Majakowskiring
Majakowskiring on elliipsikujuline tänav ja selle järgi nime saanud asum Berliinis Pankowi rajoonis Niederschönhauseni linnaosas. See on tuntud kui Saksa DV tippjuhtide endise elukohana. Enne 4. maid 1950 nimetati pöhjaosa Kronprinzenstraßeks ja lõunaosa Viktoriastraßeks, kuni see nimetati vene luuletaja Vladimir Majakovski järgi. Majakowskiringi piirideks on lõunas Panke jõgi, läänes ja loodes Grabbeallee, idas Ossietzkystraße tänav ja Schönhauseni lossipark ning kirdes Schönhauseni loss. Loss oli Saksa DV ainsa presidendi Wilhelm Piecki ametikorteriks kuni tema surmani 1960. aastal, seejärel kasutas seda SDV Riiginõukogu (Staatsrat) kuni 1964. aastani, misjärel sai sellest SDV valitsuse ametlik külalistemaja. Enamus Majakowskiringi maju ehitati 1920. aastatel, tegu oli peamiselt häärberitega, kus elasid töösturid ja kunstnikud. Enamus neist sundvõõrandati Nõukogude okupatsioonivõimude peale teist maailmasõda, ala eraldati ja ümbritseti traataiaga, selle hüüdnimeks sai "Городок" (linnake). Haruldastel juhtudel (näiteks maja number 29) lubati omanikel seal edasi elada, kui nad jätkasid üüri maksmist, kuid peale omanike lahkumist Ida-Berliinist 1950. aastal võõrandati ka see maja. Kuni 1960. aastani elasid Majakowskiringil Saksa DV valitsusliikmed, majad kohandati arhitektide poolt (nagu Hans Scharoun) ümber nende maitse järgi. Majakowskiringist (ja ka üldse Pankowist) sai SDV valitsuse sünonüüm, näiteks Lääne-Saksamaa liidukantsler Konrad Adenauer rääkis kui "Pankowi härradest" ("Herren in Pankoff"). Ka Lääne-Saksa rokkmuusik Udo Lindenberg, keda ei lubatud 1979. aastal Ida-Saksamaale esinema, kirjutas 1983. aastal singli "Sonderzug nach Pankow" ("Erirong Pankowisse") Glenn Milleri "Chattanooga Choo Choo" põhjal, milles ta kirjeldas Erich Honeckeri kui hüpokriitilisena, kes toetab Nõukogude Liidu ideoloogiat, kuid salaja on ise rokkar ja kuulab lääne raadiot. Peale Ungari ülestõusu oktoobris 1956 kartis SDV võimalikke sarnaseid rahutuste teket, otsustati, et SDV eliit peaks elama eraldatumas kohas. 1960. aastal koliski SDV juhtkond vastvalminud Waldsiedlungi kogukonda Berliinist põhjas. Ka peale juhtkonna kolimist Waldsiedlungisse jätkus Majakowskiringi eraldatus. Kui Walter Ulbrichti lesk Lotte tahtis peale Ulbrichti surma 1973. aastal Majakowskiringile tagasi kolida, siis enam tõkkeid ja kontrolle ei eksisteerinud, kuid tal ei lubatud kolida tagasi nende endisesse majja, vaid talle eraldati maja number 12, kus ta elas kuni surmani 2002. aastal.