Iisraeli kuningriik (Samaaria)
Iisraeli kuningriik (heebrea keeles מַמְלֶכֶת יִשְׂרָאֵל) oli kuningriik Levanti aladel, mis eksisteeris umbes aastast 930 eKr kuni aastani 720 eKr, kui selle vallutas Uus-Assüüria suurriik. Kuningriigi tähtsamad linnad olid Sihem, Tirza ja Samaaria. Piibli andmetel oli Iisraeli kuningriik üks kahest pärast Iisraeli ja Juuda ühendatud monarhiate kuningriigi lagunemist tekkinud riigist. Ajaloolased kasutavad sellele riigile viidates tihti termineid "Põhja kuningriik" või "Samaaria kuningriik", et seda eristada lõunas asunud Juuda kuningriigist. Pärast Taaveti ja Saalomoni valitsemisaega lõid 10 põhjapoolset hõimu Jerobeam I juhtimisel umbes 926 eKr sellest lahku ja asutasid Palestiina põhjaosas omaette riigi, mille nimeks jäi Iisrael. Omri (876–869 eKr) rajas uue pealinnana Samaaria ning sõlmiti tihedad dünastilised sidemed Tüürosega. Iisraeli kuningriigi tõusuajad olid 9. sajandi I pool eKr ja 8. sajandi I pool eKr. Iisraeli riik ei olnud nii ühtne ning allus kergemini välismõjudele (eriti Foiniikia omadele), austati kaanani jumalaid, mida soosis kuningas (869–850 eKr) Ahab ja ta naine, Tüürose kuninga tütar Iisebel. Ahabi ajal osales Iisrael Damaskuse ja Uus-Hetiidi riikide kõrval Assüüria-vastases koalitsioonis, mis Salmanassar III-lt lüüa sai. Väepealik Jehu kukutas Omri dünastia võimult – Iisebel tapeti – ja Jehu tõusis kuningaks. Kuningas Jerobeam II, kes valitses 8. sajandi teisel poolel, võitles pidevalt Juudaga ning aramealaste Damaskuse riigiga. 8. sajandi teisel poolel eKr sõlmis Iisrael taas tugevnenud Assüüria vastu liidu Damaskuse Juuda ja Egiptusega, kuid Juuda kuningriik sõlmis Ahase ajal (735–715 eKr) liidu Assüüriaga, aidates nii kaasa Iisraeli langusele. 732 eKr vallutasid assüürlased Damaskuse. Iisraeltunnistas Assüüria ülemvõimu 722 aastal eKr vallutasid assüürlased Iisraeli pealinna Samaaria ja asustasid kuninga ja ülikkonna ning suure osa Iisraeli rahvastikust Mesopotaamiasse ja Meediasse ning asemele asustati elanikke Mesopotaamiast ja Araabiast.