Rooma teed
Rooma teed (ladina keeles: viae Romanae [ˈwiae̯ roːˈmaːnae̯]; ainsus: via Romana [ˈwia roːˈmaːna]) olid Rooma riigi säilitamiseks ja arenguks ülioluline füüsiline taristu, mida ehitati umbes aastast 300 eKr Rooma Vabariigi ja Rooma keisririigi laienemise ja konsolideerimise kaudu. Need pakkusid tõhusaid vahendeid armeede, ametnike, tsiviilisikute maismaal liikumiseks, ametliku side sisemaaveoks ja kaubavahetuseks. Rooma teid oli mitut tüüpi, alates väikestest kohalikest teedest kuni laiade pikamaa maanteedeni, mis ehitati linnade, suuremate alevite ja sõjaväebaaside ühendamiseks. Need suuremad teed olid sageli kivisillutisega ja killustikuga kaetud, kuivendamiseks kumerdatud ning neid ääristasid jalgteed, ratsarajad ja kuivenduskraavid. Need rajati piki täpselt uuritud radasid ja mõned lõigati läbi küngaste või viidi sildadega üle jõgede ja kuristike. Lõike üle soise pinnase võisid toetada parved või vaiavundamendid. Rooma arengu tippajal kiirgas pealinnast vähemalt 29 suurt sõjalist kiirteed ja hilise keisririigi 113 provintsi olid omavahel ühendatud 372 suure maanteega. Kokku hõlmas see üle 400 000 km teid, millest üle 80 500 km oli kivisillutisega. Gallias üksi on väidetavalt parandatud vähemalt 21 000 km teid ja Britannias vähemalt 4000 km. Paljude Rooma teede kursid (ja mõnikord ka pinnad) säilisid aastatuhandeid; mõned on kaetud tänapäevaste teedega.