Magnetiline läbitavus
Magnetiline läbitavus on aine omadus, mis iseloomustab aine magneetumise võimet. Eristatakse suhtelist ja absoluutset magnetilist läbitavust. Suhteline magnetiline läbitavus on füüsikaline suurus, mis näitab, mitu korda erineb magnetiline induktsioon homogeenses keskkonnas magnetilisest induktsioonist vaakumis. Arvutusvalem μ r = B B 0 {\displaystyle \mu _{\text{r}}={\frac {B}{B_{0}}}} , kus μr on suhteline magnetiline läbitavus; B ‒ magnetiline induktsioon keskkonnas; B0 ‒ magnetiline induktsioon vaakumis. Suhteline magnetiline läbitavus μr on absoluutse magnetilise läbitavuse μ ja magnetilise konstandi μ0 suhe: μ r = μ μ 0 . {\displaystyle \mu _{\text{r}}={\frac {\mu }{\mu _{0}}}.} Seega aine absoluutne magnetiline läbitavus μ = μ r μ 0 . {\displaystyle \mu =\mu _{\text{r}}\mu _{0}.} Absoluutse magnetilise läbitavuse ühik on sama, mis magnetilisel konstandil: H/m. Suhtelise magnetiline läbitavuse μr järgi liigitatakse aineid ja materjale järgmiselt: diamagnetilised materjalid ehk diamagneetikud, mille μr on veidi väiksem kui 1; paramagnetilised materjalid ehk paramagneetikud, mille μr on veidi suurem kui 1; ferromagnetilised materjalid, mille μr võib ulatuda mitmekümne tuhandeni.