Anatoli Rõbakov
Anatoli Naumovitš Rõbakov (Анатолий Наумович Рыбаков; sünninimi Aronov; 14. jaanuar (vkj 1. jaanuar) 1911 Tšernigov – 23. detsember 1998 New York) oli juudi päritolu vene kirjanik. Ta elas alates 1919 Moskvas Arbati tänav 51. Pärast kooli lõpetamist töötas ta Dorogomilovski keemiatehases laadija, hiljem autojuhina. Aastal 1930 astus ta Moskva transpordiinseneride instituuti. 5. novembril 1933 ta vahistati. OGPU erinõupidamiskolleegium mõistis talle kriminaalkoodeksi paragrahvi 58 lõike 10 (kontrrevolutsiooniline agitatsioon ja propaganda) põhjal 3 aastat asumist. Asumise lõppedes ei saanud ta õigust elada passirežiimiga linnades, ta hulkus mööda Venemaad ja töötas seal, kus ei olnud vaja dokumente esitada. Sel ajal hakkas ta oma perekonnanimena kasutama oma ema perekonnanime järgi Rõbakov. Aastatel 1938–1941 töötas ta Rjazani oblasti autotranspordivalitsuses peainsenerina. 1941. aasta novembrist kuni 1946. aastani sõdis Rõbakov Punaarmees alates Moskva lahingust kuni Berliini vallutamiseni. Ta teenis liikurväeosades ja tema viimane ametikoht oli 4. laskurkorpuse autoteenistuse ülem. Ta pälvis kaardiväe insenermajori auastme ja väljapaistva sõjaväeteenistuse eest anti talle tagasi õigus elada passirežiimiga linnades. 1960 rehabiliteeriti ta täielikult.