Liikluspsühholoogia
Liikluspsühholoogia on psühholoogia haru, mis uurib psühholoogiliste protsesside ja liiklejate käitumise vahelisi seoseid. Üldiselt püüab liikluspsühholoogia rakendada psühholoogia teoreetilisi aspekte liikluse parandamiseks, aidates välja töötada ja rakendada vastumeetmeid õnnetuste tekkimisele ning püüab läbi hariduse ja liiklejate motivatsiooni ka soovitud käitumisi suunata. Hindamaks õnnetuses osalemise põhjuseid ning nende erinevusi, uuritakse käitumist sageli koos õnnetuste uurimisega. Liikluspsühholoogid eristavad juhi käitumise kolme motivaatorit: põhjendatud või plaanipärane käitumine, impulsiivne või emotsionaalne käitumine ning harjumuslik käitumine. Lisaks kasutatakse ka psühholoogia sotsiaalseid ja kognitiivseid rakendusi (nagu näiteks kehtestamine), liiklusohutuse kampaaniaid ja teraapiate ning rehabilitatsiooniga seotud programme. Liikluspsühholoogia kui teadusharu rakendab ka mahukaid teooriaid psühholoogia tunnetuslikest, sensomotoorsetest ja neuroloogilistest aspektidest. Teel liiklejate kogemuse ning tegevuste mõistmiseks uuritakse suurt hulka erinevaid tegureid: tähelepanu, mälu, ruumiline tunnetus, kogenematus, stress, joovastus, tähelepanu hajutavad/ebamäärased stiimulid, väsimus ja kõrvalised tegevused (telefonivestlused).