Friedrich Lustig
Friedrich Voldemar Lustig (munganimega Ashin Ananda; 26. aprill 1912 Narva – 4. aprill 1989 Yangon) oli eesti budistlik munk, luuletaja, luuletõlkija ja publitsist. 1952. aastal kirjutas ajaleht Stockholms-Tidningen Eestlastele tema kohta üsna tabavalt, et "tõsise budalasena ja veel tõsisema Tennisonsi jüngrina järgneb ta (s.t Lustig) talle kõikjale ja on ustavaks toeks ja asjaajajaks kõigis viimaste aastate raskustes". Üheskoos rändasid nad 1931. aastal Kagu-Aasiasse, elasid algul Tais ja seejärel 1949. aastast Birmas, mis jäi nende viimaseks elupaigaks. Lustig teenis ustavalt Tennisonsi kuni viimase surmani 1962. aastal. Tennisonsi eluajal nimetas ta end "Läti budistliku peapiiskopi õpilaseks ja sekretäriks", harvem ka "piiskoplikuks vikaariks Eesti kohta". Vend Vahindra surma järel päris ta oma õpetaja poolametliku piiskopitiitli. Tegevust publitsistina alustas ta juba Tennisonsi eluajal, ent tuntuks sai ta sel alal pärast oma mentori surma. Alles pärast Tennisonsi surma hakkas Lustig avaldama oma luulet ja luuletõlkeid.