Inimkeha isesüttimine
Inimkeha isesüttimine ehk inimese isesüttimine (inglise keeles spontaneous human combustion, lühend SHC) on nähtus (isesüttimine), kus inimkeha süttib tuvastamata välise süüteta. Inimkehast jäävad enamasti järele sisemisest põlengust puutumata sääred või jalalabad ning söestunud kolju, harva küünarvarred või käelabad. Nähtust ei osata veel adekvaatselt seletada, kuigi arvatakse, et sellel on loogiline põhjendus; nähtuse olemasolu on teaduslikult tõendamata. Imekombel põleng ümbruskonda palju ei kahjusta. Tavatult võivad põleda ja sulada lähedal olevad objektid, millest kergesti süttivad jäävad tihti puutumata. Näiteks võib tool, millelt on leitud istuvas asendis olnud hukkunu tuhk ja jäänused, olla vähe põlenud. Suuri küsitavusi tekitab seejuures tõik, et inimese luustik tuhastub krematsioonil väga kõrge temperatuuri juures (760–982°C) vähemalt kahe ja poole tunni jooksul, jättes siiski järele luufragmente. Uurijad on õnnetult tules surnud inimesi kirjeldanud kui inimküünlaid. Kirjeldus vastab ka omamoodi tõele, sest katsed on näidanud, et tõenäoliselt süttib teadmata asjaoludel keha pruun rasvkude, mis kütusena hoiab põlevat keha kustumast. Seda nimetatakse tahi efektiks. Keha rasva ja liigeste põlemine seletab ka ebameeldivat lehka ja nõega määrdunud pindu isetuhastunud inimkehade ümbruses. See võib seletada ka säärte puutumata jäämist, kuna nendes on vähe rasvkudet, enamasti tugevad lihased ja luud.