Meie
Meie oli aastatel 1973–1975 tegutsenud Eesti tuntumaid intellektuaalrokiansambleid. Meie alustas tegevust Tallinna Polütehnilise Instituudi üliõpilasansamblina. Meie kasutas laulutekstidena nii proosat kui vabavärssi. Põhiliselt kasutati tekstidena siiski tolleaegset luulet. Muusikaliselt eirati täielikult traditsioonilisi vorme ning eksperimenteeriti tolleaegsete tehniliste võimaluste piirides. Meie lauludest väärivad äramärkimist "Helgiheitja" ja "Puust tüdruk", aga ka "Liivakast". Ansambel kogunes 1972. aasta sügisel, avalik kontserttegevus algas 1973. aasta kevadel ja kestis kuni 1975. aasta sügiseni. TPI, mille ansambel Meie oli, aula oli sel ajal peamine rokk-kontsertide toimumise paik Tallinnas, aga ka Eestis. Nõukogude ideoloogilise kontrolli all olnud raadiosse ja televisiooni pääsesid rokkansamblid haruharva ja ka siis hilistel õhtutundidel. Tegutsemise algul oli Meie ainus tõsisema roki ansambel Eestis, kuna Ruja oli esinemiskeelu all ja Gunnar Grapsi Ornament oli veel tekkimata. 30 aasta möödudes tuli ansambel Meie juulis 2002 jälle kokku ja tegutses veel poolteist aastat, kuni 2003 aasta lõpuni. Vahetus vaid trummimängija, kelleks oli nüüd Ivar Sipra (Positron, Mess ja Noor Eesti), ülejäänud koosseis oli sama. Bändi eesmärgiks oli esialgu ülesastumine Eesti progeroki festivalil Hiiumaal Kuri Proge 2002. Kuna publiku vastuvõtt oli ülihea, siis otsustas bänd kogu oma repertuaari taastada. Meie esimene tagasitulekukontsert Tallinnas toimus 26. jaanuaril 2003 Nõmme Kultuurikeskuses. 8. mail 2003 tähistas Meie 30 aasta möödumist oma esimesest kontserdist ja solisti 50. sünnipäeva Tartus Sadamateatris. 19. juulil 2003 anti taas kontsert Kuri Progel, millist ansambli liikmed ise peavad oma taastulemise parimaks esinemiseks. Meie esines veel 15. augustil 2003 Tallinnas Woodstocki festivali aastapäeval ning 30. augustil 2003 ja 26. detsembril 2003 Von Krahli Teatris. 2004. aasta suve alguses salvestati Tallinna Linnahalli stuudios kolm uut laulu, millest kaks olid päris uued ja lisaks lugu "Armastuse matused", mis jäi ansamblil kunagi salvestamata. 29. septembril 2004 kaotas Meie ühe oma asutajaliikme – soolokitarrist Kalle Vikati, mistõttu ansambli edasine tegevus katkes. Viimaseks Kalle tehtud lauluks jäi "Aeg", mis oli üks kolmest uuest salvestatud loost. 2010. aasta sügisel tuli ansambel jälle kokku, seekord uue soolokitarristiga, kelleks oli Robert Vood. Esineti üritusel Kevad Proge 2011, samuti astuti kontserdiga üles Tallinna klubis Rockstar. 19. augustil 2011 esineti Võrus Tamula järve laval ansambliga Hetero. Üle pika aja valmisid ka esimesed uued lood. Pärast pikka vaheaega astus ansambel kolme oma lauluga jälle üles septembris 2017 Viimsi vanade bändide festivalil. Löökriistadel asendas Ivar Siprat seekord festivali korraldaja Lauri Viikna. 2022. aasta suvel tähistati 50 aasta möödumist Elva rokkfestivalist. Sel puhul korraldas Ari Dubin koos Elva linnavalitsusega suure kontserdi vanade bändide osavõtul. Kolme lauluga astus üles ka ansambel Meie. Esitati lood "Puust tüdruk", "Liivakast" ja "Helgiheitja". Löökriistu mängis Lauri Viikna, soolokitarril oli Meelis "Zappah" Jaanimägi. 2023. aasta suvel kordas Ari Dubin oma Elva kontserti, seekord pealkirja all "Kuldsed 70-ndad". Ansambel Meie esitas 5 laulu: "Unelmad ja tegelikkus", "Beethoven ja elutunnetus", "Lahkumine", "Unistuste valged luiged" ja "Helgiheitja". Soolokitarril oli endiselt Meelis "Zappah" Jaanimägi, löökriistadel seekord ansambel Hetero trummar Andres Neissar. Kuna Ari Dubin enam selliseid kontserte ei korralda, jääb 2023. aasta ülesastumine ansambel Meie jaoks tõenäoliselt viimaseks.