Türistor
Türistor (kreeka keeles thyra 'uks' + inglise keeles resistor 'takisti') on ränistruktuuriga nelja- või enamakihiline pooljuhtseadis. Türistor on selline pooljuhtelement, mis päripinge olemasolul pärast lühikese tüürvoolu impulsi andmist tüürelektroodile juhib voolu anoodilt katoodile. Türistor jääb avatud ehk juhtivasse olekusse ka pärast tüürimpulsi lõppu. Türistor sulgub siis, kui anoodvool väheneb nullilähedaseks. Türistore valmistatakse kõigist pooljuht-lülituselementidest suurimale voolule ja lubatavale vastupingele. Türistoris piirnevad paksu (kuni 200 nm) n-tüüpi pooljuhikihiga kaks õhukest p-tüüpi kihti ning ühega viimastest külgneb (osaliselt) õhuke n-tüüpi kiht. Kui türistori katoodi ja anoodi vahel on piisavalt suur pinge ja tüürelektroodile antakse vooluimpulss, läbib elektrivool türistori nii kaua, kuni vool muudel asjaoludel katkeb või suunda vahetab. Türistore kasutatakse ümberlülitusseadistena muundurites, inverterites, tüüritavates alaldites ja teistes elektriahelates. Türistori tööpõhimõtte esitas esimesena 1950. aastal William Bradford Shockley. Esimese türistori töötasid välja General Electricu insenerid Gordon Halli juhtimisel Bell Labsis 1956. Türistori saab kokku panna kahest bipolaartransistorist, kusjuures üks neist peab olema npn- ja teine pnp-tüüpi.