Toomkool
Toomkool ehk katedraalikool oli toomkiriku juures asuv või selle poolt ülalpeetav õppeasutus. Toomkoolid tegutsesid peamiselt reformatsioonini, kuid Tallinnas kandis 1319. aastal esmamainitud saksa õppekeelega gümnaasium Tallinna Toomkooli nime veel kuni Teise maailmasõjani. Vana-Liivimaal oli katoliku kiriku Tallinna piiskopkonna, Tartu piiskopkonna ja Saare-Lääne piiskopkonna juures loodud õppeasutus. 13. sajandil kujunesid Eesti alal välja keskaegsed linnad, mis olid ka kirikuvõimu ning kiriku teenistuses oleva haridus- ja kultuurielu keskusteks. Esimesed koolid tekkisidki suuremais linnades – piiskopkondade keskustes. Eesti ala jagunes kiriklikult Tallinna, Tartu ja Saare-Lääne piiskopkonnaks ja ilmalikult Mõõgavendade ordule/Liivi ordule ja Taani kuningale alluvaks Eestimaa hertsogkonnaks. Piiskopid teostasid antud piiskopkondade üldjuhtimist, kirikuelu juhtisid ja korraldasid toomkapiitlid. Üks toomkapiitli liikmeist, (toom)skolastik, pidi kapiitlisiseste ülesannete täitmise kõrval inspekteerima ja juhatama toomkirikute juures töötavaid koole. 13. sajandil olid toomskolastikud ka sageli ainsad õpetajad, hiljem aga olid nad peamiselt vaimuliku elukutseks valmistuvate kooli vanemate õpilaste – toomskolaaride – õpetajad. Õpetajaamet eraldus Eesti toomkoolides vaimulikukutsest arvatavasti 14. sajandil. Kuni 16. sajandini, s.o Liivi sõjani, oli katoliikliku toomkooli kaks põhiülesannet: kindlustada järelkasv kohalikele katoliku usu vaimulikele ja teiste kirikuametite pidajaile ning anda linnakodanike lastele algharidus. Katoliiklikud toomkoolid säilisid Tallinnas ja Tartus 16. sajandi teisel veerandini. Kuna Eestimaa ja Liivimaa rüütelkond[küsitav] ei läinud kohe reformatsiooniga kaasa, ei mõjutanud usupuhastus algul toomkooli tegevust Tallinnas kohe, küll aga tähistas reformatsioon katoliku toomkooli ainuvõimu languse algust.