Friedrich Adolph Philippi
Friedrich Adolph Philippi (15. oktoober 1809 Berliin – 29. august 1882 Rostock) oli saksa usuteadlane, üks kiriklik-konfessionaalse teoloogia juhtfiguure, Tartu Ülikooli usuteaduskonna mõjukamaid professoreid, nn balti luterluse oluline kujundaja. Juudi päritolu pankuri poeg õppis Berliinis Joachimthaleri gümnaasiumis, sellele järgnesid klassikalise filoloogia ja teoloogia õpingud Berliinis Friedrich Wilhelmi Ülikoolis ja Leipzigi ülikoolis. 1829. aastal pöördus kristlusse. 1830 promoveeriti ta Leipzigis filosoofiadoktoriks, 1837 Berliinis teoloogialitsentsiaadiks. Töötas vanade keelte õpetajana Berliini ja Dresdeni gümnaasiumis, alates 1837 oli ta eradotsent Berliini ülikoolis. 1841–1851 Tartu ülikooli süstemaatilise usuteaduse professor. Peale oma õppetooli kohustuslike ainete (dogmaatika, teoloogiline eetika) käsitles Philippi Tartus veel uue testamendi sissejuhatust, dogmadelugu, sümboolikat ja mitmeid uue testamendi kirju. Tartu-perioodil osales Philippi ka kohalikus kirikuelus. Tema juhtimisel murti 19. sajandi Liivimaal valgustusajale iseloomuliku teoloogilise ratsionalismi ülemvõim. Tartu ülikooli usuteaduskonnas ja nn balti provintside vaimulikkonnas kujunes valitsevaks nn kiriklik-konfessionaalne suund. Olulise ettevalmistuse oli teinud Philippi eelkäija Ernst Sartorius. Philippi oli tuntud oma võitlusega "sektide", eriti hernhuutluse vastu. 1843 promoveeriti ta Erlangeni ülikooli teoloogiadoktoriks. 1851. aastast oli ta Rostocki ülikooli uue testamendi eksegeesi professor. Philippi lahkumise järel oli Tartu Ülikoolis süstemaatilise usuteaduse (dogmaatika ja teoloogilise eetika) õppetooli hoidja Theodosius Harnack, seejärel aastakümneid Alexander von Oettingen.