Ökosüsteemsed teenused
Ökosüsteemsed teenused ehk ökosüsteemi teenused ehk keskkonnateenused ehk loodushüved (inglise ecosystem services) on inimese jaoks vajalikud ökosüsteemide omadused. Ökosüsteemsed teenused erinevad ökosüsteemsetest hüvedest (ecosystem goods) seeläbi, et teenuseid väärtustatakse, kuid neid üldjuhul ei müüda (ei oma turuväärtust), ökosüsteemsetele hüvedele antakse aga mingi turuväärtus. Ökosüsteemi teenused võimaldavad hinnata majanduslikes mõõtmetes seda, mida looduslikud süsteemid muidu inimkonna heaks teevad, olles nii sillaks majanduse ja keskkonnakaitse vahel, eesmärgiks loodusressursside jätkusuutlik kasutamine. Kasutades ökosüsteemide teenuste kontseptsiooni, saavad asjatundjad selgitada poliitikutele ja laiemale üldsusele, miks täpselt mingit objekti peab kaitsma, eriti tuues välja kaitse rakendamata jätmise majanduslikud tagajärjed. Tihti samastataksegi ökosüsteemi teenuste majanduslik väärtus sellega, kui palju läheks inimesele maksma samade protsesside tehislik läbiviimine. Selline lähenemine looduslikule keskkonnale tekkiski siis, kui inimene neid süsteeme lõhkuma asus ja tagajärgi hindama pidi. Inimkond kasutab oma elus ära paljusid looduslike ökosüsteemide ressursse ja protsesse. Kokkuvõtvalt kutsutakse selliseid hüvesid ökosüsteemi teenusteks, mille hulka kuuluvad näiteks puhta joogivee taastootmine ja jäätmete lagundamine. Kuigi teadlased on juba aastaid rääkinud ökosüsteemi teenustest, tuli see kontseptsioon laiema tähelepanu alla alles ÜRO 2005. aasta Millenniumi ökosüsteemide hindamise aruandes (MEA), kus jagatakse need teenused neljaks: varustavad teenused (provisioning services), mida inimene saab ökosüsteemilt, näiteks toit, vesi, puit; reguleerivad teenused (regulating services), mis näiteks mõjutavad kliimat, vee kvaliteeti, veevarusid; elu toetavad teenused (supporting services), mis on näiteks aineringe, fotosüntees, putuktolmlemine; kultuurilised teenused (cultural services), millega loodus pakub näiteks esteetilist ja vaimset naudingut ja rekreatsiooni võimalusi. Maailma rahvaarvu kasvamisega tõuseb ka ökosüsteemidele avaldatav surve. Looduslikud ressursid ei ole kahjustamatud ega lõpmatud ning inimtegevuse tekitatud keskkonnamõjusid ilmneb aina enam: õhu ja vee kvaliteet halveneb, maailma kalavarud kannatavad ülepüügi all, kahjurite ja haiguste lained on sagedasemad ja raskemini kontrollitavad. Metsade hävimine toob endaga kaasa muldade degradeerumist ja jõgede üleujutusi raiekohtadest allavoolu. Erinevatest raportitest ilmneb, et ligi 40–50% Maa jäävabast pinnast on inimtegevusest tugevasti mõjutatud või degradeeritud, 66% kalavarudest on kas ülepüütud või sinna jõudmas, atmosfääri CO2 kontsentratsioonid on tõusnud tööstuslikust pöördest saadik ligi 30% ning ligi 25% linnuliikidest on viimase 2000 aasta jooksul välja surnud. Inimkond hakkab üha enam aru saama, et ökosüsteemi teenused ei ole ainult piiratud, vaid ka inimtegevusest mõjutatavad.