De monade, numero et figura
"De monade, numero et figura" (Monaadist, arvust ja kujundist) on Giordano Bruno ladinakeelne teos, mis ilmus 1591 Frankfurdis. Teos on proosakommentaaridega poeem. Teos on osa nn Frankfurdi triloogiast, mille esimese köite moodustab "De triplici minimo et mensura" ning teise köite "De monade, numero et figura" ja "De innumerabilibus, immenso et infigurabili". Arvud on reaalsust konstitueerivad alged, kujundid määravad nende korrastatuse. Arvude ja kujundite vaheline seos määrab reaalsuse seesmise ehituse ning on loodusnähtustega lahutamatult seotud. Arvudel ja kujunditel on maagiline vägi. Bruno ründab pütagoreismi traditsioonides Aristotelese liikumatu liikumapanija teooriat: asjad muutuvad seesmiste arvude ja kujundite tõttu. Bruno arutab pütaagorlaste arvusümboolikat ning arvude 1 kuni 10 ja kujundite tähendust. Monaad sümboliseerib absoluutset ühtsust, mis sisaldab kogu olemist maksimumi ja miinimumi samasust. Düaad sümboliseerib erinevust ja jaotust, asjades leiduvaid vastuolusid. Triaad sümboliseerib kõigi vastuolude lepitust, ühtsuse juurde naasmist.