Zizinho
Thomaz Soares da Silva (tuntud enam nime Zizinho all; 14. september 1922 Niterói – 7. veebruar 2002) oli Brasiilia jalgpallur, ründav poolkaitsja. Klubikarjääri esimene pool möödus tal Flamengos. Aastatel 1942, 1943 ja 1944 võitis ta Rio de Janeiro osariigi meistrivõistlused Campeonato Carioca, mis oli sel ajal kõige tähtsamad võistlused, sest üleriigilisi meistrivõistlusi veel ei peetud. Pärast seda mängis ta aastatel 1951–1957 Bangus. 1957. aastal siirdus ta São Paulosse, millega tuli kohe esimesel hooajal São Paulo osariigi meistrivõistluste Campeonato Paulista võitjaks. Brasiiliat esindas Zizinho koondises aastatel 1942–1957 kokku 53 mängus ja lõi neis 30 väravat. 1950. aasta maailmameistrivõistluste viimases alagrupimängus lõi ta värava Jugoslaavia vastu ning finaalseeria teises mängus Hispaania vastu. Otsustavas mängus jäädi alla aga Uruguayle tulemusega 1:2. Zizinho valiti turniiri sümboolsesse koosseisu ja ühtlasi turniiri parimaks mängijaks. Lõuna-Ameerika meistrivõistlustel osales ta Brasiilia koondisega aastatel 1942, 1945, 1946, 1949, 1953 ja 1957. Ainsal korral õnnestus meistriks tulla 1949. aastal. Sel turniiril lõi Zizinho kokku kuus väravat. Zizinho oli tuntud suurepäraste mänguoskuste, sealhulgas triblingu, söödutäpsuse ja täpsete karistuslöökide poolest. Pärast mängijakarjääri lõppu tegutses ta treenerina. Ta oli aastatel 1960, 1965–1966 ja 1980 Bangu peatreener ning aastatel 1967 ja 1972 Vasco da Gama peatreener. IFFHS valis Zizinho 20. sajandi Lõuna-Ameerika parimate jalgpallurite seas kümnendaks ja Brasiilia jalgpallurite seas neljandale kohale. Samuti on ta võetud Brasiilia jalgpalli kuulsuste halli liikmeks.