Lumikate
Lumikate on lumekiht maapinnal, mis tekib lumesaju ja lumetormide tagajärjel. Lumikattele on iseloomulik väike tihedus, mis aja jooksul kasvab, eriti kevadel ja sulailmas. Uue lumikatte albeedo on 70–90%, vana osaliselt sulanud lumikatte albeedo on 30–40%. Lumikate peegeldab tugevasti päikesekiirgust ja kaitseb mulda ülekülmumisest ning taliviljaorast kärbumise eest. Ta mõjub kliimale, pinnamoele, jõgede ja liustike toitumisele, mullaprotsessidele, taimede ja loomade elule. Lumikate jaotatakse: ajutiseks lumikatteks, mis sulab ära päeva jooksul tekkimisest; püsivaks lumikatteks, mis säilib kogu talve jooksul või sulab osaliselt sulailma puhul. Eestis kõige paksem lumikate (104 cm) mõõdeti 1924. aastal Tallinnas . Lumikatte paksus 68 cm mõõdeti 1968. aastal Jõhvis.