Sakalauskase juhtum
Sakalauskase juhtum oli Nõukogude armees aset leidnud vahejuhtum, mida tuuakse sageli näiteks dedovštšina kirjeldamisel. Leedulasest noorsõduri Artūras Sakalauskase juhtum sai üleliidulise tähelepanu osaliseks 1987. aastal. Sellest kirjutasid esimesena Leningradi ajalehed, nagu Leningradi komsomolikomitee häälekandja Smena, samuti üleliidulise levikuga Komsomolskaja Pravda. Leedu režissöör Saulius Berginis tegi juhtumist dokumentaalfilmi "Tellislipp" («Кирпичный флаг»). Teises filmis, mille režissöör oli Aleksandr Rogožkin ja mis jõudis pealkirjaga "Karauul" («Караул») ekraanidele 1989. aastal, avati otse ja ehedalt kogu juhtum koos toimunu põhjuste analüüsiga. 19-aastane Leedu noormees Artūras Sakalauskas võeti Nõukogude Armee ajateenistusse 1986. aasta juunis. Ööl vastu 1987. aasta 24. veebruari lähenes Novosibirskist teele asunud posti-kaubarong nr 934 Leningradile. Rongi koosseisus oli erivagun nr 001/76040, millega transporditi süüdimõistetuid Leningradi. Neid saatis sõjaväelastest valvemeeskond, kelle seas oli ka noorsõdur Sakalauskas. Ta oli olnud oma sõjaväeosas vanakeste võimu ohver. Teda oli pikka aega mõnitatud ja alandatud: võeti ära tema toit, ei lastud magada ja peksti. Ta oli seersandile sellest ette kandnud ja abi palunud, kuid tulemuseks oli vanakeste veelgi intensiivsem tegutsemine. Kui vahtkonnaülem tukastas ja oli jätnud lukustamata relvakapi ukse, võttis Sakalauskas sealt Makarovi püstolid, tulistas kõigepealt vahtkonnaülemat, praporštšik Pilipenkot. Siis läks kõrvalkupeesse, kus viibis kuus tema kaaslast, kes kõik olid sõjaväeosas Sakalauskase kallal vägivalda tarvitanud. Sakalauskas avas nende pihta tule ja tappis vanemseersant Semjonovi, seersandid Netšajevi ja Džamalovi, kokk Gataullini, sõdurid Sinitski ja Manhurovi ning vagunisaatja Mihhail Daškijevi. Uurimise käigus rääkisid transportimisel olnud kinnipeetud, kes vagunis trellide tagant kogu sündmust pealt vaatasid, toimunu üksikasju. Kriminaalasja materjalides on fikseeritud, et ka vagunis trellide taga olnud süüdimõistetud innustasid oma valvureid Sakalauskast mõnitama, mida nad ka ise verbaalselt tegid. Netšajevile meeldis panna Artūrasele pähe kauss kuuma supiga ning lasta tal teha "jalgratast". Sõjaväelise žargooni kohaselt tähendab see, et noorsõdur kamandatakse selili lamama ning varvaste vahele pannakse põlevad tikud. Sõdur hakkab jalgadega vehkima ja see meenutab teistele jalgrattasõitu. Kokk Gataullin segas Sakalauskase toidu sisse ohtralt soola või liiva ning jättis ta sageli ilma hommiku- või lõunasöögist. Vanemseersant Semjonov vajutas Artūrase näoga klosetipotti, rebis kõrvust ja peksis. Konvoeeritud rääkisid ka, et päev enne juhtunut, 23. veebruaril üritasid Džamalov ja Manhurov Sakalauskat vägistada, noormees kaotas teadvuse. Tema turgutamiseks põletasid mõlemad ta nahka ja ähvardasid, et hiljem vägistavad teda kõik saatemeeskonna liikmed.