4D-printimine
Neljamõõtmeline printimine ehk 4D-printimine on protsess, mille kaudu 3D-prinditud objekt muudab end teiseks struktuuriks välise energiasisendi kui temperatuuri, valguse või muude keskkonnast tingitud tegurite mõjul. Seetõttu on ta programmeeritav aine. Seda on võimalik teha peaaegu lõpmatutest konfiguratsioonidest mikromeetri eraldusvõimega, luues tahkeid aineid molekulaarsete ruumiliste jaotustega ja võimaldades seeläbi enneolematut multifunktsionaalset jõudlust. See tehnoloogia on osa MIT (Self-assembly Lab) projektist. Selle projekti eesmärk on tehnoloogia ja disaini ühendamine üheks, et leiutada isekomplekteeritavad ja programmeeritavad materjalitehnoloogiaid, mille eesmärgiks on ümber kujundada ehitus, tootmine, toodete kokkupanek. Kolmemõõtmeline printimine on eksisteerinud juba peaaegu 30 aastat. Selle kõrval välja töötatud uus tehnoloogia, 4D-printimine, käsitleb füüsilist toodet kui elulaadset üksust, mis on võimeline aja jooksul iseseisvalt vormi ja füüsikalisi omadusi muutma. See on arenev tootekujunduse ja teadusuuringute valdkond, mis on seotud materjalide skaala sarnaste kontseptsioonidega (programmeeritav aine ja neljamõõtmeline printimine), kuid tavaliselt kasutatakse andureid ja ajame, et reageerida keskkonna- ja inimoludele, muutes kuju, toote värv, iseloom ja muud füüsikalised omadused.