George Ainslie
George W. Ainslie (sündinud 19. septembril 1944) on ameerika psühhiaater, psühholoog ja käitumisökonomist. Ainslie tegi Howard Rachlin juhendamisel operantse tingimise loomkatseid. Ta uuris tuvide aegadevahelist valikut (intertemporal choice) ning näitas esimest korda katseliselt, kuidas juhul, kui kahe eriaegse alternatiivse tasu vaheline valikupunkt nihkub ajas ettepoole, pöördub eelistus varasema kasuks. Ta kasutas selle seletamiseks tuleviku tasude hüperboolse allahindamise (hyperbolic discounting) mõistet, millega ta arendas edasi Rachlini ja teiste ideid, mis olid inspireeritud Richard Herrnsteini proportsionaalsuse seadusest (matching law). Ainslie põimis need ideed varasemate saavutustega aegadevahelise valiku uurimisel, sealhulgas Walter Mischeli tulemustega rahulduse edasilükkamise kohta lastel. Raamatus "Picoeconomics" (1992) püüdis ta seletada neid ideid ja ka fakte sõltuvuse kohta, millega ta puutus kokku oma kliinilises töös Ameerika Ühendriikide Veteranideministeeriumi meditsiinikeskuses Coatesville'is Pennsylvania (kus temast sai peapsühhiaater), oletusega, et isiksuse eri osad või aspektid on omavahel vastuolus. Ta tugines Sigmund Freud Id'i, Ego ja Superego teooriale; käitumisökonoomikas sai see oluliseks Richard Thaleri säästmiskäitumise mitme mina (multiple selves) teoorias. Paljud Ainslie ideed on osutunud käitumisökonoomikas fundamentaalseteks. Põhiliselt tänu tema ja Drazen Preleci töödele tulid otsustusteooriasse operantse tingimise ideed ja andmed, mis olid suureks väljakutseks ratsionaalse valiku teooriale, mis oli majandusmõtlemises seni domineerinud. Peale psühhiaatritöö veteranidega on Ainslie töötanud ka kliinilise psühhiaatriaprofessorina Temple'i Ülikoolis Philadelphias.