Paldiski merekool
Paldiski merekool oli aastatel 1875–1915 Paldiskis tegutsenud merekool. 1875. aasta jaanuaris kirjutas Perno Postimees: "Rikamad mehed on ühte seltsi heitnud, et merimeeste õppetuse est hoolt kanda ja neid selle vasto valmistada, et kui tarvis, igal aeal tublid ja õppetud mehed võtta oleks, sest kui kauba ajamine kasvab, kasvab ka kauba laevade arv ja peab siis ka rohkem valmis öppetatud mehi olema, kes kapteiniks ja tüürmanniks kölbavad." Ja sama aasta septembris teadis sama leht, "...et Baltiski linna asutava meremeeste kooli põhjuskirjad 8. Augustil kõigekõrgemalt kinnitatud saanud." See tegi merekoolist Paldiski neljanda õppeasutuse ja Eestimaa kubermangu esimese merekooli. Õppetöö algas 1876. aasta novembris, kuigi kohale oli tulnud vaid viis õppurit, ent loodeti, et neid tuleb juurde (lõpuks tuligi esimesel aastal 11). Õpetajaks ja tegelikuks juhiks oli terve kooli eksisteerimise aja kapten Alexander Voldemar Feldhuhn, keda assisteerisid sama kooli lõpetajad, näiteks Joosep Meibaum (1846–1917; pärit Sagadist; õppis Paldiskis 1878–1882, lõpetas kaugsõidu kapteni eksamiga, õpetajaks samas 1880–1883 ja 1886. aastast Käsmu merekoolis) ja 20. sajandil ka teised õpetajad, näiteks Jakob Treiburg (1869–1931). Kroonu poolt oli toetus algselt 1000 rubla aastas (1913. aastaks oli toetus tõusnud 5230 rublale), Paldiski linn andis omalt poolt ruumi, ka õpetaja(te) korteri, kütte ja valgustuse. Selle eest sai linnapea Nikolai Demin pidada koolidirektori auametit. Koolil oli ka hoolekogu, näiteks 1903. aastal esimeheks kohalik kaupmees Gottlieb Hinrichson, liikmeteks Tallinna-Haapsalu rahukogu kohtunik von Ramm ja paldiskilased Polewitz ja Fabian. Oma tegutsemise aja vältel elas kool läbi mitmeid muutusi: üheklassilisest kolmeklassiliseks, kõrgema ja alama astme kooliks ning sealt saadud paberid kandsid eri aegadel eri nimesid (muutusid "laevajuhtide liigid ja klassid"), ent kokkuvõtvalt võib öelda, et Paldiskist saadi tugev alus meremehetööle.