John Desmond Bernal
John Desmond Bernal (10. mai 1901 Nenagh, Tipperary krahvkond, Iirimaa – 15. september 1971 London) oli Briti füüsik, filosoof ja poliitiline aktivist. Bernal oli iiri-itaalia-juudi päritolu. Ta oli Londoni Ülikool]]is 1937–1963 füüsika ja 1963–1968 kristallograafia professor ning tegeles uurimistööga röntgenkristallograafia molekulaarbioloogiliste rakenduste vallas. 1937. aastal võeti ta vastu Londoni Kuningliku Seltsi liikmeks. Aastatel 1923–1933 oli John Bernal Suurbritannia Kommunistliku Partei liige. Pärast kohtumist Nõukogude teadusloolaste ja -filosoofide Nikolai Buhharini ja Boris Hesseniga Londoni konverentsil 1931. aastal sai Bernalist innukas Nõukogude Liidu ja Jossif Stalini toetaja, kelleks ta jäi elu lõpuni. 1930ndate alguses pooldas ta rahu, kuid muutis oma seisukohti Hispaania kodusõja mõjul ning 1939. aastal asus tööle sisejulgeoleku ministeeriumis. Lisaks üldisele tööle teaduse panuse tõstmiseks sõjategevuse suunamisel osales Bernal konkreetsetes uurimustes nagu Saksa pommitamiste mõju analüüs Inglise linnades ning Normandia rannikust põhjaliku ülevaate koostamine enne Normandia dessanti 1944. aastal. Pärast Teist maailmasõda osales Bernal rahuliikumises, toetades Nõukogude Liidu välispoliitilisi algatusi ja kritiseerides USA imperialismi, 1953. aastal anti talle Stalini rahupreemia. Bernali tuntumate teoste hulka kuuluvad 1929. aastal ilmunud "Maailm, ihu ja kurat", milles ta kirjeldas kosmoseasunduste loomist, inimese keha ja mõistuse muutmist tehnoloogiliste vahenditega ning nende võimalikku mõju ühiskonnale (raamatut hindas kõrgelt üks tuntumaid ulmekirjanikke Arthur C. Clarke), 1939. aastal avaldatud "Teaduse ühiskondlik funktsioon", mida peetakse teaduse sotsioloogia varaseimaks näiteks, ning 1958. aastal trükki jõudnud "Teadus ühiskonna ajaloos", milles Bernal kirjeldas teaduse ja ühiskonna vastasmõju marksistliku teadusfilosoofia positsioonilt.