Kognitiivne käitumisteraapia
Kognitiivne käitumisteraapia (ka kognitiivkäitumuslik teraapia; lühend KKT) on psühholoogiline sekkumine, mida kõige laiemalt kasutatakse vaimsete häirete ravis. Empiirilised uuringud näitavad, et KKT keskendub inimese nende toimetulekustrateegiate arendamisele, mis tegelevad olemasolevate probleemide lahendamisega ja muudab ebavajalikke mustreid kognitiivides (mõtted, uskumused ja hoiakud), käitumises ja emotsioonide reguleerimises. Algselt kavandati see teraapia kliinilise depressiooni raviks, kuid tänapäeval kasutatakse seda mitmesuguste vaimse tervise probleemide korral. KKT mudel põhineb inimese käitumise ja kognitiivse psühholoogia põhiprintsiipide kombineerimisel. See erineb psühhoteraapia klassikalisest lähenemisest, kus terapeut otsib inimese käitumise tagant alateadvuslikke tähendusi ja siis sõnastab diagnoosi. KKT on suunatud probleemile ja tegutsemisele, mis tähendab, et seda kasutatakse konkreetsete diagnoositud vaimse häire probleemide ravimiseks ja terapeudi roll on aidata kliendil leida ja praktiseerida efektiivseid strateegiat, et saavutada sõnastatud eesmärgid ja vähendada haiguse sümptomeid. KKT põhineb usul, et kognitiivsed moonutused ja ebakohane käitumine mängivad rolli vaimsete häirete arengus ja paranemises, ning kui neid sümptomeid sellega seotud stressi saab vähendada õpetades inimesele uusi informatsiooni töötlemise oskuseid ja hakkamasaamise meetodeid. Üldjuhul KKT eeldab, et kui muuta ebakohast mõtlemist, siis muutub ka käitumine ja see mõjutab inimese psühholoogiat, kuid viimati on leitud, et muutused toimuvad pigem ebakohases mõtlemises kui mõtlemises üldisemalt. Kognitiivse käitumisteraapia eesmärk pole diagnoosida inimest konkreetse haigusega, vaid vaadata inimest kui tervikut ja otsustada, mida on vaja korda teha. Põhietapid kognitiivses käitumisteraapias on järgmised: 1. etapp – määratle kriitilised käitumismustrid 2. etapp – hinda, kas kriitiline käitumine on liialdus või hoopis puudujääk 3. etapp – hinda kriitilise käitumise sagedust, kestvust või intensiivsust 4. etapp – kui on tegemist liialdusega, püüa vähendada sagedust, kestvust või intensiivsust, kui on puudujääk, siis püüa neid suurendada. Need etapid põhinevad süsteemil, mille töötasid välja Kanfer ja Saslow. Pärast muutmist vajava käitumise väljaselgitamist, hoolimata sellest, kas on liialdus või puudujääk, ja kui ravi on toimunud, peab psühholoog välja selgitama, kas sekkumine oli edukas. Näiteks kui eesmärk oli vähendada käitumise intensiivsust, siis peab toimima vähenemine võrreldes algväärtusega. Kui kriitiline käitumine jääb samasuguseks või algsest kõrgemaks, on sekkumine ebaõnnestunud. KKT terapeudid või arvutiprogrammid aitavad inimesi oma käitumismustreid ja uskumusi muuta ja asendada selliseid mõtlemisvigu nagu ületähtsustamine, suurenenud negativism, vähendatud positiivsus ja katastroofihirm rohkem realistlike ja kasulike mõtetega, mis vähendavad emotsionaalset pinget ja ennasthävitavat käitumist. Sellised mõtlemisvead on tuntud kui kognitiivsed moonutused. Kognitiivsed moonutused võivad olla kas pseudodiskrimineerivad uskumused või millegi ületähtsustamine. KKT tehnikat saab ka kasutada ka selleks, et muuta inimesi rohkem avatuks, tähelepanelikum ja teadlikum oma kognitiivsetest häiretest, et nende mõju vähendada.