Oidipus (Dryden)
"Oidipus" (inglise keeles koos alapealkirjaga "Oedipus: A Tragedy") on inglise näitekirjanike John Drydeni ja Nathaniel Lee heroiline värssdraama, mis põhineb vanakreeka kirjaniku Sophoklese tragöödial "Kuningas Oidipus" 5. sajandist eKr. "Oidipuse" esitamise litsents anti Londoni teatritrupile Duke's Company 1678. aastal ning näidend ilmus trükist kirjastajate R. Bentley ja M. Magnesi juures 1679. aastal. Teost saatis suur lavaline edu, sellest sai üks Inglise restauratsiooni menukamaid draamasid. Näidend kirjutati, arvestades omaaegset keskmist tunduvalt ületavate lavatehniliste võimalustega, kuna Duke's Company oli just asunud uude, tehnikaga hästi varustatud teatrihoonesse. Ehkki tänapäeva vaatajate maitse jaoks peetakse draama lõpplahendust liialt veriseks, pälvis see oma kaasajal rahvusvahelise tunnustuse: 1700. aastal ülistas seda pealkirja all "Celebratur Oedipus" isegi Leipzigis ilmuv teadusajakiri Acta Eruditorum, mille oli asutanud Gottfried Wilhelm Leibniz. Tänini on ent teadmata, millised teose osad kirjutas üks inglise kirjanduse tuntumaid poeete Dryden ja millised Lee; Walter Scotti hinnangul olevat Dryden kirjutanud draama I ja III osa, kuna nende kirjanduslik kvaliteet olevat märgatavalt parem, samas ei ole teised kriitikud temaga nõustunud. Drydeni jaoks oli "Oidipus" eelkõige poliitiline draama ning nimitegelane oli hea valitseja, keda küll tabasid kohutavad õnnetused. Hea valitseja oli ta eeskätt sellepärast, et lähtus kaalutlevast mõistusest, mitte emotsioonidest ja eelarvamustest. 1692. aastal seadis neli lõiku "Oidipusest" muusikale inglise barokkmuusika suurkuju Henry Purcell, kes oli varem viisistanud ka teisi Drydeni teoseid. Tuntuim neist on laul "Music for a While", mis ilmus trükist Purcelli postuumses teostekogus "Orpheus Britannicus".