Baltimaade õigeusu vennastekogu
Baltimaade õigeusu vennastekogu (harvem ka Baltimaade õigeusu vennaskond; lühend BÕV) oli Venemaa keisririigi ajal Baltimaades tegutsenud õigeusu vennastekogu. BÕV-i eesmärkide seas oli Eesti- ja Liivimaal avada uusi õigeusu kirikuid, hallata eksisteerivaid õigeusu kirikuid, avada õigeusu kirikukoole, levitada usukirjandust. BÕV asutati 30. aprillil 1882. BÕV oli Venemaa keisrinna Maria Fjodorovna järelevalve all ja seetõttu olid BÕV-il suured rahalised võimalused. 1883. aastal asutati esimene BÕV-i osakond Eestis: see asus Tallinnas. Seejärel asutati osakond Jõhvi, Viljandi, Paldiski, Rakvere, Paide, Haapsalu, Vasknarva, Aruküla, Lihula, Alajõe ja Hiiumaa õigeusu kiriku juures. BÕV-i Eesti alal asunud osakonnad andsid aru Peterburis asunud komiteele. Alates 1917. aastast ei kontrollinud Eestimaa BÕV-i osakondasid enam Peterburis asunud komitee. Aastast 1920 kuulusid BÕV-i Eesti osakonnad Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku koosseisu. Sel ajal jätkasid tööd järgmised vennastekogud: Saaremaa Apostliku Õigeusu Püha Nikolai Vennaste Selts (1870–1940), Tartu Püha Isidori Vennaste Selts (1914–1940), Narva Püha Vladimiri Vennaskond (1888–1917, 1923–1940). BÕV-il oli oma kirjastus, mis asus Riias. BÕV andis välja muu hulgas eestikeelseid häälekandjaid Vaimulik Sõnumitooja (1904−1907) ning Usk ja elu (1908−1917).