Kolumbuste põlvkond
Kolumbuste põlvkond oli 1920. aasta paiku sündinud poola kirjanike põlvkond, kes jõudsid täisikka Teise maailmasõja päevil. Nende loomingut kujundas ennekõike sõjakogemus. Põlvkonna nimetus tuleneb Roman Bratny 1957. aastal ilmunud jutustusest "Kolumbowie. Rocznik 20" ("Kolumbused. 1920. aasta"), mis viitab põlvkonnale, kes "avastas Poola" justnagu Christopher Kolumbus avastas Ameerika. Põlvkonda kuulusid näiteks järgmised kirjanikud: Jan Józef Szczepański (sünd. 1919), Gustaw Herling-Grudziński (sünd. 1919), Anna Kamieńska (sünd. 1920), Lech Bądkowski (sünd. 1920) Krzysztof Kamil Baczyński (sünd. 1921), Zdzisław Stroiński (sünd. 1921), Roman Bratny (sünd. 1921), Witold Zalewski (sünd. 1921), Tadeusz Różewicz (sünd. 1921), Tadeusz Borowski (sünd. 1922), Tadeusz Gajcy (sünd. 1922), Andrzej Trzebiński (sünd. 1922), Bohdan Czeszko (sünd. 1923) ja Józef Hen (sünd. 1923), kuid sellesse põlvkonda kuuluvaks on loetud näiteks ka Zbigniew Herbert, Stanisław Lem ja Karol Wojtyła. Peaaegu kõik nad jõudsid küpsuseksamiteni 1939. aastal. Tulenevalt nende saatustest ja saadud kogemustest jaguneb põlvkond kahte rühma. Esimesse rühma kuuluvad kirjanikud, kes võtsid osa Varssavi põrandaalusest tegevusest ja debüteerisid sõja ajal põrandaalustes väljaannetes. Nad lähtusid sõdadevahelise aja poeetikast, aga esseistikas jäljendasid 1910. aasta põlvkonna eeskuju. Töötati välja oma esteetika ja räägiti probleemidest, millega ei jätkatud poola kirjanduses pärast 1945. aastat. Selle rühma kirjanikud ei elanud sõda üle (Baczyński, Stroiński, Gajcy ja Trzebiński). Teises rühmas on kirjanikud, kes debüteerisid vahetult pärast sõda ja kelle loomingul puudub side sõdadevahelise perioodiga. Neid kutsuti sageli "ellujäänuteks". Nende ühine kogemus oli relvastatud võitlus saksa okupantidega, konspiratsioon, sissisõda ja 1944. aastal toimunud Varssavi ülestõus. Kohe pärast laagrikogemusi või partisanisõja lõppu lahkumist keskendusid nad kirjanduslikule tegevusele – sõjakogemused asendasid neile kirjandusharidust. Sõja ajal moodustas Kolumbuste põlvkond ühise kogukonna, kuid pärast sõda sidemed katkesid (suuresti poliitilistel põhjustel) ning iga kirjanik debüteeris iseseisvalt. Peamiselt viitasid neile kogemustele nende teostes levinud "surmanakkuse" tunne ja kõigi varasemate väärtuste lõpp; Teine maailmasõda jättis nende loomingusse sügava jälje.