Igavese valguse tipp
Igavese valguse tipp (ingl a peak of eternal light (PEL)) on punkt Päikesesüsteemi taevakehal, mis pidevalt on päikesevalguses. Selline tipp peab olema kõrge ning asuma väga väikese teljekaldega taevakehal. Selliste tippude olemasolu pakkusid esimestena välja aastal 1837 Wilhelm Beer ja Johann Heinrich Mädler. Igavese valguse tipud oleksid kasulikud kosmoseuuringute ja -koloniseerimise jaoks, kuna sinna paigaldatud elektriseade saaks igal ajal päikeseenergiat ning temperatuurivahemik seal oleks suhteliselt ühtlane. Ühtegi igavese valguse tippu veel kindlalt tuvastatud ei ole, seega siiani on tegu veel hüpoteetilise mõistega. Igavese valguse tipud ei ole tegelikult valgustatud igavesti, vaid ainult seni kuni eksisteerib Päike.