Karl Kimmel (prokurör)
Karl Kimmel (23. oktoober 1922 Kabritski asundus, Perovskoje vald, Kanski maakond, Jenissei kubermang – 29. september 2009 Tallinn) oli eesti jurist, Eesti NSV peaprokurör. Ta sündis kehviktalupoja perekonnas. Ta õppis kaugõppes aastatel 1946–1950 Tallinna Juriidilise Koolis ning aastatel 1950–1957 Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonnas. Töötamist alustas 1938. aastal Borodino teraviljasovhoosis, algul töölisena, edaspidi majandusjuhatajana ja osakonna raamatupidajana. 1940. aastal siirdus Irbeiski ümberlaadimisbaasi, kus töötas mõnda aega arvestajana ja hiljem vanemraamatupidajana. 1940. aastast oli NKVD töötaja, 1941. aastal mobiliseeriti ta Punaarmee ridadesse ja tegi 8. Eesti Laskurkorpuse koosseisus kaasa 2. maailmasõja, algul reavõitlejana, pärast polgu komsomolitöötajana. 1944–1946 oli SMERŠ'i operatiivvolinik. Parast demobiliseerumist Nõukogude sõjaväest suunati ta tööle Eesti NSV prokuratuuri. Ta töötas Saaremaa ja Virumaa prokuratuuris, oli Saaremaa prokuröri kohustetäitja, siis Virumaa prokuröri asetäitja ja seejärel 1949. aastal määrati Eesti NSV Prokuratuuri uurimisosakonna prokuröriks, oli 1952 Eesti NSV Prokuratuuri osakonnaülem. 1952. aastal määrati ta Pärnu oblasti prokuröriks, alates 1953. aastast oli ta Eesti NSV prokuröri asetäitja. 1962 oli ta ENSV riiklik süüdistaja Jüriste, Linnase, Viksi kohtuasjas, keda süüdistati Tartu koonduslaagris toime pandud inimsusvastastes kuritegudes. Osales Hruštšovi sula aegsetes represseeritute rehabiliteerimisprotsessis ning Eesti NSV dissidentluse vastastes repressioonides. 1970–1987 oli ta 2. klassi riigiõigusnõunik, Eesti NSV Prokuratuuri prokurör ja Eesti NSV peaprokurör. Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu VIII, IX, X ja XI koosseisu saadik. EKP Keskkomitee liige.