Aleuas I
Aleuas I ehk Aleuas Punane ehk Aleuas Punapea (Ἀλεύας ὁ Πυρρός; tõenäoliselt 6. sajandi keskpaigast teise pooleni eKr), Archedike poeg, oli Vana-Kreekas Tessaalias Larissas valitsenud Aleuaadide suguvõsa poollegendaarne esiisa. Nagu kõiki Tessaalia tähtsaid suguvõsasid, peeti ka Aleuase suguvõsa Heraklese järglasteks tema poja Thessalose kaudu. Aleuas ise olevat omandanud jumalate soosingu ühe draakoni kaudu, kes temasse armus, kui ta karjatas lambakarja Ossa mäe nõlvadel. Draakon olevat suudelnud tema juukseid, lakkunud tema nägu ja talle kingitusi teinud. Aleuase uhke ja ohjeldamatu iseloomu pärast olevat isa teda põlanud, onu aga salaja toetanud. Kui isa tahtis, et Delfi oraakel vastaks liisutõmbamise kaudu küsimusele Tessaalia kuningavõimu kohta, oli onu salaja püütiale sokutanud Aleuase nimega liisu, nii et leidis kinnitust jumalate tahe tema kasuks. Isa esitas protesti, aga püütia tõmbas teist korda liisu "punapäine mees, Archedike poeg". Aristotelese pärines Tessaalia liidu kaitsekorraldus Aleuaselt. Selle järgi jaotati Tessaalia neljaks kaitseringkonnaks ehk tetraadiks (tetras) – Thessaliotiseks, Phthiotiseks, Pelasgiotiseks ja Hestiaiotiseks, mis omakorda jaotati mõisateks (kleroi). Kriisi korral pidi iga kleros välja panema 40 ratsanikku ja 80 hopliiti või peltasti. Liidu ühendatud väe juhtimiseks loodi mittepärilik tagos '​e ametikoht, mida Aleuas esimesena täitis. Teiselt poolt omistatakse Tessaalia kaitsekorralduse sisseseadmine ka Krannoni dünastile Skopas I-le. Tema poeg oli tõenäoliselt Simos, kes oli Aleuas II isa.