Britannia (Rooma provints)
Rooma Britannia (ladina: Britannia või hiljem Britanniae, "britid") oli Suurbritannia saare ala, mida aastatel 43–410 pKr valitses Rooma keisririik. See koosnes peaaegu kogu Inglismaast ja Walesist ning lühikest aega Lõuna-Šotimaast. Julius Caesar tungis Britanniasse aastatel 55 ja 54 eKr osana oma Gallia sõdadest. Caesari sõnul olid britid teiste keldi hõimude poolt Briti rauaajal vallutatud või kultuuriliselt allutatud ja olid abistanud Caesari vaenlasi. Ta kogus andamit, paigaldas trinovandide üle sõbraliku kuninga Mandubraciuse ja naasis Galliasse. Kavandatud sissetungid Augustuse ajal jäeti aastatel 34, 27 ja 25 eKr ära. Aastal 40 pKr kogus Caligula mandril Kanali äärde 200 000 meest, Suetoniuse sõnul ainult selleks, et nad saaksid merekarpe koguda, võibolla sümboolse žestina, et kuulutada Caligula võitu mere üle. Kolm aastat hiljem suunas Claudius neli leegionit Britanniasse tungima ja taastama kukutatud kuningas Verica atrebaadide üle. Roomlased võitsid katuvellaune ja moodustasid siis vallutusest Britannia provintsi (ladina: Provincia Britannia). 47. aastaks omasid roomlased maad Fosse Wayst kagus. Kontroll Walesi üle viibis tagasilöökide ja Boudicca ülestõusu mõjude tagajärjel, kuid roomlased laienesid kindlalt põhjasuunas. Britannia-vallutus jätkus Gnaeus Julius Agricola juhtimisel (77–84), kes laiendas Rooma keisririiki kuni Kaledooniani. 84. aasta suvel seisis Agricola Mons Graupiuse lahingus vastamisi Calgacuse juhitud kaledoonlaste armeega. Tacituse hinnangul oli lahingohvrite arv umbes 10 000 Kaledoonia poolel ja umbes 360 Rooma poolel. Mons Graupiuse veresaun lõpetas 40 aastat kestnud Britannia-vallutuse, mille jooksul tapeti 100 000 kuni 250 000 britti. Eeltööstusliku sõja ja Britannia rahvaarvu u. 2 miljonit kohta olid need väga suured arvud. 2. sajandi keisrite Hadrianuse ja Antoninus Piusi ajal ehitati Rooma provintsi kaitseks kaks valli kaledoonlaste vastu, kelle valdusi Põhja-Šoti mägismaal kunagi ei kontrollitud. 197. aasta paiku jaotasid Septimius Severuse reformid Britannia kaheks provintsiks: Britannia Superior ja Britannia Inferior. Diocletianuse reformidega 3. sajandi lõpul jaotati Britannia neljaks provintsiks vicariuse juhtimisel, kes haldas Britannia diötseesi. Viies provints Valentia on tõendatud 4. sajandi lõpus. Suure osa Rooma okupatsiooni hilisemast perioodist tabasid Britanniat barbarite sissetungid ning see sattus sageli keiserlike usurpaatorite ja keiserlike pretendentide kontrolli alla. Rooma lõplik taandumine Britanniast toimus 410. aasta paiku; pärismaised kuningriigid moodustasid pärast seda Rooma-järgse Britannia. Pärast brittide vallutamist tekkis omanäoline rooma-briti kultuur, kuna roomlased tutvustasid paremat põllumajandust, linnaplaneerimist, tööstustoodangut ja arhitektuuri. Rooma jumalanna Britanniast sai Britannia naissoost personifikatsioon. Pärast esialgset sissetungi mainivad Rooma ajaloolased Britanniat üldiselt vaid möödaminnes. Seega pärineb suurem osa praegustest teadmistest arheoloogilistest uuringutest ja juhuslikest epigraafilistest tõenditest, mis ülistavad keisri Britannia-saavutusi. Rooma kodanikud asusid Britanniasse keisririigi mitmest osast.