Pandeemiaprognoosid ja ettevalmistused enne COVID-19 pandeemiat
Pandeemiate planeerimine ja nendeks valmistumine on toimunud riikides ja rahvusvahelistes organisatsioonides. Maailma Terviseorganisatsioon koostab soovitusi ja suuniseid, kuigi puudub püsiv mehhanism, et vaadata üle riikide valmisolekut epideemiateks ja nende kiirreageerimisvõimet. Riiklik tegevus sõltub riikide valitsustest. Aastatel 2005-2006, enne 2009. aasta seagripipandeemiat ja sellele järgnenud kümne aasta jooksul haldasid Ameerika Ühendriikide, Prantsusmaa, Ühendkuningriigi ja teiste riikide valitsused strateegilisi tervishoiutehnika varusid, kuid pärast 2009. aasta pandeemiat vähendasid nad sageli varusid, et vähendada kulusid. 2018. aasta juunis avaldatud ülevaates öeldi, et pandeemiaplaanid olid kõikjal ebapiisavad, sest looduslikud viirused võivad tekkida üle 50% suremusega, kuid tervishoiutöötajad ja poliitikakujundajad planeerisid nii, nagu ei ületaks pandeemia kunagi 1918. aasta Hispaania gripipandeemia 2,5% suremuse määra. Koroonapandeemiale eelnenud aastatel korraldasid mitmed valitsused näidisõppusi (sealhulgas Crimson Contagion), mis tõestasid, et enamik riike on selleks liiga vähe ette valmistatud. Ei valitsused ega suurettevõtted ei võtnud meetmeid. Mitmetes aruannetes rõhutati riikide valitsuste suutmatust õppida varasematest haiguspuhangutest, epideemiatest ja pandeemiatest. The Lancet'i peatoimetaja Richard Horton kirjeldas "ülemaailmset reageerimist SARS-CoV-2-le [kui] suurima teaduspoliitika ebaõnnestumist viimase põlvkonna jooksul". Varajased haiguspuhangud Hubeis, Itaalias ja Hispaanias näitasid, et mitme jõuka riigi tervishoiusüsteemid olid ülekoormatud. Arenguriikides, kus on nõrgem meditsiiniline infrastruktuur, intensiivravi voodite seadmed ja muud meditsiinilised vajadused, eeldati, et puudujäägid tekivad varem.