Korea keel
Korea keel on keel, mida räägitakse Põhja- ja Lõuna-Koreas, osaliselt ka Ida-Hiinas, Põhja-Korea ja Hiina piiridel. Maailmas peab korea keelt emakeeleks umbes 78 miljonit inimest. Üldiselt peetakse korea keelt suguluskeelteta keeleks, mõned uurijad on korea keelt seostanud altai keeltega. Korea keele põhikonsonandid: ㅊ (tšiõt), ㅋ (kiõk), ㅌ (tiõt) ja ㅍ (piõp) on aspireeritud variandid järgmistest variantidest: ㅈ (džiõt), ㄱ (giõk), ㄷ (digõt) ja ㅂ (biõp) ning lisaks veel ㅎ (hiõt). Viis nendest konsonantidest on rõhutatud – kirjutatakse horisontaalselt üksteise kõrvale: ㄲ (kk), ㄸ (tt), ㅃ (pp), ㅆ (ss) ja ㅉ (dždž). Kahekordseid konsonante ei hääldata pikalt nagu eesti keeles, vaid tugevalt rõhutatuna. Täishäälikud: korea keeles on kuus põhitäishäälikut ㅏ, ㅓ, ㅣ, ㅡ, ㅜ, ㅗ. Nende kombineerimisel saadakse järgmised häälikud: ㅐ([a]e), a jääb peaaegu hääldamata; ㅑ(ja); ㅒ(jaeo); ㅔ(e); ㅕ(j[e]o), e jääb peaaegu hääldamata; ㅖ(je); ㅘ (wa); ㅙ (we); ㅚ (wo); ㅛ (jo); ㅝ (w[u]o), u jääb peaaegu hääldamata; ㅞ (w[u]e), jääb peaaegu hääldamata; ㅟ (wi); ㅠ (ju); ㅢ (ui); Korea keeles puudub grammatiline sugu.