Feliks Kinkar
Feliks Kinkar (21. september 1929 Narva – 2020) oli eesti ajaloolane. Ta lõpetas 1947. aastal Rakvere Õpetajate Seminari, 1949. aastal Tallinna Õpetajate Instituudi (ajaloo-osakonnas) ning 1951. aastal Leningradi A. J. Herzeni nimelise Riikliku Pedagoogilise Instituudi (ajalooteaduskonnas). 1952. aastal lõpetas ta Leningradi Ülikooli juures ühiskonnateaduste õppejõudude kursused. Aastatel 1959–1962 oli ta NLKP Keskkomitee Ühiskonnateaduste Akadeemia aspirant, 1962. aastal sai ajalookandidaadi kraadi. 1983[viide?] kaitses ta EKP Keskkomitee Partei Ajaloo Instituudi juures ajaloodoktori väitekirja (töö teema "Коммунистическая партия – организатор культурного преобразования эстонского села"). Aastatel 1952–1953 töötas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi marksismi-leninismi aluste kateedri vanemõpetajana ning 1953–1955 Tartu Õpetajate Instituudi marksismi-leninismi aluste kateedri juhatajana. 1955. aastast oli ta Tartu Riikliku Ülikooli marksismi-leninismi aluste ja 1962–1990 NLKP ajaloo õppejõud: esmalt vanemõpetaja, alates 1967 dotsent, alates 1986 professor. Kinkar uuris kultuuriprotsesside arengut Eestis 20. sajandi algul (sh eesti ja saksa haridusseltside tegevust), kultuurharidustööd sõjajärgses Nõukogude Eestis, kultuurielu arengut maal, vabaharidust Eestis jm. 1954. aastast oli ta NLKP liige.