Buzuki
Buzuki (kreeka μπουζούκι bouzouki, arvatavalt türgikeelsest sõnast bozuk) on kreeka näppekeelpill, millest on saanud moodsa kreeka muusika nurgakivi. See on pirnikujulise kõlakoja ja väga pika kaelaga keelpill. Muus osas sarnaneb buzuki mandoliiniga. Pillil on 3 või 4 (vastavalt τρίχορδο μπουζούκι ja τέτραχορδο μπουζούκι) metallist paariskeelt ja seda mängitakse plektrumiga, mistõttu on sellel terav metalse kõlaga heli. Keelte häälestus on kolmekeelsel D3D4–A3A3–D4D4 ja neljakeelsel C3C4–F3F4–A3A3–D4D4. Madalamate keelepaaride keeled on omavahel häälestatud unisooni. Oktavi võrra kõrgema häälestusega on saatepillina kasutatav väiksem kolmekeelne baglamas (μπαγλαμάς). Teraskeelte kasutamine võimaldab kasutada (magnet)elektrilist helipead, nagu see on kasutusel elektrikitarri puhul. Mõned andmed viitavad elektrilise buzuki kasutamisele juba 1945. aastal rebetikomuusikute Tsitsanise ja Papaioannou esituste salvestustel. Olulise edu elektrilise buzuki (μπουζούκι ηλεκτρικό) levikul tõi kaasa buzukivirtuoosi Manolis Chiotise tegevus 1950. aastatel ja 1960. aastate alguses. Tema poolt edasi arendatud neljakeelsest buzukist (τέτραχορδο μπουζούκι) sai ka Kreeka rahvaliku muusika laïka (λαϊκά) ja populaarse muusika uue laine (neo kyma, νέο κύμα) ning éntechno põhiline sooloinstrument, analoogiliselt elektrikitarrile mujal maailmas. Kuid erinevalt elektrikitarrist, ei kasutata elektrilise buzuki puhul signaali moonutamist. Elektrilise buzuki kasutamisel on ilmselt olnud märkimisväärne mõju elektrikitarrimuusikale. Otseseks vihjeks võib pidada Dick Dale'i poolt idapoolsetes Vahemere maades tuntud loo "Misirlou" ("Egiptlanna") salvestamist. (See lugu oli ka üks varaseid kreeka immigrantide poolt Ameerika Ühendriikides plaadistatud lugusid 1920. aastatel.) Elektrilise buzuki võtsid hiljem kasutusele ka Iiri muusikud (irish bouzouki). Buzuki on kasutusel ka klassikalise sümfoonilise muusika instrumendina. Buzukit silmas pidades on muusikateoseid kirjutanud heliloojad Manos Hatzidakis ja Mikis Theodorakis.