Rahvusvaheline kaitse
Rahvusvaheline kaitse ehk asüül on oma koduriigist ohu eest põgenenud inimesele kaitse pakkumine. Rahvusvahelist kaitset on kolme tüüpi: pagulane või täiendava või ajutise kaitse saaja. Pagulase staatus antakse inimesele, kellel on põhjendatud alus karta päritolumaal tagakiusamist rassi, usu, rahvuse, poliitiliste veendumuste või sotsiaalsesse gruppi kuulumise pärast. Täiendava kaitse saaja on inimene, kes ei kvalifitseeru pagulaseks, aga kelle väljasaatmine päritoluriiki võib talle kaasa tuua tõsise ohu, sh talle surmanuhtluse kohaldamise või tema piinamise. Ajutist kaitset võidakse anda inimesele, kes on olnud sunnitud päritoluriigist lahkuma sõjategevuse tõttu või keda ähvardab tõsine oht langeda inimõiguste rikkumise ohvriks, ning kellel ei ole võimalik turvaliselt ja püsivalt tagasi kodumaale pöörduda. Õigus rahvusvahelisele kaitsele on sätestatud ÜRO inimõiguste deklaratsiooni artiklis 14: Igaühel on tagakiusamise korral õigus taotleda ja kasutada varjupaika teistes riikides. Seda õigust ei ole mittepoliitilisest kuriteost või teost, mis on vastuolus Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni eesmärkide ja põhimõtetega, tuleneva süüdistuse puhul. Pagualssesiundi konventsiooni kohase rakendamise eest vastutavad sellega liitunud riigid ja rakendamist monitoorib ja koordineerib ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Amet (UNHCR). ÜROl on ka eraldiseisev organisatsioon, UNRWA, Palestiina põgenike abistamiseks Lähis-Idas.