Visuaallennureeglid
Visuaallennureeglid (ingl visual flight rules, akronüüm VFR) on reeglite kogum, mille alusel piloot juhib õhusõidukit vaadeldava maapinna või horisondi järgi. (väikelennundus, lennusport, lennuvägi jne.) Reisi- ja kommertslennunduses peavad ilmastikutingimused olema paremad kui VFR-lennu miinimumväärtused, mille on sätestanud piirkonna lennundust reguleeriv amet. Visuaallennul juhib piloot lennukit silmsides maastikuga ja nähtava horisondiga, jälgides õhuruumis olevaid teisi lennukeid ja takistusi. Juhul kui ilmastikutingimused on halvemad kui sätestatud visuaallennu miinimumid, on piloodid kohustatud järgima instrumentaallennureegleid (IFR), mille korral juhindutakse peamiselt instrumentidest, mitte ainult nähtavast vaateväljast. Mõningatel juhtudel on võimalik lennujuhtimisüksuselt saada eri-VFR-lennu luba. Euroopa Liidu riikides ning nende riikide registristunnustega õhusõidukitega toimub VFR-lend tingimustes, milles nähtavus ja õhusõiduki kaugus pilvedest on võrdsed või suuremad kui need, mille on sätestanud Rahvusvaheline Tsiviillennunduse Organisatsioon (ICAO). Euroopa Komisjon on kehtestanud rakendusmäärusega nr 923/2012 lennureeglid, sealhulgas visuaallennureeglid, mis kehtivad ka Eestis ning millele on kehtestatud mõned riigisisesed erandid. Tabel on koostatud Lennuliiklusteeninduse AS-i avaldatud "ENR 1.2 VISUAALLENNUREEGLID" põhjal. Visuaallennureeglitest juhinduvatel lendudel võib lennata madalamal kui määratud piirkonnad vaid siis, kui see on vajalik õhkutõusuks või maandumiseks.