John Ford
John Ford (kodanikunimega John Martin Feeney; 1. veebruar 1894 Cape Elizabeth, Maine – 31. august 1973 Palm Desert, California) oli USA filmilavastaja, kes tegutses aastatel 1913–1971. Ford alustas filmitööstuses töötamist pärast keskkooli lõpetamist. Teda aitas vanem vend Francis Ford, kes oli stuudio filmi Universal Studios üks juhtivaid lavastajaid. Pärast töötamist näitleja, lavastaja abilise ja dublandina – sageli oma venna lavastustes – sai John 1917. aastal Universalilt võimaluse lavastajana kätt proovida. Ta tegi alguses lühifilme, kuid läks üsna ruttu üle mängufilmidele. Fordi esimestes mängufilmides mängis peaosas Harry Carey. 1920. aastal lahkus Ford Universalist ja alustas koostööd Fox Film Corporationiga. Ford lavastas vesterneid, sealhulgas filmid "Postitõld" ("Stagecoach"; 1939), "Otsijad" ("The Searchers"; 1956) ja "Mees, kes tulistas Liberty Valance'i" ("The Man Who Shot Liberty Valance"; 1962), ning 20. sajandi Ameerika romaanide filmiversioone, sealhulgas "Vihakobarad" ("The Grapes of Wrath"; 1940). Ford on Oscarite parima lavastaja kategoorias enim auhindu saanud filmilavastaja – ta sai neid neli. Ta võitis Oscari filmidega "Informaator" ("The Informer"; 1935), "Vihakobarad" (1940), "Kui roheline oli minu org" ("How Green Was My Valley"; 1941) ja "Vaikne mees" ("The Quiet Man"; 1952). Fordi on peetud oma põlvkonna kõige tähtsamaks ja mõjukamaks filmitegijaks. Ingmar Bergman nimetas teda kõigi aegade parimaks filmilavastajaks ja ka Orson Welles hindas teda väga kõrgelt. 1960. aastal sai Ford Hollywoodi kuulsuste alleele omanimelise tähe. 1973. aastal tunnustati Fordi Presidendi Vabadusmedaliga. Samal aastal pälvis ta esimesena Ameerika Filmiinstituudi elutööauhinna.