Vilistid
Vilistid olid iidne rahvas, kes elas rauaajal Kaanani lõunarannikul ja moodustas linnriikide konföderatsiooni. Vilistid olid Egeuselt tulnud meresõitjad, kes pronksiaja kollapsi ajal umbes 1175 eKr asusid järk-järgult Palestiina ranniku lauskmaale elama. Nad võtsid omaks Levandi semiitliku kultuuri, samal ajal säilitades omaenda kultuuri. Olnud sajandeid Uus-Assüüria impeeriumi (911–605 eKr) võimu all, sai vilistide riik lõplikult hävitatud Uus-Babüloonia kuninga Nebukadnetsar II poolt 604 eKr. Tema ja tema impeeriumi järel tulnud Pärsia impeeriumi osaks allutatuna kaotasid vilistid oma ainulaadse etnilise identiteedi ning rahvas haihtus ajaloolistest ja arheoloogilistest kirjetest 5. sajandi teises pooles eKr. Vilistid jätsid endast maha ainulaadse ainelise kultuuripärandi. Vilistid on tuntud oma piibellike sõjaliste konfliktide tõttu Kaanani rahvastega, eriti iisraeliitidega. Kuigi peamine teave vilistide kohta tuleneb heebrea piiblist tanahist, tunnistatakse nende olemasolu esmakordselt reljeefides Ramses III templis Medinet Habus, kus neid nimetatakse kui Peleset (mida loetakse heebrea sõnaga Peleshet samatüveliseks). Joosua 13:3 ja 1. Saamueli 6:17 järgi koosnes vilistide kodumaa viiest suurest linnast: Assa (Gaza), Asdod, Askelon, Ekron ja Gat. Arheoloogid tänapäeval nõustuvad, et nimi Palestiina tuleneb vilistide kodumaa piiblist ilmuvast nimetusest (pilištim). Ei ole täpselt teada, missuguses keeles vilistid omavahel suhtlesid, ega ka see, kuidas nad iseennast kutsusid. On leitud 1500–1000 eKr perioodist pärinevaid keraamilisi esemeid, mis kannavad kirjutisi muudes keeltes kui semi keeltes, sealhulgas üks küprose-minose kirjas. See-eest ei ole piiblis kirjutatud, et iisraeliitide ja vilistide vahel oleks olnud keelelisi raskusi nagu seda oli muude gruppide puhul.