Mahākāla
Mahākāla ('suur must') on vadžrajaana mütoloogias jidam ja dharmapāla. "Sadhanamalas" kirjeldatakse kahe-, kuue- ja kuueteistkümnekäelist Mahākālat; kõik nad on tumesinist värvi ning raevuka väljanägemisega. Tiibetis on teada veelgi rohkem Mahākāla erivorme. Mahākāla kuulub peamiste dharmapāla'de hulka. Dharmapāla on vadžrajaana budismis raevukas jumalus ja tähendab Dharma-kaitsjat või õpetuse kaitsjat. Kuigi dharmapāladel on raevukas välimus, on nad kõik bodhisattvad või budad, kaastunde kehastused, kes tegutsevad olendite heaks raevukal viisil. Dharmapālade traditsioon sai alguse India budistlikest tantratest ja levis Tiibetisse ning Jaapanisse. Tiibetis on enamikus kloostrites oma isiklik dharmapāla, tuntumad neist on Mahākāla oma paljudes Avalokitešvara vormides, Kalarupa ja Jamāntaka, keda peetakse Mandžušrī manifestatsioonideks ning Kalidewi ehk Palden Lhamo. Dharmapālade (chos-skyong), (drag-gsed) Mongoolias kutsutakse (dokshiit) peamiseks funktsiooniks on hoida ära sisemisi ja välimisi takistusi ehk meelekonflikte, mis pidurdavad praktiseerijat vaimsel täiustumisel ning korraldada kõik vajalikud tingimused praktikate teostamiseks. Dharmapālad võivad olla budad ja bodhisattva'd või dharmarāja'd (tib. Damchen) ja vaid valgustunud kaitsjad, mitte maised, on varjupaigaks budistidele. Damchen oli algselt Tiibeti mäevaim, kelle Padmasambhava alistas ja sidus vandega kaitsma Õpetust, kui ta saabus Indiast Tiibetisse. Jaapanis kuulub Jamāntaka (Daiitoku) Tarkuse Kuningate hulka, teised dharmapāla'd, ka Mahākāla (Daikoku) kuuluvad jumaluste hierarhias tenbu klassi. 8 peamist usu- ehk õpetusekaitsjat Mahākāla (tiibeti Nagpo Chenpo) Jama (tiibeti Shinje) Jamantaka Vadzhrabhairava (tiibeti Shinje Shed) Hajagriva (tiibeti Tamdrin) Vaišravana (tiibeti Kubera) Shri Devi (tiibeti keeles Palden Lhamo) Brahma Begtse Tantrate tekstid kirjeldavad raevukaid jumalusi hirmuäratavatena. Jämedad, tugevad ja lühikesed jäsemed, mitu pead, kätt ja jalga. Neid võrreldakse tihti tormipilvedega, metalli või kalliskividega: "must nagu pilv, mis ilmub kalpa lõpus" või "nagu kristallmägi, puhas kuld" või "punane, nagu siis kui päike tõuseb ja ta kiired langevad hiiglaslikule korallmäele". Raevukate usukaitsjate jumaluste nahk on õlitatud seesamiõliga nagu iidsetel aegadel või hõõrutud/kaetud nagu sadhudel tuhaga surnuaedadest. Ja veel hullem, see on kaetud vereplekkidega ning läikivate inimrasva tilkadega. Nende lõuad on raevukas grimassis, esiletungivate vasest või rauast kihvadega, sageli on profiilis näha ülemist hammast napsamas alumist huult. Mahākāla kannab ja kasutab relvastuses traditsiooniliselt ka kolmharki, hindu jumala Shiva tunnust. Templites on tihti eraldi spetsiaalne ruum (gon-khang), mis on pühendatud Mahākālale. Sinna ei pääse tavaliselt algajad ning naised. Vastavalt ühele legendile pidasid jumalad nõu, et valida õpetuse kaitsja ja selleks sai Mahākāla, kellel on tohutu jõud ja potentsiaal negatiivsetest meele-elementidest vabanemiseks. Mahākāla on kaitsejumalus kõigile Tiibeti koolkondadele, kuid Mahākāla on üldine nimi ja igal koolkonnal on oma Mahākāla vorm, spetsiifiline just sellele koolkonna traditsioonidele. Mahākāla keha on tumesinine, sümboliseerides muutumatut dharmakayat. Ta kolm silma väljendavad kolme aja täielikku ületamist ja budasuse kolme keha ilmingut. Kroon viie kolbaga märgib viie meelemürgi – viha, kire, juhmuse, kadeduse ja ahnuse muutumist viieks tarkuseks. Kuus kätt väljendavad kuue täiuse teostamist – lahkus, kannatlikkus, eetika, püüdlus, meditatsioon ja tarkus, Vadzhra-nuga sümboliseerib ego kiindumuste äralõikamist. Verega täidetud kolbakauss märgib alistatud vaenlasi. Palvekee tähistab tema katkematut aktiivsust olendite heaks. Damaru trumm väljendab võimu daakinite üle ja kolmhark võimu kolme ilma – kirgede, vormi ja vormitu ilma üle. Kaks jalga sümboliseerivad tarkust ja vahendeid. Kui vasak on sirge ja parem kõverdatud, väljendab see teostust teiste ja enda hüveks. Ta trambib