Karl von Sivers (1874–1935)
Karl August Johann Maria von Sievers (6. jaanuar 1874 Tartu – 5. juuli 1935 Haapsalu) oli Venemaa sõjaväelane (polkovnik). Karl von Sivers astus vabatahtlikuna Venemaa keisririigi sõjaväeteenistusse 26. jaanuaril 1894 Ihukaardiväe Tragunipolku, 1897. aastal ülendati kornetiks. 1906. aastal oli ta auastmelt staabirittmeister. Tema korraldusel lasid 1905. aasta revolutsioonisündmuste järel karistussalklased Viljandis Vaali oja (praegu Valuoja) kaldal 9. jaanuaril 1906 maha 40 inimest ja 11. jaanuaril 1906 veel 13 inimest. 1936. aastal protesteeris Viljandi linnanõunik Gustav Seen neile ausamba püstitamise vastu, kuna tegemist olnud kaklejate, valevandujate, väikeste sulide ja salaküttidega, kes ei vääri ausammast, mitte revolutsionääridega. Esimeses maailmasõjas osales lahingutes Vene-Saksa rindel Ida-Preisimaal. 16. aprillil 1916 suunati ta Vene Kindralstaabi Peavalitsuse käsutusse, 10. augustil 1916 ülendati polkovnikuks. Pärast Esimest maailmasõda elas ta Eestis. Algul elas ta Tartus ja oli A. Le Coqi õllevabriku direktor; sellelt ametikohalt pidi ta aga üliõpilaste protestide tõttu lahkuma. Vastavas üleskutses öeldi, et Gambrinuse õlu pole halvem kui A. Le Coqi oma; boikotiga ühines ka Eesti Karskusliit. Väidetavasti oli tegu A. Le Coqi konkurentide ärivõttega. 1930. aastal määrati talle Õisu mõisast 50-hektariline maakoht ("Karu" talu). Hiljem elas ta Haapsalus, kus ka suri. Rahvajutu järgi põdenud ta viimastel aastatel vaimuhaigust, näinud kõikjal inimlaipu ja kartnud kättemaksu.