Lepitusmenetlus
Lepitusmenetlus on üks viis lahendada vaidlust kohtuväliselt ning see põhineb vaba tahte alusel. Eestis on võimalik lepitusmenetlus kriminaalasjades kohaldada, kui on tegemist teise astme kuriteoga, kuriteo asjaolud on piisavalt selged, puudub avalik menetlushuvi kriminaalmenetluse jätkamiseks. Lisaks seab kriminaalmenetluse seadustik selged piirangud, et kannatanu ja süüdistatav peavad olema lepitamiseks nõusoleku andnud ning lepitusmenetluse kohaldamine eeldab, et kriminaalmenetluse käigus on tuvastatud süüteokoosseis, õigusvastasus ja süü. Lepitusmenetluse läbiviimise kord nimetab lepitusmenetluse eesmärgiks pakkuda õigusvastase teo toime pannud isikule, kahju kannatanud isikule ja vajaduse korral teistele osalistele võimalust turvalises keskkonnas ja lepitaja toel arutada toime pandud teoga seonduvaid asjaolusid ja mõjusid, et lepitusmenetluse toimumise ja vajaduse korral kokkulepitavate edasiste tegevuste abil heastada teoga kaasnenud emotsionaalset ja materiaalset kahju, tagada kannatanu rahulolu ja vähendada riski, et õigusvastase teo toime pannud isik paneb toime uusi õigusrikkumisi. Lepitamise kasulikkus seisneb selles, et antud menetlus võimalda ohvri suuremat kaasamist otsustusprotsessi, annab inimestele suurema osalus- ja turvatunde ning vähendab pingeid, viha ja hirmu, mis võivad kuriteoga kaasneda. Samuti aitab lepitusmenetlus saavutada ausama ja objektiivsema tulemuse kuriteoga tekitatud kahju hüvitamise osas ning tagab parema kaitse kannatanu õigustele ja huvidele. Eestis rakendus lepitusteenus alates 2007. aasta veebruarist.