Pinnase stabiliseerimine
Pinnase stabiliseerimine on pinnase kandevõime ja teiste omaduste parandamine kas mehaanilisel või keemilisel viisil. Traditsiooniliselt on stabiilse aluspinnase ehituseks kasutatud valituid ja hästi sorteerituid materjale, mis teevad ehitavate kihitide kandevõime ennustavaks. Kasutades valitud materjale, teab insener, et alus peab vastu projekteeritud koormusele. Inseneri vaatenurgast on soovitatav ehitada alus ideaalsele ja ühtlasele tihedusele. Pinnase stabiliseerimise eesmärk on anda edasiseks ehituseks vastupidav alus. Oluline on, et ehitusaluses pinnases oleks võimalikult vähe tühimikke. Tühimikud on kohad, kuhu koguneb niiskus, muutes alusmaterjali vastuvõtlikumaks survele, temperatuurile ning vettimisele. Tänapäevased uuringud pinnase stabiliseerimise valdkonnas said hoo sisse 1960. ja 1970. aastatel, kui insenerid olid sunnitud leidma uusi lahendusi ehitusaluse maa pinnase kandevõime parandamiseks. Eelnevalt oli levinuimaks meetodiks olnud sobimatu pinnase asendamine paremate omadustega pinnasega. Kehvema täiteaine paremaga asendamine muutus globaalse energianõudluse ja kohaliku täiteainete nõudluse kasvades liiga kulukas. Ühe lahendusena nähti olemasoleva materjali omaduste parandamist vastamaks kehtivatele standarditele. Pinnase stabiliseerimisest sai kuluefektiivne alternatiiv. Pinnase stabiliseerimine annab inseneridele võimaluse laotada suurem koormus vähemale materjalile ning lisaks on sellel veel pikem eluiga.