Goldstone'i bosonid
Goldstone'i bosonid või Nambu-Goldstone'i bosonid (NGB-d) on peamiselt osakeste- ja kondensainefüüsikas käsitletavad bosonid, mis on vajalikud mudelites, milles toimub pidevate sümmeetriate spontaanne rikkumine. Yoichiru Nambu avastas need Bardeen-Cooper-Schriefferi ülijuhtivuse mehhanismi uurides , misjärel Jeffrey Goldstone nende olemust põhjalikumalt selgitas. Samuti üldistas Goldstone bosonid kvantväljateooria kontekstis. Need spinnitud bosonid vastavad spontaanselt rikutud sisemistele sümmeetriageneraatoritele, mille kvantarvud neid bosoneid iseloomustavad. Need teisenevad antud generaatorite mõjul mittelineaarselt (nihkuvad) ning seega saavad need generaatorid NGB-sid asümmeetrilisest vaakumist ergastada. Seega võib nendest rääkida kui rikutud sümmeetria suunalistest väljaergastustest ruumrühmas. Lisaks on need massitud, kui spontaanselt rikutud sümmeetria ei ole rikutud eksplitsiitselt. Kui sümmeetria ei ole täpne ehk see on rikutud eksplitsiitselt ja spontaanselt korraga, siis Nambu-Goldstone'i bosonid ei ole massitud, kuigi need võivad olla võrdlemisi väikese massiga. Sel juhul kutsutakse neid pseudo-Goldstone'i bosoniteks või pseudo-Nambu-Goldstone'i bosoniteks (e PNGB-d).