Zsigmond Móricz
Zsigmond Móricz (hääldus: [ˈʒiɡmond ˈmoːrits]; 29. juuni 1879 Tiszacsécse – 5. september 1942 Budapest) oli 20. sajandi tuntuim ungari kriitilise realismi kirjanik, ajakirjanik, toimetaja, rahvaluule koguja. Ta sündis 1879. aastal Tiszacsécses talupoja perekonnas. Ema oli Erzsébet Pallagi, isa Bálint Móricz. Tal oli üheksa õde-venda, kellest kaks varakult surid. Noor Zsigmond käis koolis Istvándis, Prügyis, Debrecenis, Sárospatakis ja Kisújszállásis. 1900. aastal kolis ta Budapesti, kus õppis õigusteadust ja filosoofiat. Seal tutvus ta teiste tuntud kirjanikega nagu Mihály Babits, Dezső Kosztolányi, Gyula Juhász, Árpád Tóth, László Bánóczy, Gábor Oláh ja Marcell Benedek. Ülikooliõpinguid ta ei lõpetanud. Móricz töötas provintsis ajakirjanikuna ja Budapestis ametnikuna. Kogus rahvaluulet, millest sai inspiratsiooni oma teoste jaoks, mis räägivad põhiliselt vaesema rahva elust ja nende huvide vastuoludest valitsevate klasside huvidega. 1905. aastal abiellus ta kooliõpetaja Eugénia Holicsi ehk Jankaga. Nende kolm tütart (Virág, Gyöngyi, Lili) said täiskasvanuks, kaks poega surid lapsena. 1908. aastal ilmus tema novell „Seitse kreutserit”, mis oli menukas. Umbes sel ajal sõbrunes Móricz ka Endre Adyga. 1924. aastal tutvus ta näitleja Mária Simonyiga, aasta hiljem sooritas Janka enesetapu. 1926 abiellus Móricz Máriaga. 1937 lahutasid nad abielu ning Móricz tõmbus lõplikult tagasi Leányfalusse, kuhu oli ehitanud maja, mida siiani kasutas suvilana. Zsigmond Móricz suri Budapestis Józsefvárosis 5. septembril 1942.