Hugo Chávez
Hugo Chávez Frías (28. juuli 1954 Caracas – 5. märts 2013 Sabaneta, Barinas) oli Venezuela president aastatel 1999–2013. Poliitikavaatlejate hinnangul oli ta vasakpopulist. Ta võitis Venezuela rahva vaesunud enamiku poolehoiu ning pälvis suure osa kesk- ja ülemklassi vaenuliku suhtumise. Cháveze isa on Hugo de los Reyes Chávez (endine piirkondlik haridusjuht ja endine parempoolse Sotsiaal-Kristliku Partei liige, kes on praegu Barinase osariigi kuberner. Tema ema on Elena Frías de Chávez. Chávezel oli neli oma last: Rosa Virginia, María Gabriela, Hugo Rafael ja Rosinés. Ta oli kaks korda abielus ja elas elu lõpuaastail lahus oma teisest abikaasast, Marisabel Rodríguez de Chávezest. Hugo Chávez lõpetas 5. juulil 1975 Venezuela Sõjateaduste Akadeemia ning sai magistrikraadi sõjanduses ja inseneriteaduses. Seejärel õppis ta magistriõppes politoloogiat Simón Bolívari Ülikoolis Caracases. See jäi tal pooleli. Endine langevarjur Chávez sai tuntuks ebaõnnestunud sõjaväelise riigipöörde juhina 1992. Kui ta oli kaks aastat vangis olnud, andis president Rafael Caldera talle armu ja temast sai poliitik. Ta asutas uue partei Viienda Vabariigi Liikumine (Movimiento V República). Chávez võitis presidendivalimised 6. detsembril 1998 ja uuesti 30. juulil 2000 suurima osalusega viimase 40 aasta jooksul (56,2%). Tema programm nägi ette võitlust korruptsiooni ja vaesusega ja ta mõistis hukka kaks parteid, kes olid Venezuelas võimul olnud alates 1958. aastast. 4. detsembril 2006 saavutas ta tagasivalimise kolmandaks ametiajaks, tagades endale ülekaaluka edu vastaskandidaadi Manuel Rosalese ees. Kõik viis suuremat telekanalit ja enamik ajalehti olid tema vastu. Chávez väitis, et opositsioonilist ajakirjandust kontrollivad jõud, kelle huvidele tema poliitika vastu käib. Ajakirjanduse väitel oli Chávez oma ütlustega ajakirjanikud ära hirmutanud. Samuti olevat ta lasknud jõukudel ajakirjanikke vägivallaga ähvardada. Chávez laskis käiku ja Rahvuskogu kiitis heaks 49 seadusest koosneva komplekti, millega teostus vasakpoolne majanduspoliitika. Venezuela Kaubanduskodade Föderatsioon (Fedecámaras) vastustas neid seadusi ägedalt ja otsustas kutsuda üles üldäristreigile 10. detsembril 2001. Chávez laskis välja vahetada Venezuela riikliku naftakompanii Petróleos de Venezuela (PDVSA) juhtkonna väidetavalt väärjuhtimise ja korruptsiooni tõttu, kuid PDVSA juhatuse pooldajad omistavad sellele sammule poliitilised motiivid. 15. jaanuaril 2003 esines Chávez Venezuela Rahvuskogule kõnega olukorrast riigis. Et opositsiooni esindajad kohal ei viibinud, siis ta kõneles üksnes oma partei liikmetele ja teda pooldavatele diplomaatidele. Kõnes tunnistas ta muu hulgas (võib-olla arvates, et tema sõnu ei avaldata), et kutsus esile PDVSA kriisi selleks, et olemasolevat organisatsiooni hävitada. Cháveze naftaekspordipoliitika ja tema avalik sõprus Kuubaga tõi kaasa USA valitsuse halva suhtumise. Chávez oli Fidel Castro lähedane sõber; Venezuela tarnib Kuubale 53 000 barrelit (8000 m³) naftat päevas, saades vastutasuks sadade arstide, õpetajate ja teiste spetsialistide tööjõu. See on võimaldanud Kuuba majandust elavdada ning tõsta tervishoiu ja kirjaoskuse taset Venezuelas. Chávez oli ka esimene demokraatlikult valitud president, kes külastas Saddam Husseini pärast 1991. aasta Lahesõda (11. augustil 2000). Ta vastustas ägedalt 2003. aasta sissetungi Iraaki. 8. jaanuaril 2007 teatas Chávez, et asub kiirendama sotsialistlikku revolutsiooni. Selleks lubas ta taotleda kongressilt täiendavaid volitusi, et riigistada energia-, kommunaal- ja telekommunikatsiooniettevõtted, ning lubas võtta sõltumatuse riigi keskpangalt. 28. mail 2007 sulges Chávez ühe opositsioonilise telekanali ja asendas selle sotsialistlikku revolutsiooni ülistava kanaliga. 5. märtsil 2013 suri Chávez pärast pikka võitlust vähiga.