Mārtiņš Lācis
Mārtiņš Lācis (vene keeles Мартын Иванович Лацис, sünnijärgne nimi Jānis Sudrabs; 14. detsember 1888 Rozenbeksi vald, Võnnu kreis, Liivimaa kubermang – 11. veebruar 1938 Moskva, NSV Liit) oli läti päritolu Nõukogude riigitegelane ja Nõukogude Venemaa riikliku julgeolekuasutuse Tšekaa kolleegiumi liige ja Ukraina Tšekaa esimees (1919). Peamine Tšekaa inimsusvastaste kuritegude ja Punase terrori ideoloog. Jānis Sudrabs sündis sulase peres ja sai hariduse kirikukoolis. 1905. aastal astus ta Läti Sotsiaaldemokraatlikku Tööliste Parteisse (läti keeles Latvijas sociāldemokrātiskā strādnieku partija, lühend LSDSP; vene keeles Социал-демократическая партия Латышского края, lühend СДЛК), aastail 1905–1907 tegutses Läti Sotsiaaldemokraatliku Tööliste Partei Keskkomitee propagandistina. 1912. aastast tegutses Moskvas. Arreteeriti ja saadeti 1915. aasta augustis poliitilise tegevuse eest asumisele Irkutski kubermangu, kust aga 1916. aastal põgenes, asus elama Petrogradi ja lülitati VSDTP Petrogradi komiteesse. Pärast veebruarirevolutsiooni 1917. aastal oli ta Petrogradis Viiburi rajooni Punakaardi organiseerijaid. 1917. aasta oktoobris oli Lācis Petrogradis Viiburi rajooni revolutsiooni ettevalmistamisstaabi liige, seejärel Petrogradi Sõja-Revolutsioonikomitee liige ja Sõja-revolutsioonikomitee komissaride büroo juhataja. 15. novembrist 1917 oli ta Vene SFNV Siseasjade Rahvakomissariaadi kolleegiumi liige, piirkondlike omavalitsuste valitsuse juhataja. 20. maist 1918 oli Lācis ka ülevenemaalise kontrrevolutsiooni ja sabotaaži vastu võitlemise erakorralise komisjoni (tšekaa) kolleegiumi liige, 1918. aasta mais-juunis kontrrevolutsiooni vastu võitlemise erakorralise komisjoni osakonna juhataja. 1918. aasta juulis-novembris tšekaa ja sõjatribunali esimees, Idarinde Sõja-Revolutsiooninõukogu liige.