Rostovi vürstiriik
Rostovi vürstiriik (vene keeles Ростовское княжество) oli osastisvürstiriik tänapäeva Venemaa territooriumil aastatel 1207–1474, Kirde-Venemaal. Rostovi vürstiriik eraldati 1207. aastal valitsemiseks Vladimiri suurvürst (1176–1212) Vsevolod Suurpesa pojale Konstantin Vsevolodovitšile (1186–1219). Rostovi vürstiriigi aladel asusid järgmised linnad-asulad: Jaroslavl, Mologa, Uglitš, Rostov, Beloozero, Uglitš. 11. sajandist 13. sajandi alguseni kuulus Rostov Rostovi-Vladimiri-Suzdali vürstkonda, aastast 1207 oli Rostovi vürstiriigi pealinn. Rostovi linna ümbritsevad alad olid algselt osa Rostovi-Suzdali vürst (1151–1157) Juri Dolgoruki aladest. Juri Dolgoruki viis pealinna Suzdali, millest ka vürstkonna kaksiknimi. Kiievi suurvürsti (1149–1151 ja 1155–1157) Juri Dolgoruki poeg Andrei Bogoljubski (c. 1111–1174) lasi end valida bojaaride ja kaupmeeste kogu poolt Rostovi-Suzdali vürstkonnas Vladimiri, Rostovi ja Suzdali vürstiks (1168–1174). Andrei Bogoljubski säilitas suurvürsti tiitli, aga ta ei olnud Kiievis peaaegu kunagi kohal ning keskendas "kogu Suzdali valitseja" võimu oma Vladimiri-Suzdali vürstkonnale, eelkõige oma uuele pealinnale Vladimirile, mille ta laskis esinduslikult välja ehitada. Saades 1216. aastal Vladimiri suurvürstiks Konstantin I-na, jagas Konstantin Vsevolodovitš Rostovi vürstiriigi alad oma poegade vahel ning nende ajal jagunes vürstiriik veelgi: Uglitši, Jaroslavli ja pärast 1238. aastat ka Beloozero vürstiriigiks. Uglitši vürstiriik (1216–1591) Jaroslavli vürstiriik (1218–1463) Beloozero vürstiriik (1238–1485) Ustjugi vürstiriik (1364–1474) Bohtjugi vürstiriik (1364–1434) 14. sajandil keskel langesid alad Moskva suurvürstiriigi laienemisprotsessis Moskva suurvürsti valdusse.