Üürileping
Üürilepinguga kohustub üürileandja andma üürnikule kasutamiseks asja ja üürnik peab maksma selle eest tasu ehk üüri. Üürileping on ühtlasi kõige levinum kasutuslepingute alaliik. Lisaks saab üürilepingut liigitada tasuliseks, vastastikuseks ja kestvuslepinguks. Üürilepingu üldsätete kohaldamisel tuleb arvestada erireeglitega, mida kasutatakse vaid elu- ja äriruumide ning kinnisasjade üürimisel. Elu- ja äriruumi eristamisel tuleb lähtuda lepingus kokkulepitud kasutuseesmärgist. Kui üüriruumide kasutamise eesmärk on seal alaliselt elada, on tegemist eluruumi üürilepinguga. Kui eesmärk on kasutada ruume oma majandus- või kutsetegevuses, on tegemist äriruumiga. Kinnisasja üürimise kohta sätestatut kohaldatakse elu- ja äriruumide üürimisele, kui seaduses ei ole öeldud teisiti. Praktikas tuleb üürilepingust eristada eelkõige rendilepingut, mille puhul on lepingu põhieesmärk renditud asjalt kasu saamine. Üürilepingu objekt saab olla vaid kehaline ese, kuid rendilepingu puhul võib lepingu esemeks olla ka mittekehaline ese (nt õigus).