Afaasia
Afaasia ehk kõnehalvatus on kõnetegevuse aspektide (rääkimine, arusaamine, kirjutamine, lugemine) häire, mis tuleneb vasaku ajupoolkera (paremakäelistel) lokaalsest kahjustusest või mõnikord vaimuhaigusest[viide?]. Motoorse ehk ekspressiivse afaasia puhul on häiritud suuline või kirjalik kõne, sensoorse ehk impressiivse afaasia puhul suulisest kõnest arusaamine või lugemine. Afaasia vorm oleneb kahjustuse lokalisatsioonist. Kirjaliku kõne täieliku häiritust nimetatakse agraafiaks, lugemise täielikku häiritust aleksiaks. Need eristuvad afaasiast kitsamas mõttes, mis puudutab ainult suulist kõne.[viide?] Afaasiast räägitakse juhul, kui enne selle tekkimist oli kõne omandatud. Kui kõnetegevuse üks või teine aspekt on häiritud ainult osaliselt, siis räägitakse selle aspekti puhul sageli afaasia asemel düsfaasiast. Samuti eeldatakse, et kõneks vajalikud lihased ja neid innerveerivad närvid on intaktsed (vastasel korral räägitakse afaasia või düsfaasia asemel düsartriast). Afaasiast erineb ka kaasasündinud lugemisvõime häire düsleksia.[viide?] Afaasiaga koos võivad esineda apraksia (võimetus keerukaid liigutusi sooritada) ja agnoosia (võimetus väljendite tähendust mõista). Raske on ära tunda, kas konkreetne häire on ainult kõnetegevuse häire.[viide?] Afaatiku intellekt, mõtlemine ja tundeelu võivad (aga ei pruugi) olla täiesti kahjustamata, kuigi afaasia jätab mulje intellektihäirest.[viide?] Afaasial on mitmesugused raskusastmed. Kergematel juhtudel esineb sageli täielik tervenemine.[viide?]