Andrei Kurbski
Andrei Kurbski (vene Андрей Михайлович Курбский, poola Andrzej Kurbski; 1528–1583) oli Venemaa vürst ja Ivan IV lähikondlane, kes poliitiliste erimeelsuste pärast tsaariga emigreerus Venemaalt. Kurbski kuulus Rjurikovitšite vürstisuguvõssa (Jaroslavli vürstiriigi vürstide suguvõsaharusse), olles seega tsaari Ivan IV hõimlane. 1556. aastal sai Andrei Kurbskist Moskva suurvürstiriigi Bojaaride Duuma (Nõukogu) liige. Umbes samal ajal sai temast ka üks Ivani olulisemaid väepealikuid, kes osales 1549. aastal sõjaretkel Krimmi khaaniriigi vastu, Kaasani piiramisel ning Vene-Liivi sõja ajal määrati pärast esialgset Vene vägede sõjalist ebaedu vägede juhatajaks ning tema juhtimisel laastati Liivi orduga peetud lahingute käigus Kesk-Eestit ning vallutati sealseid linnuseid. 1563. aastal sai temast Vene vägede poolt vallutatud Tartu esimene vojevood, ent 1564. aastal läks ta tsaar Ivan IV-ga tülli ning siirdus Poola Kuningriigi ja kuninga Zygmunt II Augusti teenistusse. Kurbski reetmisest raevunud tsaar lasi pärast seda sündmust ja Tartu sakslastest kodanike mässukatset tartlased Venemaale küüditada, kahtlustades neid koostöös Kurbskiga. Rzeczpospolita teenistuses sai Kurbskist samuti oluline väepealik, kes tegutses peamiselt Vene-vastaste rüüsteretkede organiseerijana. Ta sai endale Kreva kindluse ja mõisa Volõõnias, kus elas oma elu lõpuni. 1565–1579 oli Kurbskil kirjavahetus Moskva tsaar Ivan IV-ga, kus mõlemad teineteist süüdistasid. Kurbski väitis, et Ivani poliitika on liialt vägivaldne ja mõtlematu, Ivan aga rõhutas igati Kurbski alatut reeturlikkust. 1573. aastal kirjutas Kurbski ka tsaarivõimuvastase pamfleti "Moskva suurvürstiriigi ajalugu", milles protesteeris Ivani üha süveneva autokraatia vastu. Selles käsitles ta pikemalt ka Liivi sõja algust ning Liivi ordu viimase maamarssali Philipp Schall von Belli isikut.