Johan Borgen
Johan Collett Müller Borgen (28. aprill 1902 Kristiania – 16. oktoober 1979) oli norra kirjanik, ajakirjanik, esseist, näitekirjanik ja kriitik. Borgen hakkas lühijutte kirjutama 1920. aastatel. Ta jätkas karjääri eksperimentaalsete novellidega ning temast sai üks 20. sajandi olulisemaid Norra kirjanikke. Eriti meisterlikult kujutas ta oma teostes lapsi ja noori ning käsitles oma aja ühiskonna eksistentsiaalseid probleeme. Kuigi tema teosed rääkisid noorte inimeste kohutavatest tegudest, hoidus Borgen moraalitsemisest. Tema esimene raamat "Mot mørket" oli lühijuttude kogumik, mis ilmus 1925. aastal. Teos ei saavutanud erilist edu. Järgmistel aastatel reisis Borgen mööda Euroopat. Esikromaanis "Når alt kommer til alt" (1934) käsitles ta keskealise intellektuaali probleeme, skandinaavlastele omast viisakust ja endassesulgumist. Sama teose peategelane esines ka tema näidendis "Mens vi venter" (1938), mis saavutas mõningast edu. Näidendis jätkus eraldatuks jäämise hirmu ja igapäevaelu eest põgenemise temaatika. Pseudonüümi Mumle Gåsegg (pärit Peter Asbjørnseni rahvajuttudest) all kirjutas ta sarkastilisi ja teravmeelseid kolumne ajalehte Dagbladet, eriti II maailmasõja ajal. Tema artiklid olid iroonilised ning alandasid natsismi ja natsivalitsust. Selliseid kirjutisi sai Borgen avaldada üsna kaua, enne kui ta isik paljastati. Lõpuks ta vangistati ning saadeti Grini vangilaagrisse. Aastatel 1954–1959 oli Borgen kirjandusajakirja Vinduet toimetaja. Borgeni tuntuim teos on romaan "Väikelord" ("Lillelord"; 1955).