Vene-Pärsia sõda (1804–1813)
Vene-Pärsia sõda oli sõda Venemaa keisririigi ja Pärsia vahel aastatel 1804–1813. Vastuseks Venemaa keisririigi valduste laienemisele Kaukaasias: kui 1801 ühendati Venemaaga Ida-Gruusia, 1803 Samegrelo Lääne-Gruusias ja 1804 jaanuaris Gändžä khaaniriigi esitas 1804 Pärsia ultimaatumi, et Vene väed Lõuna-Kaukaasiast välja viidaks. Kui Venemaa ultimaatumi tagasi lükkas, algas sõjategevus. Venemaa väed alustasid sõjategevust juunis 1804 Jerevani piirkonnas, kuid linna vallutada ei õnnestunud. 1804 sai Pärsia vägi lüüa Khanakheravani (Jerevani lähedal), 1805 Dzegami (Gəncə lähedal) ja Aserbaidžaani khaaniriigid sõlmisid üksteise järel rahu ja arvati Venemaa koosseisu (Karabahhi, Sheki ja Shirvani khaaniriik 1805. aastal, Derbendi, Bakuu ja Kuba khaaniriik 1806. aastal. 1806. aastal alanud Vene-Türgi sõja tõttu sõlmis Venemaa vaherahu, mis aga katkes 1808. aastal ja Vene väed hõivasid 1806. aastal Bakuu. Iraani šahhi Fath Ali-šahhi väed said lüüa 1810 Megri (Meghri) ja 1812 Aslanduzi juures ja Vene väed hõivasid 1813. aastal Länkärani. 24. oktoobril 1813 sõlmiti Gülistani rahu, mille põhjal Pärsia tunnustas Ida-Gruusia, Põhja-Aserbaidžaani ja Dagestani ühendamist Venemaaga. Sõja tulemusel vallutas Venemaa keisririik Kaspia mere ääres asunud ja Pärsiale kuulunud Dagestani, Gruusia Kharthli, Kahhethi, Samegrelo, Imerethi, Guria piirkonnad Gruusias ja Abhaasia. Venemaa sai oma valdusse ka osa tänapäeva Aserbaidžaani territooriumi ja Bakuu, Karabahhi, Gəncə, Širvani, Derbenti ja Quba khaaniriigid. Venemaa valdusse läksid sõja tulemusel ka osa Talõši khaaniriigist. Venemaa saavutas ainuõiguse omada Kaspia merel Venemaa keisririigi sõjalaevastiku laevu. Khaaniriigid Aserbaidžaani territooriumil 18. ja 19. sajandil Gəncə khaaniriik aastatel 1801–1813 Šeki khaaniriik, 1813. aastal Širvani khaaniriik, 1813. aastal Karabahhi khaaniriik aastatel 1809–1817 Talõši khaaniriik aastatel 1801–1813