Albert Kesselring
Albert Kesselring (30. november 1885 – 16. juuli 1960) oli teise maailmasõja ajal Luftwaffe kindralfeldmarssal. Mõlema maailmasõja vältel sõjaväelist karjääri teinud, oli Kesselring üks Natsi-Saksamaa osavamaid väejuhte, kes teenis ka rohkesti autasusid. Ta oli üks 27 sõjaväelasest, kes pälvis Raudristi rüütliristi nii tammelehtede, mõõkade kui ka briljantidega. Hüüdnimedega „Naeratav Albert” ja “Onu Albert” oli ta teise maailmasõja üks populaarsemaid kindraleid. Kesselring astus Baieri armeesse ohvitserikadetina 1904. aastal ja teenis suurtükiväes. Ta lõpetas 1912. aastal väljaõppe õhupallivaatlejana. Esimese maailmasõja ajal teenis ta nii lääne kui ka idarindel. Ta nimetati tööle peastaapi, ehkki tal ei olnud sõjaväelist haridust. Kesselring jäi pärast sõda sõjaväkke, kuid vabastati 1933. aastal, et saada Reichi lennundusministeeriumi haldusosakonna juhiks, kus ta osales lennundustööstuse taastamises ja Luftwaffe aluste rajamises, teenides selle ülemana aastatel 1936–1938. Teise maailmasõja ajal juhtis ta õhujõude Poolas ja Prantsusmaal, Suurbritannia lahingus ja operatsioonis Barbarossa. Lõunarinde ülemjuhatajana, oli ta Saksa kõrgeim väejuht Vahemere regioonis, mis hõlmas Põhja-Aafrika operatsioone. Sõja viimases kampaanias juhtis ta Saksa vägesid Läänerindel. Ta võitis vastaste austuse oma sõjaliste saavutustega, kuid tema maine rikkusid massimõrvad Itaalias tema alluvuses olnud vägede poolt. Pärast sõda peeti Kesselringi üle kohut sõjakuritegude eest ja mõisteti surma 335 Itaalia tsiviilisiku mõrva eest. Seejärel muudeti karistus eluaegse vangistusega. Poliitika- ja meediakampaania tulemuseks oli tema vabastamine 1952. aastal, ilmselt tervislikel põhjustel. Ta oli üks kolmest kindralfeldmarssalist, kes avaldas oma mälestused. Esimese osa pealkiri oli "Soldat bis zum letzten Tag" ("Sõdur viimse päevani"), teine ​​"Gedanken zum Zweiten Weltkrieg" ("Mõtted teisest maailmasõjast").