Pruitt-Igoe
Wendell O. Pruitti kodud ja William Igoe korterid, ühise nimega Pruitt-Igoe (inglise hääldus: [ˈpruɪt ˈaɪɡoʊ]), olid liidetud majutusprojektid USA-s Missouri osariigis Saint Louise linnas, ning neisse koliti esmakordselt sisse 1954. aastal. Kokku 33 üheteistkümne korrusega kõrghoonet oli projekteerinud Minoru Yamasaki ning Pruitt-Igoe oli avamise hetkel üks riigi suurimaid avalike eluruumide projekte. See ehitati föderaalvalitsuse rahastusega endise slummi asemele osana St. Louise linnauuenduse programmist. Kuigi see pidi juriidiliselt olema rassiliselt integreeritud, majutas see peaaegu eksklusiivselt afroameeriklasi. Ehkki kompleksi peeti algselt paremaks kortermajadest, mida ta asendas, hakkasid elutingimused Pruitt-Igoe's halvenema varsti pärast ehituse lõppu. 1960. aastate keskpaigaks vaevas seda kehv hooldatus ning see kannatas vandalismi ja muu kuritegevuse all, eriti noorte hulgas. Mitmed katsed kurssi parandada ebaõnnestusid ning 1970. aastaks oli enam kui kaks kolmandikku elamutest tühi. Kompleksi lammutamine algas 1972. aastal ning mitme hoone implosiooni kajastati teleülekannetes. Järgneva nelja aastal jooksul tehti ülejäänud elamud tühjaks ja kõrvaldati. Lammutamise järel sai Pruitt-Igoe'st sümbol, mis esindas modernistliku arhitektuuri kui ühiskonda muutva jõu ebaõnnestumisi. Projekti probleemides süüdistati arhitektuurseid vigu, mis tegid rajoonist vaenuliku ja ebaturvalise keskkonna. Kriitik Charles Jencks kutsus kompleksi lammutamist "päevaks, kui modernne arhitektuur suri." Hilisemad hinnangud on pannud suuremat rõhku St. Louise linna vähenevale rahvaarvule ning kohaliku majutusvõimuorgani rahalistele probleemidele. Ajakirja The Architectural Review sõnul on tänapäeval kõige enam levinud arvamus, et projekt oli "algusest peale hukule määratud." 2016. aasta seisuga on suurem osa Pruitt-Igoe platsist kasutamata ning kinnikasvanud.