Narkolepsia
Narkolepsia on krooniline neuroloogiline haigus, mida iseloomustab kontrollimatu lühiajaline unevajadus, mille tõttu võib esineda 10–15 minuti pikkusi teadvusekaotusi (narkolepsiahoog): inimene langeb sügavasse unne ja teda sellest äratada on raske. Narkolepsiat põhjustab aju suutmatus reguleerida normaalselt une-ärkveloleku tsükleid. Narkolepsiaga inimeste ööuni on tihti häiritud. Lisaks sellele esineb ebanormaalne päevase une harjumus. Suurem osa tervetest inimestest langeb REM-unne umbes tund aega pärast uinumist, kuid paljude narkolepsiahaigete ehk narkoleptikute REM-unefaas algab juba mõne minuti jooksul. Narkolepsia on seotud virgatsainega oreksiin, mis on uneregulaator. Narkolepsia väljakujunemist põhjustab selliste neuronite hävimine aju hüpotalamuse osas, mis toodavad ja vabastavad oreksiini. Üks põhilisi probleeme, mis narkolepsiaga kaasneb, on katapleksia – ootamatu lihastoonuse nõrkus, mida põhjustavad tugevad emotsioonid (ometigi leidub ka inimesi, kes ei vaja emotsioonilisi tõukeid katapleksia esinemiseks). Tõenäoliselt põhjustab seda terviseriket suur hulk geneetilisi mutatsioone ja ebanormaalsusi, mis omakorda avaldavad mõju aju spetsiifilistele bioloogilistele faktoritele. Viimased võivad kombineeruda erinevate keskkonnateguritega (traumad, stress), suurendades haigestumise riski. Termin "narkolepsia" tuleneb prantsuskeelsest sõnast narcolepsie, milles on kombineeritud kreeka keelest pärinevaid sõnu νάρκη (narkē; "tuimus" või "uimasus") ja λῆψις (lepsis; "rünnak" või "sööst"). Mõiste mõtles välja prantsuse füüsik Jean-Baptiste-Édouard Gélineau (1828–1906) .