Kavandatud vananemine
Kavandatud vananemine (ka tööea lühendamine) on majandusskeem, mis põhineb ettekavatsetult lühikese kõlblikkusajaga toodete loomisel. Kavandatud vananemine on sisse programmeeritud paljudesse toodetesse – see teeb need pärast määratud ajavahemiku möödumist kasutamiskõlbmatuks. Kavandatud vananemine on üks liberaalmajanduse puudustest. Toote kavandatud vananemine tuli kasutusele 1920. aastatel selleks, et kehtestada masstootmist ja teha toodete hinnad võimalikult laiale üldsusele kättesaadavaks. Toote kavandatud vananemist pole kerge välja selgitada – tegu võib olla ka uute tehnoloogiate kasutuselevõtuga ilma piisavate uuringuteta. Kavandatud vananemine toob kaasa reostusprobleemid ja tarbimiskulude kasvu. Kavandatud vananemine kipub toimima kõige paremini, kui tootja tegutseb oligopoli tingimustes. Enne kavandatud vananemise rakendamist peab tootja teadma, et tarbija puhul on vähemalt teatud tõenäosus, et ta ostab tulevikus uue toote samalt tootjalt. Selliste kavandatud vananemise juhtumite puhul eksisteerib info asümmeetrilisus toote kavandatud elueast teadliku tootja ja sellest mitteteadva tarbija vahel. Kui konkurents turul kasvab, siis kipub pikenema ka toote eluiga. Näiteks kui Jaapani pikema elueaga sõidukid jõudsid USA turule 1960. ja 1970. aastatel, siis olid USA tootjad sunnitud sellele vastama vastupidavamate toodetega.