Saksa ordu riik
Saksa Ordu riik ka Saksa orduriik (saksa keeles Staat des Deutschen Ordens; ladina keeles Civitas Ordinis Theutonici), saksa keeles nimetatud ka Deutschordensstaat'iks (saksa keeles [ˈdɔʏtʃ ɔɐdənsˌʃtaːt]) või Ordensstaat ([ˈɔɐdənsˌʃtaːt]) oli ristisõdijate riik, mille rajasid Saksa ordu rüütlid 13. sajandil toimunud Läänemere ristisõdade käigus. Riik baseerus Preisimaal pärast seda, kui ordu vallutas paganlikud vanapreislased. Edaspidi laienes see eri aegadel Kuramaale, Gotlandile, Liivimaale, Neumarki, Pommeri ja Samogitiale. See hõlmas territooriume tänapäevastest riikidest Eestis, Lätis, Leedus, Saksamaal, Poolas, Venemaal ja Rootsis (Gotland). Suurem osa territooriumist vallutati sõjaliste ordude poolt, misjärel Saksa kolonisatsioon oli erineva mõjuga. Liivimaa Mõõgavendade Ordu, mis haldas Maarjamaad (Terra Mariana), inkorporeeriti Teutooni ordusse selle autonoomse Liivimaa haruna 1237. aastal. 1346. aastal müüs Taani kuningas Eesti hertsogkonna 19 000 Kölni marga eest Saksa ordule. Suveräänsuse üleminek Taanilt Saksa ordule toimus 1. novembril 1346. Pärast lüüasaamist Grunwaldi lahingus 1410 tabas Saksa Ordut langus, ja selle Liivimaa haru liitus aastatel 1422–1435 asutatud Liivi Konföderatsiooniga. Sakslaste valduses olnud maad Preisimaal ja Pommeris jagunesid kaheks pärast Thorni rahu 1466. Läänepoolne osa integreeriti Poola Kuningriigiga kui Preisi kuninglik provints, idaosa jäi aga läänina Saksa valitsuse alla, kinnitusega, et seda peetakse Poola Kuningriigi lahutamatuks osaks. Idas asuv kloostririik sekulariseerus 1525. aastal protestantliku reformatsiooni ajal Preisimaa hertsogkonnaks Poola läänina, mida juhtis Hohenzollernid. Liivimaa haru jätkus Liivi Konföderatsiooni koosseisus kuni selle lagunemiseni 1561. aastal.