Üldhoolekandekolleegium
Üldhoolekandekolleegium (ka üldise järelevalve prikaas, üldise hüveolu kolleegium; vene Приказ общественного призрения, saksa Kollegium Allgemeiner Fürsorge) oli Vene keisririigi kubermangudes (sh Eesti alal) hoolekande-, tervishoiu- ja haridusküsimustega tegelev kubermanguvalitsuse asutus (kolleegium). Keisririigis asutati esimesed kolleegiumid 1775 Katariina II ajal.[viide?] Liivi- ja Eestimaal asutati esimesed kolleegiumid (vene k. Эстляндскій Приказъ Общественнаго Призренія) 1783 asehalduskorra oludes. Kui Eesti alal asehalduskord kadus, siis kolleegiumite töö jätkus. Eesti alal tegutsesid Eestimaa kubermanguvalitsuse Eestimaa (vene k. Эстляндский Приказ Общественного призрения) ja Liivimaa kubermanguvalitsuse Liivimaa Üldhoolekandekolleegium (Лифляндский Приказ Общественного призрения). Kolleegiumi esimees oli vastava kubermangu kuberner ja liikmed vastava kubermangu kohtute esindajad: igast kohtust (ülemaakohus, kubermangumagistraat, ülemkorrakohus) kaks liiget. Kolleegium allus vahetult Venemaa keisrile ja Valitsevale Senatile. Kolleegiumite ülesannete seas oli rahvakoolide (kuni 1802. aastani), haiglate, vaestemajade, hullumajade, lastekodude, töö- ja parandusmajade rajamine, hoolekandmine ja nende üle järelevalve tegemine.