Binayakal (Ganesha), et näidata takistuste purustamist ja hävitamist. Päikeseketas, millel ta seisab, tähendab valgustumist juhmuse pimedusest. Lootosetroon sümboliseerib sansaarast puutumata puhtust. Põlevad leegid tema ümber väljendavad ta tegutsemist neurootiliste seisundite hävitamisel. Tiigrinahk, mida ta kannab, näitab puhastumist kirgedest, elevandinahk uhkusest, madu vihast. Kõik tema ornamendid näitavad, et tal on kõik budaluse kvaliteedid ehk tunnused. Mahākālat austatakse peamiselt kolmes vormis. Igal neist on mõned eristavad kvaliteedid ja aspektid, mis väljenduvad füüsiliste vormide erisustena ja erinevad atribuudid, mida nad hoiavad. Kuuekäeline (Shadbhuja) Mahākāla (mGon po phyag drug pa) See vorm kuulub Gelugi koolkonda ja seda Mahākāla ilmíngut peetakse Avalokitešvara kaastunde raevukaks vormiks. Ta kannab järgmisi atribuute: kroon viie kolbaga – seda kannavad kõik Mahakala manifestatsioonid ja esindavad viie inimloomuse negatiivsuse muutmist positiivseks; kuus kätt märgivad kuue ületava täiuse teostamist (shad-paramita); käed hoiavad erinevaid relvi, igaühel oma tähendus. Neljakäeline Mahākāla (Chatur-bhuja) Mahākāla (mGon po phyag bzhi pa) See manifestatsioon kuulub Nyingma koolkonnale. Neli kätt esindavad ühte järgmistest positiivsetest karmadest ehk tegevustest, mis olevat erilise soosingu märgiks tema järgijatele: rahustamine, talitsemine rikastamine, laienemine kütkestamine kahtluse, juhmuse hävitamine Kahekäeline Mahākāla (mgon po phyag drug pa) Kahekäeline Mahākāla nimega Bernakchen on Karma Kagyu koolkonna peamine kaitsja. Valge Mahākāla (Skt. Shad-bhuja Sita Mahakala; Tib. mGon po yid bzhin nor bu) on Mahākāla aspekt, mis toetab järgijate heaolu ja toob jõukust. Ta on valget värvi ja kuue käega. Tema peamine parem käsi hoiab rinnal chintamanit (soove täitvat kalliskivi). Valge Mahākāla on ka Mongoolia budismi eriline kaitsja. Tema ikonograafia on rikas sümbolitest, mis seostavad teda jõukusega, nagu näiteks kolbakauss, mis täidetud erinevate kalliskividega ja kroon, millel viis kalliskivi kolpade asemel. Mahākāla päritolu Vastavalt legendile tuleneb Mahākāla erilise jõu ja efektiivsuse põhjus Avalokitešvara lubadusest buda Amitabhale jääda siia ilma ning mitte saada budaks, kuni kõik olendid saavad valgustatuks. Kunagi ammu tõstis Suure Kaastunde jumalus bodhisattva Avalokitešvara mõtte Valgustumisest, bodhiccitast ja genereeris häid pälvimusi lugematute aegkondade vältel. Ta jõudis mõtteni, et tuleb aidata kõikidel olenditel vabaneda, andes lubaduse mitte lahkuda nirvaanasse, enne kui kõik sansaaras kannatavad olendid on vabastatud. Alles siis, kui kõik olendid on saanud Valgustatuks, budaks, võib Avalokitešvara sansaarast lahkuda. Sellest ajast asub Avalokitešvara Potala mäel. Läbi oma lugematute emanatsioonide teostas ta arvutute olendite juhtimist valgustumisele, tehes seda paljude kalpade vältel. Viimaks arvas Avolokita, et nüüd vast on kõik olendid juba vabanenud sansaarast ja heitis pilgu olendite ilma. Oma kohkumuseks nägi ta, et juhmuse ja kannatuste kogus sansaaras polnud vähenenud, pigem näis, et see oli kasvanud. See tekitas temas lootusetu mõtte, et ta pole ühtegi olendit päästnud ja sel hetkel purunes ta pea tuhandeks tükiks. Buda Amitabha pani tükid kokku ja tegi talle neist 10 pead ja sättis enda pea kõige ülemiseks, öeldes, et nüüd peab Avalokitešvara täiendama oma lubadust ja tegema enam olendite heaks ning seekord paremini toime tulema. Avalokitešvara oli kurvastusest teadvuseta olekus 7 päeva, mille tulemusena leidis, et kannatavad olendid vajavad efektiivsemat vahendit sansaarilistest kannatustest vabanemiseks. Ta soovis muuta end kohe raevukaks jumaluseks, et kiiresti ja tulemusrikkamalt abistada olendeid teel Vabanemisele. Selle mõtte juures tekkis ta südamest tumesinine silp "HUM". See HUM muutus kuuekäeliseks Mahākālaks, mille juures värises maa kuus korda. Budad ütlesid sel puhul, et Mahākālal saab olema suur jõud soovide täitmiseks, juhul kui neid soovitakse siiralt.