Hilde Benjamin
Hilde Benjamin (sünninimi Hilde Lange; 5. veebruar 1902 Bernburg – 18. aprill 1989 Ida-Berliin) oli saksa jurist ja Saksa DV riigitegelane. Hilde Benjamin sündis insener Heinz Lange perekonnas. Gümnaasiumi lõpetas ta 1921. aastal. 1921–1924 õppis ta õigusteadust Berliini Humboldti Ülikoolis, Heidelbergi ülikoolis ja Hamburgi Ülikoolis. 1924. aastal astus ta Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse. 1926. aastal abiellus ta juudi rahvusest arsti Georg Benjaminiga, kes oli Saksamaa Kommunistliku Partei liige. 1927. aastal astus ka Hilde Benjamin Saksamaa Kommunistlikku Parteisse. 1928. aastast alates tegutses ta Berliinis advokaadina. Pärast natsionaalsotsialistide võimuletulekut keelati Hilde Benjaminil 1933. aasta märtsis advokaadina töötamine. Tema juudi rahvusest mees Georg Benjamin arreteeriti ja teda hoiti vahi all kuni 1933. aasta detsembrini. 1936. aastal arreteeriti Georg Benjamin uuesti ja talle mõisteti kuus aastat vabaduskaotust. Georg Benjamin hukkus Mauthauseni koonduslaagris 1942. aastal. 1933–1939 töötas Hilde Benjamin Berliinis Nõukogude Kaubandusesinduses juristina. 1939–1945 töötas ta kompvekitööstuses teenistujana. Tema 1932. aastal sündinud pooljuudist poeg Michael Benjamin ei tohtinud koolis käia. Ta oli koduõppel ja lõpetas gümnaasiumi 1948. aastal. Alates 1945. aasta maist töötas Hilde Benjamin Berliinis prokurörina. Alates 1945. aasta septembrist töötas ta Nõukogude okupatsioonitsoonis tegutsenud Saksa Keskjustiitsvalitsuses, kus oli alates 1946. aastast personaliosakonna juhataja. 1949–1953 oli ta Saksa DV Ülemkohtu asepresident. Kohtunikuna oli ta 1950. aastate alguse näidisprotsessidel väga julm ja rahva seas olid tema hüüdnimed Verine Hilda, Punane Hilda ja Punane Giljotiin.1949–1967 oli ta Rahvakoja (parlamendi) liige. 1954–1989 oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liige. 15. juulist 1953 kuni 14. juulini 1967 oli Hilde Benjamin Saksa DV justiitsminister.