Jacques Brel
Jacques Romain Georges Brel (8. aprill 1929 Brüssel – 9. oktoober 1978 Pariisi eeslinn Bobigny) oli Belgia šansoonilaulja, helilooja, filmirežissöör ja näitleja. Ta on põhiliselt kuulus oma lauluhääle, poeetiliste laulutekstide ja temperamentse esitusviisi poolest. Brel sündis Brüsselis Schaerbeekis prantsuse keelt kõneleva flaami päritolu pere teise lapsena. Pärast kooli lõpetamist asus ta tööle isa kartongivabrikus. 1950. aastal abiellus Brel Thérèse Michielseniga, kellega tal oli kolm tütart: Chantal, France ja Isabelle. 1952 hakkas ta laule kirjutama ja hiljem ka esitama. 1953 läks Brel Pariisi, kuhu jäi kauaks ajaks. Breli tõsine olek ja lihtsad, idealistlikud laulud ei toonud talle algul kuulsust. Publiku poolehoid saabus alles 1960. aastate alguses tänu laulule "Ne me quitte pas" ja esinemisele kontserdisaalis Olympia, kus oli alanud ka Édith Piafi tähetee. Brel muutus oma lauludes irooniliseks ja ühiskonnakriitiliseks, laulutekstid muutusid üha poeetilisemateks ja keerulisemateks. 1968. aastal tõlkis Brel prantsuse keelde muusikali "Mees La Manchast" ja esines selles Don Quijote osas. 1973. aastal diagnoositi Brelil kopsuvähk. Viimased eluaastad veetis ta reisides (selleks ostis ta endale laeva, 19 meetri pikkuse ja 42 t veeväljasurvega purjejahi Askoy II ja õppis lenduriks). Ta kolis Markiisaartele, mis asuvad tänapäeva Prantsuse Polüneesias, aga troopikakliima ei mõjunud tema tervisele hästi. Samuti soodustas tema haigust suitsetamine. Brel suri 1978. aastal Pariisi äärelinnas Bobignys. Ta on maetud Hiva Oa saarele maalikunstnik Paul Gauguini kõrvale. Tema loominguga plaate on ostetud maailmas 25 miljonit eksemplari ja ta on edukuselt Belgia läbi aegade kolmas esineja. Teda edestavad Salvatore Adamo 90–100 miljoni ja Frédéric François 40 miljoni ostetud eksemplariga.