Eesti Tagavara Jalaväepataljon
Eesti Tagavara Jalaväepataljon oli 1917. aastal Eesti rahvusväeosana moodustatud ja 1917. aastal 1. Eesti jalaväediviisi koosseisu liidetud väeosa. Tagavarapataljon moodustati 1917. aasta septembris Tartus ja see tegeles Eesti rahvusväeosade polkude sõjaväelaste väljaõpetamisega. Eesti Tagavara Jalaväepataljoni loomiseks anti Vene Põhjarinde ülemjuhataja luba 7. oktoobril (ukj) 1917, pataljoni ülemaks kinnitati polkovnik Jaak Rosenbaum. Pataljon loodi 1. Eesti Jalaväepolgu tagavarapataljoni baasil, mis viidi üle Tartusse Raatuse tänava kasarmutesse ja üks pataljoni allüksus paiknes ka Võrus. Eesti Jalaväe Tagavarapataljoni korraldas 21. novembril 1917 Tartus Raekoja platsil meeleavalduse Eestimaa Kubermangu Ajutise Maanõukogu toetuseks pärast nõukogu laialisaatmist enamlaste poolt 1917. aastal, kui Eestimaa Sõja-Revolutsioonikomitee. 9. novembril (27. okt.) võttis Eestimaa Sõja-Revolutsioonikomitee esimehe asetäitja Viktor Kingissepp, Eestimaa kubermangukomissarilt Jaan Poskalt asjaajamise üle. Pärast meeleavaldust arreteeriti 38 tagavarapataljoni ohvitseri eesotsas Jaak Rosenbaumiga ning linnas kuulutati välja sõjaseisukord. Enamik arreteerituist vabastati siiski paar päeva hiljem, kuid pataljoniülema Jaak Rosenbaumi ja veel paari ohvitseri üle peeti revolutsioonilise tribunali istung, kuid vabaks lasti ka need mehed. 28. novembril 1917. saadeti Tartust Eesti Tagavarapataljonist salk eesti ohvitsere ja sõdureid Võrru ja asutati seal eraldi eest rahvuslik väeosa, Võru Eesti Pataljon. 1917. aasta detsembri alguses suunati tagavarapataljoni üks rood Pärnusse, mis 1918. aasta 5. jaanuaril nimetati 2. Eesti jalaväepolgu III pataljoniks.