1965.–1966. aasta Indoneesia massimõrvad
1965.–1966. aasta Indoneesia massimõrvad (ka Indoneesia genotsiid või Indoneesia puhastamine kommunistidest; indoneesia keeles Pembunuhan Massal Indonesia & Pembersihan G.30.S/PKI) oli Indoneesias mitu kuud kestnud mõrvade ja rahvarahutuste laine, mille sihtmärgiks olid Indoneesia Kommunistliku Partei (PKI) liikmed, kommunismi pooldajad, Gerwani naisteliikumise liikmed, Jaava abaganid, Indoneesia hiinlased ja vasakpoolse poliitika toetamises kahtlustatavad. Paljude mõrvade taga olid sõjavägi ja valitsus, mida toetasid Ameerika Ühendriigid ja lääneblokk. Massimõrvad said alguse pärast vastuolulist 30. Septembri Liikumise riigipöördekatset, kui riiki hakati kommunistidest "puhastama". Hinnanguliselt mõrvati nendel aastatel 500 000 kuni üle miljoni inimese, pakutud on ka kuni kolme miljonit hukkunut. Puhastus oli esimestest märkidest üleminekust Uude Korda ja PKI elimineerimisest, sellel oli mõju ka laiemas külma sõja kontekstis. Murranguliste sündmuste keskel kaotas võimu ka president Sukarno ning algas Suharto 30-aastane diktatuur. Ebaõnnestunud riigipööre küttis Indoneesias uuesti üles vaibunud pinged, millele aitas kaasa ka sõjavägi, mis süüdistas riigipöördekatses kiiresti PKI-d. Lisaks hakkasid Ameerika Ühendriikide, Suurbritannia ja Austraalia luurejõud levitama antikommunistlikku musta propagandat. Külma sõja tõttu oli USA ja tema liitlaste eesmärgiks hoida kolmandaid riike nagu Indoneesia kommunismist kaugel ja enda mõjusfääris. Sukarno kõrvaldamist soovis ka Suurbritannia, kuna Indoneesia oli endise Briti koloonia ja Rahvaste Ühenduse liikme Malaya Föderatsiooniga kuulutamata sõjas. Kommunistid eemaldati poliitikast, ühiskonnaelust ja relvajõududest ning PKI tegevus keelati. Massimõrvad algasid kohe pärast riigipöörekatset oktoobris 1965 ning kestsid 1966. aasta esimeste kuudeni. Vägivallalaine algas Jakartast ning levis Kesk- ja Ida-Jaavale ning hiljem Balile. Tuhanded tsiviilisikud ja sõjaväelased mõrvasid nii PKI liikmeid, kui neid, keda kahtlustati partei toetamises. Mõrvad toimusid üle kogu riigi, kuid peamiselt PKI tugipunktides Kesk- ja Ida-Jaaval, Balil ja Sumatra põhjaosas. Tõenäoliselt oli korraga vahi all üle miljoni inimese. Sukarno ajal kehtinud tasakaalukas nasakomi poliitika (rahvuslus, religioon ja kommunism) lagunes. Tema kolmest tugisambast üks, kommunism, hävitati teiste sammaste ehk sõjaväe ja islamistide poolt. Sõjavägi oli riigis võimu haaramas ning märtsis 1967 kõrvaldas ajutine parlament Sukarno ka ametlikult võimult ning nimetas Suharto presidendi kohusetäitjaks. Märtsis 1968 valiti Suharto presidendiks. Juhtunut ei puudutata tänapäeval enamikus Indoneesia ajalooõpikutes ning Suharto režiimi repressioonide tõttu ei ole seda ametlikult eriti uuritud. Selle tõttu puudub ka üksmeel hukkunute arvu ja mõrvalaine suuruse osas. Tahe selliseid rahutusi tulevikus ära hoida oli üks Uue Korra konservatiivsuse ja raudse rusika põhjustest. Kogu Suharto aja oli viha kommunistide vastu riigis levinud ning selle järelmeid on Indoneesias tunda tänapäevani. 1962. aastast pärit Luure Keskagentuuri memo järgi valitses nii Ameerika Ühendriikide kui ka Suurbritannia riigiaparaadi kõrgemates ešelonides üksmeel, et Sukarno tuleb eemaldada. Ameerika Ühendriikide relvajõud andsid antikommunistlikele jõududele väljaõpet ning koolitasid rohkem kui 1200 ohvitseri. Lisaks said Indoneesia antikommunistid USA-lt relvastust ja majandusabi. Sellest kõigest hoolimata on CIA kõik süüdistused puhastuses osalemise osas tagasi lükanud. USA dokumentide järgi, mille salastatus 2017. aastal lõpetati, oli USA valitsus massimõrvade toimumise üksikasjadest teadlik ning toetas Indoneesia sõjaväe tegevust. Ajaloolased ja ajakirjanikud olid juba enne seda süüdistanud Ameerika Ühendriike massimõrvadele kaasa aitamises, väidetavalt sai Indoneesia sõjavägi PKI ametnike kohta teavet USA luurelt. 1968. aastast pärinevas CIA raportis nimetati Indoneesia puhastust 20. sajandi üheks veriseimaks vägivallalaineks ning võrreldi seda suure terrori, holokausti ja maoistide veresaunaga 1950. aastatel.