Plancki ühikud
Plancki ühikud moodustavad mõõtühikute süsteemi, mille esitas 1901. aastal Saksa füüsik Max Planck. Need on loomulikud ühikud, mis saadakse järgmiste füüsikakonstantide (looduskonstantide) korrutiste või jagatistena: gravitatsioonikonstant G {\displaystyle \textstyle G} valguse kiirus c {\displaystyle \textstyle c} taandatud Plancki konstant ℏ {\displaystyle \textstyle \hbar } Boltzmanni konstant k B {\displaystyle \textstyle k_{\mathrm {B} }} Coulomb'i konstant k C = 1 4 π ε 0 {\displaystyle k_{\mathrm {C} }={\frac {1}{4\pi \textstyle \varepsilon _{0}}}} (kus ε 0 {\displaystyle \varepsilon _{0}} on elektriline konstant). Plancki ühikusüsteemis on nende konstantide arvuline väärtus 1, mis lihtsustab paljusid arvutusi. Plancki süsteemi tähtsus seisab eelkõige selles, et sellega on kindlaks määratud ühiksuuruste alampiirid, sealhulgas vähim võimalik pikkus ja lühim võimalik ajavahemik. Nendest väiksemate väärtuste korral pole seni tuntud füüsikaseadused enam kasutatavad.