Gregorius XIV
Gregorius XIV (Niccolò Sfondrati; 11. veebruar 1535 – 16. oktoober 1591) oli paavst 5. detsembrist 1590 kuni surmani. Ta oli 229. paavst. Niccolò Sfondrati sündis Somma Lombardos krahv Francesco Sfondrati ja Anna Visconti seitsmelapselises peres vanima lapsena. Temast sai krahv ja ta kandis Vallassina, Pusiano, Bosizio, Suella, Mojana, Garbagnate, Borima, Maggiolino, Masnaga, Tregolo, Pettana, Tabiago, Mandello, Bellano ja Devio signore tiitlit, olles ühtlasi Milano ja Cremona patriits. 1543 suri sünnitusel tema ema, mille järel siirdus isa kiriku teenistusse ja temast sai hiljem kardinal. Sfondrati õppis Perugia ülikoolis ja Padova ülikoolis. Ta kaitses Pavia ülikoolis doktorikraadi. Sel ajal tutvus ta Carlo Borromeoga ja hiljem kujunes nende sõprus ühiste eesmärkide eest võitlemisel üha tugevamaks. 1551 sai Sfondrati Civate abtiks. 20. juunil 1552 määras Hispaania kuningas Felipe II ta Milano senaatoriks. Hiljem sai temast Siena valitsuse president. 12. märtsil 1560 määrati ta Cremona piiskopiks. Sfondrati osales Trento kirikukogul, kus ta taunis kirikuametite pluralismi ja rõhutas piiskoppide resideerimist nende ametipostil. Ta määrati 17. veebruaril 1562 komisjoni liikmeks, mis valmistas ette keelatud raamatute nimekirja, ja kinnitati 21. juunil 1563 laulatuse põhisätteid määratleva komisjoni liikmeks. Hiljem asus ta oma piiskopkonnas teostama Trentos vastu võetud otsuseid. 12. detsembril 1583 pühitseti ta kardinalpreestriks ja 14. jaanuaril 1585 sai ta Santa Cecilia kardinalpreestriks. Kardinalina toetas ta Filippo Neri tegevust. Ta osales ajavahemikul 1585–1590 3 konklaavil.