Anarhosündikalism
Anarhosündikalism on anarhistlik ideoloogia, mis vastandub otseselt keskselt juhitavale riigibürokraatiale ja marksism-leninismi töölisliikumisele. Anarhosündikalism kujutas endast peamiselt bakuninlaste ja prodhonistide ideede segu. Anarhosündikalismi liidrid ja teoreetikud olid Hubert Lagardelle, Émile Pouget ja Bertile, kellele avaldas mõju ka sotsioloog Georges Sorel. Anarhosündikalism eitab riiki kõigis tema esinemisvormides. Eitades igasugust poliitilist võitlust parlamentlikust tegevusest kuni sotsialistliku revolutsioonini, vastandab anarhosündikalism sellele otsese tegevuse (action directe). Anarhosündikalistid soovitavad otsese mõjutamise vahendeid nagu: streik, boikott ja sabotaaž. Otsese mõjutamise kõrgemaks vormiks on nende arvates üldstreik, millega nad asendasid revolutsiooni ja relvastatud mässu. Anarhosündikalistid eitavad proletariaadi võitluse keskse juhtimise vajadust mõne tööliste poliitilise partei poolt. Partei süsteemi peavad nad kodanluselt ülevõetuks ja töölisklassile võõraks. Peamiseks töölisklassi organisatsiooniks on anarhosündikalistliku doktriini järgi sündikaat. Vastavalt anarhosündikaadi põhiõpetusele on sündikaadid töö võitlusvahenditeks kapitali vastu. Tulevikus aga moodustatakse üksikisikute koostööst lähtuvad ja kooperatiivsetel põhimõtetel tegutsev organisatsioon - ühistu, millest saavad peamised tootmise organiseerijad. Anarhosündikalismi edusammud olid seletatavad ka Prantsusmaa Sotsialistliku Partei kitsalt parlamentaarse, üha oportunistlikumaks muutuva praktikaga. Töölisi pööras anarhosündikalismi poole täiesti õigustatud viha II Internatsionaali parteide oportunismi vastu. Paljud revolutsiooniliselt meelestatud töölised, kes ei olnud rahul Prantsusmaa Sotsialistliku Partei halvakspaneva suhtumisega parlamendivälistesse võitlusmeetoditesse, astusid anarhosündikaatide liikumise ridadesse.