikele õiguse elada teises liikmesriigis kuni kolm kuud kehtiva isikutunnistuse või passi olemasolul. Seda põhimõtet kohaldatakse ka ELi kodanikuga kaasas olevate või temaga ühinevate mittekodanikest pereliikmete suhtes, kuid ainult kehtiva passi olemasolul. Lähtuvalt direktiivi art-st 7 on ELi kodanikul võimalik elada teise liikmesriigi territooriumil ka pikemalt. Resideerimisõiguse pikendamine kehtib määratud tingimustel ka pereliikmetele. EK hinnangul ei anna direktiiv ELi kodaniku pereliikmetele eraldiseisvaid õigusi, vaid selles ette nähtud elamisluba on tuletatud õigustest, mis on ELi kodanikul oma vaba liikumise õiguse kasutamise tõttu. Teisisõnu on perekonnaliikme tuletatud õigus olemas üksnes selleks, et ELi kodanik saaks oma liikumisvabadust tõhusalt kasutada. Kohus nentis, et paikseks jäämine ja seega õiguse kasutamata jätmine võib eelkõige riivata ELi kodaniku liikumisvabadust ja talle ELTLi art 21 lg-st 1 tulenevate õiguste kasutamist ja kasulikku mõju.