Lahutusmeetodid
Lahutusmeetodid keemias hõlmavad mitmesuguseid protseduure ja protsesse, mida kasutatakse ainete segu komponentide üksteisest eraldamiseks. Ainete lahutamine põhineb komponentide füüsikaliste või keemiliste omaduste erinevustel. Vastavalt valitakse lahutamisprotseduur. Ainete lahutamine on massi ülekande protsess. Praktikas tuleb tihti eraldada individuaalne puhas komponent looduslikust või sünteetilisest produktist, kui see kujutab endast ainete segu või sisaldab lisandeid. Lahutamisprotsessi mahukus võib olla mikrogrammidest tonnideni olenevalt eesmärgist: keemiline analüüs, laboratoorne preparaat või tööstuslik tootmine. Näiteks toornafta töödeldakse saamaks eriotstarbelisi fraktsioone: gaasilised süsivesinikud, bensiin, diislikütus, määrdeõlid, asfalt. Mehaanilised lahutusmeetodid on tavaliselt eelistatavamad, kuna need on kiiremad ja odavamad, kuid mitte alati rakendatavad. Paljudel juhtudel tuleb soovitud tulemuse saavutamiseks kasutada erinevate meetodite kombinatsioone. Ainete keemiline muundamine selektiivses keemilises reaktsioonis või derivatiseerimisreaktsiooni kaudu osutub efektiivseks juhul, kui moodustuvad esmastest erinevate omadustega ühendid, nii et neid on võimalik lahutada mingi mehaanilise või füüsikalis-keemilise meetodiga. Näiteks reaktsioon ühe komponendi sademesse viimiseks, seejärel eraldamine filtrimisega ja kuivatamine. Lahutusmeetodid on ühtlasi ka ainete puhastamise meetodid. Puhastamiseks on tihti vajalik teatud protseduure korrata mitmekordselt. Suure efektiivsusega lahutusmeetodid on näiteks mitmed kromatograafilised ja fraktsioneeriva destillatsiooni meetodid, kus loendamatu arv kordi korduvad esimesel juhul ainete sorptsioon ja desorptsioon ning, teisel juhul, aurustumine ja kondensatsioon. Mitmekordne tahke materjali ekstraktsioon lahustiga toimub Soxhleti ekstraktoris.