Põrgu (budism)
Põrgu (sanskriti keeles naraka, paali keeles niraya, tiibeti keeles dmyal ba, hiina keeles 地獄 diyu, jaapani keeles jigoku) on budismis üks kuuest olemasolu valdkonnast. Põrgu on ümbersünniks kõige ebasoodsam paik, kuid pärast seal talutud kannatusi võib sündida soodsamatesse oludesse. Budad ja bodhisattvad võivad kaastundest ajendatuna ise minna põrgusse, et vabastada sealseid olendeid kannatustest ja suunata neid virgumisele. Põrgusse satuvad olendid ränkade pattude eest, nagu tapmine, pettus, enesetapp, budade ja bodhisattvate laimamine jne. On olemas erinevad põrgud, millest sügavaim ja hirmsaim on Avītši. Piinad sõltuvad sellest, millise põrguga on tegemist. Pärast piinarikast surma põrgus sünnivad olendid seal taas ja kannatused algavad uuesti. Põrgus viibimine võib kesta mõnest aastast mitme kalpani. Karmast vabanedes võib sündida kõrgemale tasandile. Tavabudismi seisukohast on põrgud olemas, kuid budismi kõrgemates õpetustes on need vaid pettekujutlused. Põrgu mõiste on tuntud ka hinduismis. Maa-alusest paigast, kus deemonid patuseid kinni hoiavad, räägitakse esimest korda "Atharvaveedas". Hilisemates allikates ("Manu seaduseraamatus" ja puraanades) mainitakse paljusid põrguid. Hinduismi põrgu ei ole igavene; hing viibib seal vaid teatud aja vastavalt patu suurusele. Budistlikus mütoloogias tuntakse kaheksat külma ja kaheksat kuuma põrgut, millele lisanduvad juhuslikud ja naabruses asuvad põrgud. Juhuslikud põrgud võivad tekkida mõne üksiku inimese või väiksema grupi karmast. Näiteks Paduma põrgu õudusi kirjeldatakse hoiatusena nendele, kes laimavad õpetajaid – nad lähevad põrgusse saja tuhande kolmekümne kuueks Nirabuddaks ja viieks AdiBuddhaks, mis on meie jaoks mõistetamatult pikk aeg. Kirjeldatakse piinu, mis seal aset leiavad: puud, mis on teravad kui mõõgad, rauast postid, tuleriidad ja kuumad rauast pallid. Selle elanikud on mustad, plekilised koerad, rongad ja maod.