Hüdratatsioon
Hüdratatsioon on keemilise ühendi füüsikaline või keemiline liitumine (hüdraatumine) või liitmine (hüdraatimine) veega. Lahustumisel vees seostuvad elektrolüüdid polaarsete vee molekulidega ehk hüdraatuvad. Hüdraatumisel keemilised sidemed elektrolüüdis nõrgenevad, mistõttu aine võib jaguneda ioonideks. Näiteks etüleeni katalüütiline hüdraatimine: CH2 = CH2 + H2O → CH3–CH2OH Hüdratsioon on veemolekulide liitumine molekulide või ioonidega. Hüdratsioon on solvatatsiooni erijuht – orgaanilise lahusti molekulide kinnitumine ainete molekulide või ioonide külge. Vastupidi hüdrolüüsile ei kaasne hüdratatsiooniga vesinik- või hüdroksüüliioonide moodustumine. Vesilahustes põhjustab hüdratsioon vee ja lahustunud aine stabiilseid ja ebastabiilseid ühendeid (hüdraadid); orgaanilistes lahustites tekivad hüdraatidega sarnased solvaadid. Hüdratsioon põhjustab ioonide stabiilsust lahustes ja takistab nende assotsieerumist. Hüdratsioon on elektrolüütilise dissotsiatsiooni liikumapanev jõud – vastassuunaliselt laetud ioonide eraldamiseks vajalik energiaallikas.