Estraadimuusika
Estraadimuusika on levimuusika üks žanr. See on väljapeetud ja arusaadav muusika, mille suur rõhk on meloodial ja esitusviisil. Eestikeelsed mõisteid nagu näiteks "süvamuusika" ja "levimuusika" hakati kasutama alles 1970. aastatel. Enne seda kasutati mõistet "kerge muusika", mis tähendas üle kõige estraadimuusikat ega ei sobinud enam teiste levimuusika suuna omadustega. Tänases muusika olustikus on estraadimuusikal täita olulisem roll kui kunagi varem. Estraadimuusika on laialt levinud ja sellel on palju eri vorme. Ajastu pulss, muutumised väärtushinnangutes kajastuvad estraadimuusikas otseselt ja vahetult. See köidab, ahvatleb ja kutsub inimesi kaasa. Kõik estraadižanrid on aastatega palju muutunud. Ei saa võrrelda 183 aastast Tšaikovskit ja tänapäevast tantsumuusikat. Üsna vana muusikavorm on ka ajaviitemuusika, mis hõlmab restorani-, salongi- ja puhkpillimuusikat ning nimekat klassikalist muusikat. Salongimuusika sai nimetuse 18. sajandil prantsuse suurkodanluse salongidest, kus seltskondlikku vestlusse pandi sisse muusikalist meelelahutust. Mida rikkam peremees, seda kuulsamad esinejad tema majas esinesid. 19. sajandil levis selline seltskonnaelu vorm teistessegi maadesse ja laiematesse, jõukama kodanlusega kohtadesse. Palgatud muusikainimese asemel esines tavaliselt majaproua või tütar, enamasti kergemate klaverilugudega, vahel lauluga klaveri saatel. Seoses sellega tekkis eriline, eelistatavalt sentimentaalne klaveriliteratuur. Ajapikku sai kombeks, et keskklassi peretütred pidid samuti peale näputöö oskama klaverit mängida, nii hästi või halvasti, kui see neil välja tuli. Erilist rolli etendavad estraadimuusikas laulud ja tantsud kerge sisuga muusikateatri lavalt, mis 19. sajandil olid pärit peamiselt laulumängudest, farssidest ja teistest lihtsatest etendustest. Hiljem jõudis rahva ette operett, mis rikastas 20. sajandi alguse estraadimuusikat muusikal levis laialdaselt 20. sajandi teisel poolel. (Ojakäär, 1983) Anne Erm on öelnud: "Estraadimuusika kui kõige massilisem kunstiliik nõuab üha kasvavat tähelepanu kõigis oma ilminguis. Paraku kohtame estraadimuusika tarbevormide juures mitte just harva trafaretseid(kulunud) ja banaalseid(ära leiertatud) muusikapalu, mis kipuvad saastama muusikaatmosfääri. Selle asemel võiks kõlada rohkem sisukat originaalsete ideedega eriilmelist muusikat. Vanema aja noored teadsid hästi, milline on momendil hea ning moodsa estraadimuusika mudel maailmas ja olid virgad seda järgima ka kodumaise muusika loomisel ning hindamisel. Vanemad põlvkonnad aga soovisid eetrist ja estraadilt kuulda oma lemmikmuusikat, mille juured on nende noorusaastate muusikaolustikus”