William Howard Taft
William Howard Taft (15. september 1857 Cincinnati – 8. märts 1930 Washington) oli Ameerika Ühendriikide 27. president. Ta oli ametis aastail 1909–1913. 1. veebruaril 1904 nimetas Theodore Roosevelt sõjaministriks Tafti, kes oli olnud Filipiinide kindralkuberner 1901–1903. 1908. aastal, pidades oma lubadust teiseks ametiajaks mitte kandideerida, toetas Roosevelt Tafti. Kuid Tafti nelja aastaga tekkisid tema (kes esindas vabariiklaste konservatiivset tiiba) ja Roosevelti (progressiivse tiiva) vahel lahkarvamused, ning 1912. aastal kandideeris Roosevelt kolmandaks ametiajaks, kuid partei eelvalimistel jäi Taftile alla, mispeale ta moodustas koos toetajatega Progressiivse Partei. Partei lõhenemist kasutas ära Demokraat Woodrow Wilson, kes võitis 435 valijameeste hääled 40 osariigis, Roosevelt sai 88 häält 6 osariigis ja Taft vaid 8 häält 2 osariigis (Vermont ja Utah). Taft on üks kolmest presidendist, kes on teeninud riigiametis pärast presidenditoolilt lahkumist. 30. juunil 1921 nimetas president Warren G. Harding ta USA ülemkohtu esimeheks, ta vannutati ametisse 11. juulil 1921. 1930. aastal oli Taft juba raskesti haige, kuid jäi endiselt ametisse, kuna ei soovinud, et president Herbert Hoover nimetaks tema asendajaks ülemkohtu kohtuniku Harlan Stone'i, kes oli liberaalse tiiva liige. Alles pärast Hooveri lubadust, et ta nimetab uueks esimeheks konservatiiv Charles Evansi (kelle Taft oli presidendina ise 1910. aastal ülemkohtu kohtunikuks nimetanud), astus ta 3. veebruaril 1930 ülemkohtu esimehe kohalt tagasi, olles siiani ainus, kes oli töötanud nii presidendi kui ka ülemkohtu esimehena. Ta suri ligi kuu aega hiljem, 8. märtsil 1930.