Kaadripoliitika Nõukogude Liidus
Kaadripoliitika, ka NLKP kaadripoliitika – Nõukogude Liidus kasutusel olnud termin selleks, et tähistada NLKP poliitika üht tahku partei enda sees, aga ka partei ja temaga koostöös olnud teiste võimuorganite viisi volitada, suunata ja lubada võimu juurde ja vastutavatele ametikohtadele usaldatavaid isikuid, nii partei liikmeid kui ka parteituid. Kaadriteks nimetati parteipoliitilises keeles partei, riiklike asutuste ja ühiskondlike organisatsioonide koosseisulisi töötajaid. NSV Liidus hõlmas kaadripoliitika kogu ühiskonda, kõiki ametkondi ja valdkondi. Kaadripoliitika tähendas totalitarismi süvenedes üha enam seda, et uute kõrgemate võimukandjate tulles eelmised vastutavate ametikohtade täitjad tihti kohtadelt kõrvaldati ja asendati uute isikutega. Usaldavataks peeti isikuid, kes olid läbinud salajase partelise ja KGB kontrolli, ilma et neile oleks olnud olulisi etteheiteid. Liberaliseerumise perioodidel ja demokraatia süvenedes lubati ja paigutati vastutavatele ametikohtadele ka neid isikuid, kelle renomee ei olnud partei ja teiste järelevalveorganite arvates laitmatu, kuid kelle kohalepaigutamise kaudu sai väliselt näidata, et NLKP toetub oma poliitikas laialdaste rahvahulkade huvidele ja on demokraatia edendaja. Parteiline kaadripoliitika toimis nii partei, sõjaväes, tootva töö sfääris kui ka teaduse ja kultuuri valdkonnas.