Benjamin Lee Whorf
Benjamin Lee Whorf (24. aprill 1897 Winthrop, Massachusetts – 26. juuli 1941 Hartford, Connecticut) oli Ameerika keeleteadlane ja tuleohutusinsener. Whorf oli tuntud eestkõnelejana, kes propageeris ideed, et eri keelte struktuuride vahelised erinevused kujundavad, kuidas nende kõnelejad maailma tajuvad ja mõtestavad. Tema ja Edward Sapiri järgi nimetatakse seda põhimõtet sageli Sapiri-Whorfi hüpoteesiks, kuid Whorf nimetas seda põhimõtet keeleliseks relatiivsuseks, sest tema silmis sarnanes selle mõju Einsteini relatiivsusteooria omaga. Whorf oli elukutselt keemiainsener, kuid juba noore mehena hakkas ta huvituma keeleteadusest. Algul innustas see huvi teda uurima klassikalist heebrea keelt, kuid peagi hakkas ta omal käel uurima mesoameerika põlisrahvaste keeli. Tema töö avaldas teadlastele muljet ja 1930. aastal sai ta stipendiumi, et uurida nahua keelt Mehhikos. USAs esines ta keeleteaduslikel konverentsidel mitme mõjuka ettekandega nahua keelest.[viide?] Huvi nahua keele vastu viis ta uurima keeleteadust koos Edward Sapiriga Yale'i ülikoolis. Samal ajal töötas ta edasi ka Hartfordi tulekindlustusfirmas. Yale'is tegeles ta hopi keele kirjeldamise ja jutoasteegi keelte ajaloolise lingvistikaga, avaldades erialases ajakirjanduses mitu mõjukat kirjutist. Kui Sapir võttis 1938. aastal tervislikel põhjustel puhkuse, valiti Whorf teda asendama. Whorf andis seminari teemal "Probleemid indiaani keeleteaduses". Lisaks oma tuntuimale tööle – keelelisele relatiivsuse teooriale – kirjutas ta ka hopi keele grammatika visandi, avaldas uuringuid nahua murrete kohta, pakkus välja maiade hieroglüüfkirja dešifreeringu ja avaldas jutoasteegi keele rekonstrueerimise esimese katse.[viide?] Whorf suri 1941. aastal vähki. Pärast surma kureerisid tema käsikirju tema lingvistidest sõbrad, kes proovisid levitada Whorfi ideid keele, kultuuri ja tunnetuse vahelistest seostest. Paljud teosed avaldati tema postuumsel aastakümnel. 1960. aastatel langesid Whorfi seisukohad ebasoosingusse ja temast sai teadlaste karmi kriitika sihtmärk. Arvati, et keelestruktuurid peegeldavad peamiselt kognitiivseid universaale, mitte kultuurilisi eripärasid. Kriitikud väitsid, et Whorfi ideid ei ole võimalik katseliselt tõestada, need on halvasti sõnastatud ning põhinevad halvasti analüüsitud või valesti tõlgendatud andmetel.[viide?] 20. sajandi lõpul taaselustus huvi Whorfi ideede vastu ja tema töid hakkas lugema uus teadlaste põlvkond, kes väitis, et varasem kriitika oli Whorfi tegelike ideedega suhestunud vaid pinnapealselt või omistanud Whorfile ideid, mida ta ei olnud kunagi väljendanud. Keelelise relatiivsuse uuringud on endiselt psühholingvistikas ja keeleantropoloogias uurimisfookuseks ning tekitavad jätkuvalt arutelu ja lahkarvamusi relativismi ja universalismi pooldajate vahel. Võrdluseks on laialdaselt aktsepteeritud Whorfi muud keeleteadusealased tööd, näiteks allofoon ja krüptotüüp mõistete väljatöötamine ning "Whorfi seadus" jutoasteegi ajaloolises keeleteaduses.[viide?]