1965. aasta India-Pakistani sõda
1965. aasta India-Pakistani sõda (ehk teine Kashmiri sõda) oli 1965. aasta augustis ja septembris India ja Pakistani vahel toimunud relvakonflikt, mis oli pikka aega kestnud väiksemate kokkupõrgete kulminatsiooniks. Sõda algas Pakistani Gibraltari operatsiooniga, mille eesmärgiks oli infiltreeruda Jammu ja Kashmiri osariiki, et seal India võimu vastu ülestõus algatada. India vastas täiemahulise rünnakuga Lääne-Pakistani provintsile. Mõlemal poolel hukkus tuhandeid inimesi, tegu oli suurima teise maailmasõja järgse soomus- ja tankisõjaga. Konflikt vaibus pärast Ameerika Ühendriikide ja Nõukogude Liidu sekkumist. 20. septembril võeti vastu ÜRO Julgeolekunõukogu reosolutsioon 211 ning 23. septembril rahuleping Taškendi deklaratsioon. Suur osa sõjast toimus kahe riigi maavägede vahel Kashmiris, kus ei olnud pärast 1947. aastal toimunud India jagamist nii suuri vägesid olnud. Alles 2001.–2002. aasta India-Pakistani vastasseisu ajal toodi piirkonda suuremad üksused. Kuigi sõjaliselt lõppes konflikt kahe poole jaoks sarnaselt, peetakse seda pigem Pakistani kaotuseks. Kashmiris ei suudetud enda toetuseks ülestõusu korraldada ning rahvusvaheliselt toetati pigem Indiat. Rahvusvahelisel tasandil nähti India-Pakistani sõda külma sõja laiemas kontekstis ning see tõi Hindustani poolsaarel kaasa märkimisväärse geopoliitilise suunamuutuse. Enne sõda olid nii India kui Pakistani suurimad liitlased olnud Ameerika Ühendriigid ja Suurbritannia, kellelt saadi nii sõjalist tuge kui humanitaarabi. Sõja ajal ning pärast sõda olid mõlemad riigid lääneriikide poolt hüljatud, vastumeelsus kasvas veelgi, kui USA ja ÜK kehtestasid Indiale ja Pakistanile sõjalise abi embargo. Selle tulemusel soojenesid India ja Pakistani suhted vastavalt Nõukogude Liidu ja Hiinaga. Lääneriikide tegevus 1965. ja 1971. aasta India-Pakistani sõdade ajal mõjutab Lääne-Hindustani suhteid tänapäevani, hoolimata suhete taassoojenemisest üheksakümnendatel.