Ulrich von Jungingen
Ulrich von Jungingen (umbes 1360 Jungingen – 15. juuli 1410 Tannenberg) oli Saksa ordu kõrgmeister aastatel 1407–1410. Ulrich saabus koos oma vanema venna Konradiga Preisimaale tõenäoliselt 1380. aasta paiku. 1383. aastal on teda seal mainitud kalameistrina (Fischmeister). 1391 sai temast kõrgmeister Konrad von Wallenrode kumpan, kui aga tema vend 1393. aastal kõrgmeistriks valiti, siis kuulus ta tema kaaskonda ning sai 1396. aastal Balga komtuuriks. Alates 1398. aastast tegutses ta ka ordudiplomaadina, ajades asju nii Taani, Poola kui ka Leeduga. 1404. aastal sai ta ordumarssaliks ning ka Königsbergi komtuuriks, kuuludes seega ordu kõrgeimasse juhtkonda. Marssalina surus ta maha mässe Žemaitijas, mis alates 1398. aastast ordule kuulus. 1407. aastal suri ootamatult tema vend ja ordul oli vaja kiiresti valida uut kõrgmeistrit, sest pinged Poolaga kasvasid kiiresti ja oli oodata sõda. Nii suruski Jungingen läbi oma kandidatuuri, ehkki mitmed käsknikud pidasid teda ametisse mittesobivaks. Tal ei õnnestunud hankida ka ordu Saksa ja Liivi harude tuge, mis peagi kibedalt kätte maksis. Tema ametiajal muutusid mässud Žemaitijas üha intensiivsemateks ning kõrgmeister asus aktiivselt sõjaks valmistuma. 1408. aastal müüs ta Taanile tagasi Ojamaa, mille ta vend oli 1398. aastal vitaalivendadelt vallutanud. Samal ajal pingestusid suhted Poola ja Leeduga üha enam ning 1410. aastal puhkes Žemaitijas üleüldine ülestõus. Leedu suurvürst Vytautas kuulutas end sealsete elanike kaitsjaks ja temaga liitus ka tema Poola kuningaks saanud onupoeg Jogaila (Władysław II). Sama aasta suvel puhkeski ordu ja Poola-Leedu vahel sõjaline konflikt, ehkki Ulrich von Jungingen oli seda püüdnud veel iga hinna eest ära hoida. 15. juulil toimus Grünwaldi lahing, kus Jungingen hukkus ja orduväed lüüa said. Poola-Leedu väed vallutasid seejärel suure osa Preisimaast ja asusid piirama ka ordu keskust Marienburgi, kuhu Ulrich jõuti siiski maha matta. Tannanbergi lahingu järgset aega loetakse Saksa ordu allakäigu ajaks, ehkki Jungingeni surmale järgnenud esimestel aastatel suutis ordu Poola-Leedu Preisimaalt siiski välja tõrjuda ja isegi Žemaitija tagasi vallutada.