Rästikuhammustuse mürgistus
Rästikuhammustuse mürgistuseks nimetatakse inimestel või koduloomadel tekkida võivat mürgistusseisundit rästiku hammustuse tagajärjel eesmürgihammaste abiga kudedesse, organismi suurde vereringesse sattunud rästikumürgi toimel. Üle poolte rästikuhammustustest on "kuivad" ehk sülge mõõdetavates kogustes ei eritu. "Märjal" hammustusel eritab rästik ka sülge. Isegi vastsündinud rästikute hammustus on mürgine ja nad hammustavad kergemini kui täiskasvanud rästikud, sest neil pole muid kaitsevahendeid, aga vaenlasi on rohkem. Eestis peetakse rästikuhammustuse mürgistuse all silmas hariliku rästiku hammustuse läbi tekkida võivat mürgistust. Eestis saab Statistikaameti andmetel igal aastal rästikult hammustada ligi sada inimest, kuid surmajuhtumeid ei ole ette tulnud. Rahvusvahelises haiguste klassifikatsioonis klassifitseeritakse rästikuhammustus jaotises X20 – kokkupuude mürkmadude ja mürgiste sisalikkudega. Rästikuhammustuse tagajärjed on igal inimesel ja loomal isesugused.