Fabian Gotthard von Steinheil
Krahv Fabian Gotthard von Steinheil (vene keeles Фаддей Федорович Штейнгель; 14. oktoober 1762 Haapsalu – 7. märts 1831 Meilahti, Helsingi) oli Venemaa keisririigi sõjaväelane (jalaväekindral) ja riigitegelane. Steinheil põlvnes Reini ülemjooksult pärit pürjelite ja ametnike aadlisuguvõsast. Tema vanaisa Johann Wilhelm von Steinheil (1665–1735) oli Poola kuningriigi ja Saksimaa kuurvürstiriigi minister-resident Frankfurdis, isa Jakob von Steinheil (1717–1800) oli Päinurme mõisas surnud Venemaa sõjaväelane (porutšik) ja Eestimaa kubermangu põllumees, ning ema Christina Wilhelmine von Tiesenhausen oli Orina mõisniku Frommhold Fabian von Tiesenhauseni ja Christina von Zoege tütar. Fabian von Steinheili isa ja Paasvere mõisnikust onu said Viinis 29. oktoobril 1777 riigivabahärratiitli, mis kinnitati 26. septembril 1863 ka Venemaal. Alates 8. oktoobrist 1776 teenis Steinheil armees, olles kindralstaabis kirjas kolonniülemana[küsitav]. 29. septembril nimetati ta Vologda jalaväepolgu adjutandiks. 27. novembril 1782 ülendati ta praporštšikuks ja viidi üle šlahta maaväekorpusse. 1788. aastal saadeti ta sõdima rootslastega ülemkortermeistriks 1. järgu majori auastmes. 20. novembril 1789 ülendati ta alampolkovnikuks. 1792. aastast viibis ta kindral Aleksandr Suvorovi käsutuses Soomes välikindlustuste rajamiseks Rootsi piiri äärde. 5. oktoobril 1797 esitati ta kortermeistriüksuse saatjaskonna[küsitav] polkovnikuks, 20. augustil 1798 kindralmajoriks Viiburi kubermangu topograafilise kaardistamise eest. 1800 määrati ta kortermeistriüksuse kaardikeskuse[küsitav] ülemaks. Alates 30. maist 1805 tegutses ta kindralkortermeistrina kindral Levin August von Bennigseni armees Preisimaal. Eylau lahingus näidatud varpuse eest autasustati teda 8. aprillil 1807 Püha Georgi ordeni 3. järguga. Friedlandi lahingus sai ta raskelt peast põrutada. 30. augustil 1807 ülendati ta kindralleitnandiks. Steinheil osales 1808–1809 Vene-Rootsi sõjas, käsutades Vene vägesid Ahvenamaal. 7. veebruaril 1810 määrati ta Michael Andreas Barclay de Tolly asemele Soome kindralkuberneriks ja Soomes paiknevate vägede ülemjuhatajaks. 6. septembril 1812 tõstis keiser Aleksander I ta oma ukaasiga Soome Suurvürstiriigi päritavasse krahviseisusse. 1812. aasta septembris viidi ta üle Riiga, kus tema juhatatav Soome korpus osales Bauska lähedal lahingutes Preisi vägedega. Seejärel liikus ta oma vägedega Polotskisse, puhastades selle Saksa vägedest ja võites Kublutši lahingus kindral Carl Philipp von Wrede juhitud Baieri korpust. Selle eest autasustati teda Püha Aleksander Nevski ordeniga teemantidega. Seejärel osales ta Tšašinki, Smoljanõ ja Berezina lahingus. Sellel ajal oli Soome kindralkuberneriks krahv Gustaf Mauritz Armfelt, kes aga nõrga tervise tõttu pidi sellest kohast loobuma. 1813 määrati ta tagasi Soome kindralkuberneriks. Samal ajal juhatas ta Soome korpust. 1. jaanuaril 1819 ülendati ta jalaväekindraliks. 30. augustil 1823 läks ta erru. Järgmiseks Soome kindralkuberneriks sai Arseni Zakrevski.