Kognitiivne pööre
Kognitiivne pööre ehk kognitiivne revolutsioon oli 1950. aastate intellektuaalne liikumine, mis pani alguse kognitiivsetele teadustele. Kognitiivne revolutsioon sai tänapäeva mõttes alguses suurest interdistsiplinaarsest koostööst. Olulise osa infovahetusest teostasid psühholoogia, antropoloogia ja keeleteadus ning tol ajal alles tärkavad teadusharud nagu tehisintellekt, informaatika ja neuroteadus. Kognitiivse psühholoogia võtmeideeks sai mõte, et kui tehisintellekti uurijad ja informaatikud suudavad luua oma teadusharudes edukaid funktsioone, siis muutub võimalikuks nende põhjal ka järelduste tegemine inimese vaimsete protsesside kohta. Seda lähenemist on nimetatud ka pöördprojekteerimiseks. Olulised publikatsioonid, mis vallandasid kognitiivse revolutsiooni, on näiteks George A. Milleri 1956. aastal ajakirjas Psychological Review ilmunud artikkel "The Magical Number Seven, Plus or Minus Two" (üks enim tsiteeritud artikleid psühholoogias), Donald Broadbenti 1958. aasta raamat "Perception and Communication", Noam Chomsky 1959. aasta töö "Review of Verbal Behavior, by B.F. Skinner", ja "Elements of a Theory of Human Problem Solving", mille autorid olid Newell, Shaw ja Simon. Ulric Neisseri 1967. aasta raamat "Cognitive Psychology" osutus samuti märkimisväärseks panuseks kognitiivteaduste arengusse. Kognitiivse revolutsiooniga seoses asutati 1960. aastatel Harvardis Center for Cognitive Studies ja Californias San Diego Ülikoolis Center for Human Information Processing. Mõlemad asutused osutusid väga mõjukaks kognitiivteaduse arengus. 1970. aastatel muutus kognitiivne teadus biheiviorismi kõrval vähemalt sama tähtsaks paradigmaks ning 1980. aastateks oli kognitiivne paradigma muutnud psühholoogia vallas juhtivaks.