Läbilöögitugevus
Läbilöögitugevus on dielektriku (isoleeraine) elektrilist tugevust iseloomustav suurus, mis arvuliselt võrdub pingega U {\displaystyle U} , mille korral ühikulise paksusega dielektrikukihis tekib läbilöök: E = U d , {\displaystyle E={{U} \over {d}},} kus d {\displaystyle d} on dielektrikukihi paksus. Läbilöögitugevust E {\displaystyle E} väljendatakse enamasti kilovoltides millimeetri kohta. Isoleermaterjalide läbilöögitugevust kasutatakse seadme lubatava pinge määramiseks. Läbilöögitugevus pole konstantne suurus, vaid sõltub peale aine eriomaduste ka keskkonnatingimustest. Isoleermaterjalide läbilöögitugevuse määramise metoodika on toodud Euroopa Liidu standardisarjas IEC 60243.