Jeesuse ristilöömine
Jeesuse Kristuse ristilöömine ja surm oli sündmus, mis leidis aset 1. sajandil pKr. Evangeeliumites kirjeldatud kevadine kuuvarjutus toimus astronoomilistel andmetel 30.–33. aasta aprillis; tõenäoliselt toimus Jeesuse ristilöömine aastal 30 pKr. Jeesus, keda peeti prohvetiks või messiaks, võeti kinni, viidi kohtu ette ning Pontius Pilatus mõistis talle karistuseks piitsutamise ja lõpuks ristilöömise. Jeesuse kannatused ja ristisurm on kristliku mütoloogia tähtsad osad, millega seostub päästmisõpetus ehk soterioloogia. Jeesuse ristilöömist kirjeldavad kõik neli kanoonilist evangeeliumi, samuti teised tollased allikad, ning üldiselt peetakse seda ajalooliseks sündmuseks. Kristlased usuvad, et Kristuse kannatuslugu ennustas Vana Testamendi pühakiri, näiteks 22. psalm ja Jesaja laulud kannatavast sulasest. Uue Testamendi järgi võeti Jeesus kinni Ketsemani aias pärast viimset õhtusöömaaega koos kaheteistkümne apostliga ning viidi sanhedrini kohtu, Pontius Pilatuse ja Herodes Antipase ette, enne kui ta anti sõduritele üle ristilöömiseks. Pärast piitsutamist mõnitasid Rooma sõdurid Jeesust kui "juutide kuningat": ta rõivastati purpurrüüsse, krooniti okaskrooniga, teda peksti ja tema peale sülitati. Seejärel pidi Jeesus minema ristilöömispaika Kolgatale. Kolgatal joodeti Jeesust äädikaga segatud veiniga. Matteuse ja Markuse evangeeliumite andmeil keeldus ta sellest. Siis löödi ta risti ja pandi rippuma kahe süüdimõistetud röövli vahele. Markuse evangeeliumi järgi kannatas ta ristilööduna kuus tundi, alates kolmandast tunnist, mis oli umbes kella 9 ajal hommikul, kuni surmani üheksandal tunnil, mis oli umbes kella 3 ajal pärastlõunal. Sõdurid kinnitasid tema pea kohale kolmekeelse sildi "Jeesus Natsareen, juutide kuningas", jagasid omavahel ta rõivad ning viskasid liisku tema mantli peale. Rooma sõdurid ei murdnud Jeesuse jalgu, nagu nad tegid kahe teise ristilööduga (jalgade murdmine kiirendas surma), kuna Jeesus oli juba surnud. Iga evangeelium annab Jeesuse viimastest sõnadest oma kirjelduse, kokku seitse varianti. Sünoptilistes evangeeliumites kirjeldatakse ristilöömise ajal toimunud üleloomulikke sündmusi, mille hulgas on pimedus, maavärin ning (Matteuse järgi) pühakute elluärkamine. Pärast Jeesuse surma võttis Arimaatia Joosep Nikodemuse abiga ta keha ristilt ning mattis kaljusse raiutud hauakambrisse. Kristliku traditsiooni kohaselt tõusis Jeesus kolm päeva hiljem surnust üles. Tavapäraselt on kristlased pidanud Jeesuse ristisurma teadlikuks ja vabatahtlikuks ohvriks (kuna ta ei püüdnud ennast kohtus kaitsta), mida ta tegi "Jumala esindajana", et kannatada inimkonna pattude pärast ning teha võimalikuks lunastus. Enamik kristlasi pühitseb seda ohvrit leiva ja veiniga armulaual, mälestusena viimsest õhtusöögist, ning paljud ka igal aastal suurel reedel.