Gyula Juhász
Gyula Juhász (4. aprill 1883 Szeged – 6. aprill 1937 Szeged) oli ungari luuletaja. Ta oli 20. sajandi esimese poole Ungari üks tuntumaid luuletajaid, enne Attila Józsefit oli ta ungari lüürika üks väljendusrikkamaid esindajaid. 1893–1902 õppis ta Szegedi gümnaasiumis. 21. mail 1899 ilmusid tema esimesed luuletused ajalehes Szegedi Napló ja 25. augustil ilmus luuletus "Ovidius" ajalehes Budapesti Napló. 1903–1906 oli ta Budapesti ülikoolis ungari-ladina haru üliõpilane. Ta sõbrunes Mihály Babitsiga, Dezső Kosztolányiga ja Gábor Oláh’ga. 26. novembril 1904 sai ta üliõpilaste meeleavaldusel politseiniku mõõgast kätte ja pähe haavata. 1905. aastal tutvus ta Endre Adyga, kellele ta avaldas suurt mõju. Juhász sai varakult aru Ady luuletajaandest.  1906 sooritas ta õpetajaeksami ning õpetas seejärel Máramarosszigeti gümnaasiumis (1906–1908). 1907 ilmus Szegedis tema esimene luulekogu. 6. märtsil 1914 tulistas ta end Budapestis Nemzeti Szálló hotellis rindu. Ta raviti haiglas terveks. 8. jaanuaril 1917 sai ta närvivapustuse ja sattus jälle haiglasse. 9. aprillil tunnistati ta ametlikult vaimuhaigeks. Jaanuaris 1915 ilmus tema teine luulekogu "Új versek" ('uued luuletused'). Gyula Juhász oli kogu elu õnnetu ja üksildane inimene, kelle traagiline haigus ja pessimistlik iseloom jätsid jälje tema luulele. Tema stiili mõjutas sümbolism vähem kui suuri sajandialguse uuendajaid, tema keel oli konkreetsem ja selgem. Tema luuletused on üldiselt lühikesed.