Eestkoste (Rooma õigus)
Eestkoste (ld tutela) Rooma õiguses oli instituut eelkõige vabadele iseseisvatele isikutele (ld persona sui iuris) varahooldusõiguse andmiseks, alaealiste üle anti teatud juhul ka isikuhooldusõigus. Eestkostet sai seada alaealiste laste (ld impuberes) ja naiste üle. Rooma õiguses tunti ka terminit hooldus (ld cura), mis andis samuti õiguse isiku vara puudutavate tehingute järelevalveks ja seetõttu oli sarnane eestkostega. Hooldaja määrati pillajatele ja hullumeelsetele, samuti alla 25-aastastele täisealistele. Isa enneaegse surma tõttu võis poeg saada vabaks iseseisvaks isikuks, kuid ta oli siiski liiga noor otsuste tegemiseks. Järelevalve vajamise tõttu määrati noorele eestkostja. Paljud roomlased püüdsid vältida eestkostjaks olemist, vabandades end välja. Vabandusteks toodi näiteks seda, et ollakse liiga noor või vana, ka füüsilist nõrkust. Eestkostjaks olemisest vabastati ka isikud, kes olid näiteks turu kõrged ametnikud või need, kes olid juba kolmele isikule eestkostjaks. Eestkoste oli vajalik näiteks mõlemapoolsete kehtivate tehingute tegemiseks. "Digesta". 19.1.13.29: "Kui keegi ostab [midagi] lapseealiselt ilma tema eestkostja nõusolekuta, on leping kehtiv vaid ühepoolselt: sest ostja on lapseealise suhtes kohustatud, aga lapseealine endale kohustust ei võta."