Nõukogude Liidu kodakondsus
Nõukogude Liidu ühtne kodakondsus kehtestati esmakordselt 30. detsembril 1922 liidulepinguga, mis hiljem sai osaks 1924. aasta konstitutsioonist. 1938. aasta kodakondsusseaduse järgi on Nõukogude Liidu kodanikud isikud, kes 7. novembril 1917 olid Venemaa Keisririigi kodanikud ning kes ei ole vahepeal oma Nõukogude kodakondsust kaotanud. Kõik Nõukodude Liidu kodanikud olid ühtlasi mingi liiduvabariigi kodanikud ning kõik liiduvabariikide kodanikud olid ühtlasi Nõukogude Liidu kodanikud. Liiduvabariikide kodakondsus oli üksnes vormiline, see määratleti elukoha alusel ja näitas lihtsalt, millistel kohalikel ja regionaalsetel valimistel inimene peab osalema. Tegelikud õigused ja kohustused olid määratud Nõukogude Liidu kodakondsusseaduste ja praktikatega.