Ampère'i seadus
Ampère'i seadus on üks esimesi magnetilise jõu seadusi. André-Marie Ampère avastas selle 1826. aastal, kui uuris jõudu, mida ühe vooluga juhtme ümber tekkiv magnetväli avaldab teisele voolujuhtmele. Hiljem on seadust esitatud üldistatult: magnetväljas asuvale vooluga juhtmelõigule mõjuv jõud F {\displaystyle F} on võrdeline juhet läbiva voolu tugevusega I {\displaystyle I} ja juhtmelõigu pikkusega l {\displaystyle l} ning sõltub nurgast α {\displaystyle \alpha } voolu suuna ja magnetvälja suuna vahel: F = k I l sin α , {\displaystyle F=kIl\sin \,\alpha ,} kus võrdetegur k = B {\displaystyle k=B} on magnetvälja poolt esile kutsutud magnetinduktsioon. Magnetinduktsiooni tekke põhjus pole siin oluline; magnetvälja võib luua üksik vooluga juhe (vt Ampère'i jõud), juhtmekeerud (nt elektrimootori mähis) või püsimagnet. Magnetväljas vooluga juhtmele mõjuva jõu suund on võimalik määrata vasaku käe reegliga: kui kujutada ette, et magnetinduktsiooni B vektor on suunatud vasaku käe peopessa ja voolu I suund juhtmes ühtib väljasirutatud sõrmede suunaga, siis näitab väljasirutatud pöial juhtmelõigule mõjuva jõu F suunda. Kuna magnetväli ja jõud on omavahel risti, siis ei mõjuta magnetväli vooluga juhet mitte magnetvälja jõujoontega samas sihis, vaid risti jõujoontega. Kui magnetinduktsiooni suund on ka voolu suunaga risti ( sin α = 1 {\displaystyle \sin \,\alpha =1} ), siis jõud F = B I l , {\displaystyle F=BIl,} kus F {\displaystyle F} on jõud njuutonites, B {\displaystyle B} magnetinduktsioon teslades, I {\displaystyle I} vool juhtmes amprites ja l {\displaystyle l} magnetväljas oleva juhtmelõigu pikkus meetrites. Ampère'i seadusest diferentsiaal- ja integraalkujul on juttu artiklis "Maxwelli võrrandid".