Ostwaldi lahjendusseadus
Ostwaldi lahjendusseadus väljendab nõrkade lahuste dissotsiatsiooniastme ehk dissotsiatsioonimäära sõltuvust lahuse kontsentratsioonist. Nende suuruste vaheline seos avaldub dissotsiatsioonikonstandi kaudu järgmisel kujul: K d = α 2 1 − α ⋅ c {\displaystyle K_{\text{d}}={\frac {\alpha ^{2}}{1-\alpha }}\cdot c} , kus K d {\displaystyle K_{\text{d}}} on dissotsiatsioonikonstant ehk elektrolüütilise dissotsiatsiooni tasakaalukonstant; α {\displaystyle \alpha } on dissotsiatsiooniaste, mis näitab ioonideks dissotsieerunud molekulide ja lahustunud molekulide koguarvu suhet; c {\displaystyle c} on lahuse kontsentratsioon. Lahja lahuse korral on α {\displaystyle \alpha } väga väike, nii et 1 − α ≈ 1 {\displaystyle 1-\alpha \approx 1} ja seega α ≈ K c {\displaystyle \alpha \approx {\sqrt {\frac {K}{c}}}} . Siit järeldub, et kui lahust lahjendada (vee lisamisega kontsentratsiooni c {\displaystyle c} vähendada), siis dissotsiatsiooniaste α {\displaystyle \alpha } suureneb. Wilhelm Ostwald tuletas lahjendusseaduse 1888. aastal ja see leidis katsetega kinnitust. Seadusel oli oluline osa elektrolüütilise dissotsiatsiooni teooria loomisel.