Elektrolüütkondensaator
Elektrolüütkondensator on elektriliselt polaarne kondensaator, mille anoodelektrood (+) on metallist ja teine elektrood katood – vedelast või tahkest elektrolüüdist, mis katab anoodmetalli pinnastruktuuri. Dielektrikuna toimib õhuke oksiidikiht anoodi pinnal. Elektrolüütkondensaatoreid liigitatakse anoodi materjali järgi järgmiselt: alumiiniumelektrolüütkondensaatorid tantaalelektrolüütkondensaatorid nioobiumelektrolüütkondensaatorid Omaette elektrolüütkondensaatorite rühma moodustavad polümeerelektrolüütkondensaatorid, mille anood võib olla nii alumiiniumist kui tantaalist, kuid elektrolüüdina toimib spetsiaalne hea elektrijuhtivusega polümeerne keemiline ühend. Kõigepealt töötati välja alumiiniumkondensaatorid ja need on ka elektrolüütkondensaatoritest odavaimad ja kõige laiemalt kasutusel. Tantaal- ja nioobiumkondensaatoreid toodetaksepeamiselt SMD- ehk pindmontaažikomponentidena, et neid saaks kasutada õhukeste elektroonikaseadete trükkplaadil. Elektrolüütkondensaatoreid kasutatakse nende suure erimahtuvuse pärast, mis on palju suurem kui näiteks keraamikakondensaatoritel. Suur erimahutavus (ruumalaühiku suhtes) saavutatakse seetõttu, et kareda pinna või teralise ning poorse struktuuriga anoodi aktiivpind on suur ja dielektrikuna toimiv oksiidikiht väga õhuke. Energiamahutavuse poolest jäävad elektrolüütkondensaatorid siiski superkondensaatoritele tunduvalt alla. Elektrolüütkondensaator kui polaarne komponent on kasutatav üksnes alalisvooluahelas, seejuures pluss anoodil. Vale polaarsusega alalispinge ja suur vahelduvpinge rikub dielektriku ja võib esile kutsuda kondensaatori lõhkemise ning tuleohu. Toodetakse siiski ka bipolaarseid (kahepolaarseid) elektrolüütkondensaatoreid, milles on kaks vastulülituses anoodi. Niisuguseid kondensaatoreid kasutatakse näiteks audiosignaaliahelais. Suure erimahutavuse tõttu on elektrolüütkondensaatorid asendamatud alalisvoolu-toiteallikate ja alalispingemuunduriteon silufiltrites, samuti soovimatute pingeimpulsside ja sageduste lühistamiseks.