Glomar Challenger
Glomar Challenger oli Ameerika Ühendriikide puurimislaev, mille abil uuriti ookeanipõhja, eelkõige Atlandi ookeani keskahelikku. Aastatel 1968–1983 osales laev ekspeditsioonidel, mille käigus puuriti üle 19 000 puursüdamiku. 24. juunil 1966 alustas California ülikool Ameerika Ühendriikide Teadusfondi toetusel ookeanipõhja puurimisprojekti. Puurimistööd tegi firma Global Marine. Laeva ehitas Levingston Shipbuilding Company ning see lasti Texase osariigi linnas Orange'is vette 23. märtsil 1968. Laeva pikkus oli 121,9, laius 19,9 ja süvis 6,1 meetrit ning maht 6281 brt. Laeval oli 45 meetri kõrgune puurtorn. Meeskonnale lisaks töötas laeval 24 teadustöötajat ja tehnikut ning 12 puurijat. Laev töötas esialgu 30 kuud Atlandi, Vaikses ja India ookeanis, Vahemeres ja Punases meres. Pärast seda leiti 1067 m sügavusest soolakuplid, mis pakkusid potentsiaalsete naftaleiukohtadena huvi naftafirmadele. Järgmisel etapil puuriti Atlandi ookeanis Kesk-Atlandi mäestikus kümnes kohas 17 puurauku. Puursüdamike uurimine kinnitas järjekordselt laamtektoonika teooriat. See tõestas ka, et keskaheliku lähedal on ookeaniline maakoor võrreldes Maa vanusega väga noor. Laev läbis kokku 375 632 meremiili. Kokku uuriti 624 kohta ja saadi 19 119 puursüdamikku. Puursüdamike kogupikkus oli 97 056 meetrit. Kõige sügavamal kohal oli ookeani sügavus 7044 meetrit; puuriti kuni 1741 meetri sügavuseni merepõhjast. 30 jala pikkused 2,5-tollise läbimõõduga puursüdamikud on hoiul Columbia ülikooli Lamonti-Doherty observatooriumis ja Scrippsi okeanograafiainstituudis. Et laeva paigalhoidmiseks ei saanud sellise sügavuse puhul kasutada ankruid, kasutati sonarisüsteemi, mis aktiveeris laeva vööris ja ahtris paiknevad jõuallikad. Pärast 15 aasta pikkust teenistust, mille jooksul sooritati 96 ekspeditsiooni, laev lammutati. Mõned laeva seadmed ja detailid võeti hoiule Smithsoni instituudi asutustes. Glomar Challengeri tööd jätkas laev JOIDES Resolution.