Sõbrakaubandus
Sõbrakaubandus on kapitalismieelne kaubanduse vorm, mis põhines vastastikusel usaldusel ja isiklikel suhetel. Eelkõige tähistatakse selle terminiga kesk- ja varauusajal toiminud kaubasuhet linnakaupmeeste ja talupoegade vahel. Keskajal pidasid kaupmehed niinimetatud sõbrahoove, kus talupojad tohtisid ööbida tingimusel, et teevad oma ostud selle kaupmehe juures ja ühtlasi müüvad temale oma tooted. Näiteks 16. sajandi Tallinna kaupmehel Jasper Kappenbergil oli üle saja sõbra (näiteks Viluveres ja Kahalas), kes said temalt isegi laenu. Keskajal otsisid maalt kaupu, eriti vilja, kokku ostvad kaupmehed endale usaldusväärsemaid talupoegi, keda võis kasutada müüjate otsimiseks ja kauba vahendamiseks ehk kaubaagentideks. Tihti käisid sellised "sõbrad" ka linnas ja olid kaupmehe majas või sõbrahoovis külalised. Varauusajal muutus sõbrakaubandus talupoja suhtes ebavõrdsemaks, seostudes ennekõike talupoegade kutsumisega linna, kus neil püüti nahka üle kõrvade tõmmata, neid täis jootes ja kaupu valesti kaaludes.