Soojusjuhtivustegur
Soojusjuhtivustegur (tähis λ {\displaystyle \lambda \,} ) on keskkonna soojusjuhtivust iseloomustav suurus. Soojusjuhtivusteguri ühik SI-süsteemis on vatt meetri ja kelvini kohta (W/(m·K)). Mida suurem on soojusjuhtivustegur, seda paremini kannab materjal energiat soojusena edasi. Soojusjuhtivustegur võimaldab hinnata ajaühikus keskkonna ristlõiget läbivat soojushulka. Kehtib järgmine seos k = Q d S Δ T , {\displaystyle k={\frac {Qd}{S\Delta T}},} kus k on keskkonna soojusjuhtivustegur (W/(m·K)), Q on ajaühikus pinda läbiv soojushulk (W), S on pindala (m2), d on pinna paksus (m), ΔT on temperatuurierinevus pinna erinevatel külgedel (°C). See valem ütleb, et soojusvoog on võrdeline temperatuuri gradiendiga, kus võrdeteguriks on soojusjuhtivustegur. Teisisõnu näitab soojusjuhtivustegur, mitu džauli soojusenergiat kandub ühe sekundi jooksul läbi ühe ruutmeetri suuruse pinna, kui temperatuurimuutus 1 meetri kohta on 1 kelvin. Mittehomogeenses keskkonnas tuleb kasutada ülalantud valemi diferentsiaalset kuju, q = k ∇ T , {\displaystyle \mathbf {q} =k\nabla T,} kus k on soojusjuhtivustegur vaadeldavas keskkonna punktis ja q on soojusvoog. Soojusjuhtivustegur sõltub üldjuhul keskkonna temperatuurist.