Ökofeminism
Ökofeminism on sotsiaalne ja poliitiline liikumine, mis ühendab ökoloogia ja feminismi. Ökofeministid väidavad, et naiste rõhumise ja looduse degradeerimise vahel on seos. Nad uurivad, kuidas on omavahel seotud seksism, looduse valitsemise soov, rassism ja muud sotsiaalse ebavõrdsuse vormid. Ökofeministide uskumuse kohaselt on sellised traditsiooniliselt "naiselikud" voorused nagu vastastikkus, hoolitsus ja koostöövalmidus omased nii naistele kui ka loodusele. Lisaks näevad ökofeministid ühist menstruatsioonides ja kuufaasides, sünnitamises ja loomises jne. Samuti ühendab naisi ja loodust ajalugu, mille vältel on neid patriarhaalses Lääne ühiskonnas rõhutud. Vandana Shiva väidab, et igapäevase koostoimimise kaudu on naised keskkonnaga eriliselt seotud, kuid seda on ignoreeritud. Ta ütleb, et naised, kes peatoiduse eest hoolitsedes loovad "koostöös loodusega rikkust, on ka ise olnud looduse kulgemise tervikliku ja ökoloogilise teadmise eksperdid". Samas tõdeb ta, et "kapitalistlik reduktsionistlik paradigma ei tunnista neid alternatiivse teadmise viise, mis on suunatud ühiskondlikule kasule ja toitmisele, sest ei suuda tajuda seoseid looduses või naiste elu, töö ja teadmiste seotust rikkuse loomisega". Feminist ja sotsiaalökoloog Janet Biehl on kritiseerinud ökofeminismi selle pärast, et see keskendub liiga palju müstilisele sidemele naiste ja looduse vahel ja mitte piisavalt naiste tegelikule olukorrale. Rosemary Radford Ruether nõustub Janet Biehliga selle koha pealt, mis puudutab keskendumist müstitsismile naiste aitamise asemel, kuid väidab, et spirituaalsuse ja aktivismi võib ökofeminismis tõhusalt ühte põimida.