Jäähoki 1920. aasta suveolümpiamängudel
Jäähoki 1920. aasta suveolümpiamängudel Antwerpenis Belgias ei kuulunud veel ametlikult olümpiamängude programmi, kuid turniir läks arvesse 1. jäähoki maailmameistrivõistlustena. Mängud peeti 23.–29. aprillini. Kanada, keda esindas Winnipeg Falcons, võitis kuldmedali. Hõbemedalid sai USA ja pronksmedalid riputati kaela Tšehhoslovakkia meeskonnale. Jäähokiturniiri 1920. aasta suveolümpiamängudel peeti pikka aega näidisvõistluseks ja seepärast ei kuulunud see ametlikku olümpiaprogrammi. Rahvusvaheline Olümpiakomitee tunnistas selle alles hiljem ametlikuks olümpiaturniiriks. Jäähoki olümpiaturniir oli esimene rahvuste turniir Euroopas, millest võtsid osa USA ja Kanada esindajad. Seetõttu kuulutas Rahvusvaheline Jäähokiliit (IIHF) turniiri – ehkki alles hiljem – esimeseks jäähoki maailmameistrivõistluseks. Mängud toimusid 23.–29.aprillil 1920 Palais de Glace'is. Kokku osales seitse rahvusmeeskonda; turniir mängiti Bergvalli süsteemis (Bergvalli süsteem on turniirivorm, mis põhineb väljalangemise süsteemil. Rootsi veepallimängija Erik Bergvalli poolt välja töötatud süsteemi kasutati 1912, 1920. ja 1924. aasta olümpiamängudel veepallis. Seda kasutati ka jäähokis, jalgpallis ja 1920. aasta Antwerpeni mängudel köieveol.). Kaotatud finalist ei jäänud automaatselt teiseks, vaid pidi võistlema lisaringi nende võistkondadega, kes ei olnud varem üldarvestuses võitnud. Samamoodi toimus pronksmedali voor. Kanada, kes saatis Antwerpenisse hooaja 1919/20 parima amatöörmeeskonna ehk Winnipeg Falconsi, võitis turniiri ning tuli esimest korda olümpiavõitjaks ja maailmameistriks. Toona koosnes mäng kahest poolajast ja seitsmest mängijast meeskonna kohta. Jääpinna mõõtmed olid 56 meetrit pikk ja 18 meetrit lai. Kokku osales turniiril 60 mängijat. Turniiri resultatiivseim oli Herbert Drury 14 väravaga, võitjate kanadalaste resultatiivseimad olid Frank Fredrickson 12 ja Haldor Halderson üheksa väravaga.