Pelagius I
Pelagius I oli paavst 556–561. Ta oli 60. paavst. Pelagius oli "Liber Pontificalise" järgi pärit Roomast. Ta oli vikaar Johannese poeg ja pärines aristokraatlikust suguvõsast. Pelagius oli Agapetus I ajal diakon. Ta oli Agapetus I kaaskonnas Konstantinoopolis aastal 536 toimunud visiidi ajal. Ta esindas paavsti maist augustini 536 toimunud Konstantinoopoli sinodil, kus mõisteti hukka monofüsiitlus. Agapetus I ja Vigiliuse ajal oli Pelagius paavsti esindaja (apocrisiarius) Konstantinoopolis. Ta saavutas Bütsantsi keisri Justinianus I tunnustuse. Tema mõjutusel mõistis keiser aastal 543 hukka Origenese õpetuse. Samuti konsulteeris keiser temaga, kui oli vaja määrata ametisse vaimulikke. Pelagius pöördus Kartaago piiskopi Ferranduse poole nõu saamiseks pärast seda, kui keiser mõistis hukka teoloogid Theodorose, Theodoretose ja Ibase. Ta püüdis aastal 537 takistada Silveriuse tagasipöördumist Rooma. Aastal 544 oli Pelagius Roomas ülemdiakonina (kardinaldiakon). Kui Vigilius aastal 545 Roomas keisri sõdurite poolt kinni võeti, jäi Pelagius paavsti vikaarina Rooma. Ta kohtus detsembris 546 idagootide kuninga Totilaga, et takistada idagootidel linna rüüstamist. Totila saatis ta aastal 547 Konstantinoopolisse, et sõlmida keisriga rahu, kuid keiser saatis ta tagasi Rooma ega rahuldanud Totila nõudmisi. Pelagius ei tunnustanud aastal 548 Vigiliuse "Iudicatumit", milles paavst mõistis hukka kolm teoloogi ja nende õpetuse. Aastal 551 pöördus Pelagius tagasi Konstantinoopolisse. Ta koostas Vigiliuse esimese konstitutsiooni mais 553, milles Vigilius mõistis hukka Mopsuestia Theodorose teesid. Juunis Pelagius vangistati ja vangistuses kirjutas ta traktaadi kolme teoloogi kaitseks, kuid mõne aja pärast tunnustas ta Konstantinoopoli II kirikukogu otsuseid ja kolme teoloogi hukkamõistmist. Diakonina tõlkis Pelagius ladina keelde ühe kreeka traktaadi.