Relvastatud vastupanu Tšiilis
Relvastatud vastupanu Tšiilis oli vasakpoolsete jõudude võitlus Augusto Pinocheti sõjaväediktatuuri vastu, mis algas 1973. aasta riigipöördega ning kestis kuni demokraatia taaskehtestamiseni 1990. aastal. Konflikt oli osa külma sõja Lõuna-Ameerika rindest, kuna Ameerika Ühendriigid toetasid valitsust ning Nõukogude Liit mässulisi. Vastupanuliikumise suuremad jõud olid Revolutsiooniline Vasakliikumine (MIR) ja Tšiili Kommunistliku Partei relvastatud haru Manuel Rodrígueze Patriootlik Rinne (FPMR), kes olid marksismi põhimõtete pärast konfliktis ka omavahel. Vastupanu märgilisemad sündmused olid õppelaagrite rajamise katsed Neltumes (1970–1973 ja 1980–1981), Limache raudtee lõhkumine (veebruar 1986), relvasmugeldamine Carrizal Bajos (august 1986) ning Pinochetile tehtud atentaat (september 1986). Kui 1990. aastal algas üleminek demokraatiale, demobiliseerus enamik vastupanuliikumistest. Pärast diktatuuri langemist jäid Tšiilisse vaid väiksemad relvarühmitused, kes jätkasid mõrvamist, pommirünnakuid ja inimrööve 2010. aastani. Vastuhakku toetasid Kuuba, Liibüa, Nicaragua ja Põhja-Korea (VLO pakkus vähesel määral rahalist abi). Tšiili sõjaväe poolel olid Ameerika Ühendriigid.