Männiku plahvatus
Männiku plahvatus on 15. juunil 1936 Männiku laskemoonaladudes toimunud plahvatused, õhku lendasid ka laboratoorium ja laadimistöökoda koos nendes viibinud inimestega. Kustutus- ja hädaabitöid juhtima saabus kindral Johan Laidoner isiklikult. Plahvatuses hukkunute arvuks loendati lõpuks 63 inimest. Seda tragöödiat on peetud kõige suuremaks õnnetuseks rahuaegses Eesti Vabariigis. Hommikul kella 10.10 paiku kostis laadimistöökodadest kaks tugevat plahvatust, mille järel lõid hoonetest tulesambad välja. Põlevad lauad ja puurisu lendasid ümberolevasse noorde männikusse, kus süttis kuiv kanarbik. Esimene haavatu jõudis kaitseväe haiglasse kell 10.35 hommikul. Kell 13.21 saabus õnnetuskohale Riigivanem Konstantin Päts, kohtuminister Johan Müller ja sotsiaalminister Oskar Kask. Riigivanem viibis umbes 20 minutit õnnetuskoha lähedal. Kindral Johan Laidoner oli Männikul kuni kella kolmeni pärastlõunal, mille järel jäid kustutustöid juhtima kindral Herbert Brede ja kolonel Jaan Junkur. Männiku plahvatuse põhjuste uurimise erikomisjoni kuulusid Albert Assor, Friedrich Kuusekänd ja Elmar Tambek, asjatundjatena Johan Stahl, Aleksandr Malevitš ja Arthur Puksov.