Imperialism
Imperialism (ladina keeles imperare valitsema; imperium valitsetav maa-ala; näiteks Imperium Romanum) on mitmetähenduslik sõna. Üldiselt mõistetakse imperialismi all ühe riigi enesekeskset poliitikat oma võimu- ja mõjupiirkonna laiendamiseks. Selleks on võimalik luua koloniaalmaid ja protektoraate. Sellist tegevust nimetatakse ka kolonialismiks. Tänapäevases tähenduses on võimupiire võimalik laiendada ka majanduslikult teisi riike halvemasse olukorda pannes, näiteks majanduspiiranguid seades. Marksistliku käsitluse järgi on imperialism kapitalismi viimane staadium, millele järgneb sotsialistlik revolutsioon. Lenin väitis, et 19. sajandi lõpul omandas kapitalism spetsiifilised jooned: tootmine oli saavutanud sellise kontsentratsioonitaseme, mis viis monopolide tekkimiseni ja monopolid olid saavutanud ülevõimu. Lenin nimetas seda kapitalismi staadiumit roiskuvaks, parasiteerivaks ja väljasurevaks. Sellest on tigitud ka kapitalistlike riikide ebaühtlane majanduslik ja poliitiline arengutase ning see ebaühtlus suurenev järsult, omandades hüppelise ja konfliktse iseloomu ja kutsudes olukorras, kus maailm on imperialistlike riikide vahel ära jaotatud, esile maailmasõdu maailma ümberjaotamise pärast. Imperialistlikele riikidele on omane agressiivne ja vallutuslik välispoliitika, milles kajastub monopolide püüd maailmavallutamisele. Omas riigis kaasneb selle poliitikaga majanduse suurenev militariseerumine, mis näitab imperialismi parasiitlikku iseloomu. Monopolide ülemvõim tekitab tendentsi pidurdada ühiskonna tootlike jõudude arengut, mis ei välista tootmise suhteliselt kiiret kasvu üksikutel perioodidel. Lenin leidis, et imperialism on kapitalismi selles arenemisstaadiumis, kus on välja kujunenud monopolide ja finantskapitali ülemvõim, kapitali väljavedu on silmapaistvalt oluline, rahvusvahelised trustid on algust teinud maailma jaotamisega ja kogu maailma territoorium on jaotatud suurimate kapitalistlike riikide vahel.