Mõhn
Mõhn on liustiku sulamisvee setetest koosnev üldjuhul ümar kuhjepinnavorm. Eestis kõige levinum mõhnatüüp on küngasmõhn, mis on kujult enamasti ümara või ovaalse kujuga 5–25 m kõrge küngas nõlvakaldega 5–25°. Samuti leidub mõhnu, mis on kühmu-, kupli-, künnise-, seljaku- või vallikujulised. Mõhnad võivad olla ka tasase lavaja laega, moodustades harilikult kõrgeid hajali asetsevaid lavamõhnu, mis on Eestis levinumad Kirde-Eestis. Mõhnasid kujundavate setete ja tekkeloo alusel eristatakse Eestis liustikujõetekkelisi (fluviogltasiaalseid) ehk fluviomõhnu ja jääjärvetekkelisi (limnoglatsiaalseid) ehk limnomõhnu. Kuna setete ladestumise protsessid võisid jää sulamisel tihti muutuda, siis eristatakse eraldi ka segamõhnu, mis koosnevad nii jääjärve- kui ka liustikujõgede setetest. Kõigil mõhnadel võib olla kas lausaline või laigutine moreenkate, sel juhul nimetatakse neid moreenkattega mõhnadeks. Moreenkattega mõhnastikud on tekkinud enamasti Kagu-Eesti kuhjeliste kõrgustike – Haanja, Otepää ja Karula – kõrgemates osades. Eesti kõrgeima tipuga Suur Munamägi on tekkelt moreenkünnisel lasuv mõhn.