Nanjingi veresaun
Nanjingi veresaun või Nanjingi vägistamine (varasem nimekuju Nankingi veresaun või Nankingi vägistamine) oli Hiina tsiviilisikute massimõrv, mille pani toime Jaapani keiserlik armee Hiina Vabariigi pealinnas Nanjingis pärast Nanjingi lahingut teises Hiina-Jaapani sõjas. 13. detsembril 1937 alanud veresaun kestis kuus nädalat. Jaapani armee pani toime ka muid sõjakuritegusid (vägistas, rüüstas ja süütas). Pärast Shanghai vallutamist novembris 1937 tungis Jaapani armee kiiresti edasi. Detsembri alguseks asus see Nanjingi äärelinnas. Jaapanlaste lähenedes otsustas Hiina armee suurema osa oma vägedest linnast välja tõmmata. Nanjingi tsiviilvalitsus põgenes, jättes linna de facto Saksamaa diplomaadi John Rabe kontrolli alla, kes oli asutanud Nanjingi ohutustsooni rahvusvahelise komitee. Esimesed Jaapani väed jõudsid linna 13. detsembril ja kohtasid vähe vastupanu, veresaun algas samal päeval. Hiina sõdurid hukati sõjaseadusi rikkudes. Naisi ja tüdrukuid vägistati massiliselt ning rüüstamine oli laialt levinud. Surmajuhtumite hinnangud jäävad vahemikku 40 000 kuni üle 300 000 ning vägistamisjuhtumite arv ulatub 20 000 kuni üle 80 000 juhtumini. Kaug-Ida rahvusvahelise sõjatribunali hinnangul pandi toime vähemalt 200 000 mõrva ja 20 000 vägistamist. Veresaun lõppes suuresti 1938. aasta alguseks. John Rabe'i loodud turvatsoon aitas päästa vähemalt 200 000 inimese elu. Pärast sõda tunnistati mitmed Jaapani sõjaväelased ja Kōki Hirota, Jaapani endine peaminister ja julmuste ajal välisminister, süüdi sõjakuritegudes ja hukati. Prints Asaka, kes oli Nanjingi vallutanud vägede juht, kuulus keiserlikku perekonda ning pääses seega õigusemõistmisest Tokio protsessil. Veresaun on tänapäevani Hiina ja Jaapani vaheliste suhete üheks valupunktiks.