Vannutatud Advokaatide Nõukogu
Vannutatud Advokaatide Nõukogu (lühend VAN) oli aastatel 1919–1938 Eesti Advokatuuri kui omavalitsusliku kutseorganisatsiooni juhtorgan. 1938. aastal asendas VAN-i Advokatuuri nõukogu. Vannutatud Advokaatide Nõukogu esimees, abiesimees ja liikmed valiti Vene kohtute asutamise seaduse (VKAS) eeskirjade järgi Kohtupalati tööpiirkonnas tegutsevate vandeadvokaatide üldkoosolekul (VKAS § 357 ja § 359). VAN koosnes 5–15 liikmest, seal hulgas advokatuuri esimees ja abiesimees (VKAS § 361). Valimised toimusid igal aastal (VKAS § 364). VAN otsustas advokatuuri liikmete vastuvõtmise ja advokatuurist väljaarvamise, lahendas vandeadvokaatide tegevuse peale esitatud kaebusi, määras vaesusõiguse alusel õigusabi, lahendas tasuvaidlusi (VKAS § 367). VAN võis määrata kohustusi rikkunud advokaatidele karistuseks hoiatuse või noomituse, peatada rikkuja tegevuse kuni üheks aastaks või ta advokatuurist välja heita (VKAS § 368). VAN otsuste peale võis kaevata Kohtupalatile (VKAS § 376). 14. juunil 1919 toimus Tallinna Ringkonnakohtu ruumides vandeadvokaatide üldkoosolek. Eesti piirides tegutsevast selleks hetkeks registreeritud 35 vandeadvokaadist osales koosolekul 17. Üldkoosolek valis VAN esimeheks Jaan Teemanti, abiesimeheks Martin Hirschi ja liikmeteks Tõnis Jürise, Voldemar Oldekopi, Karl Partsi ja Jaan Leesmendi. 1935. aastal suurendas üldkoosolek VAN koosseisu 6-lt liikmelt 8-le. 1927. aastal otsustas üldkoosolek avada VAN Tartu osakonna, mis tegutses 1938. aastani. Vannutatud advokaatide üldkoosolekul 22. aprillil 1936. aastal valiti Nõukogu esimeheks Alfred Maurer, abiesimeheks valiti Viktor Johanson. Nõukogu liikmeteks valiti Kaarel Baars, Erich Eek, Rein Eliaser, Karl Grau, Nikolai Kruuse ja August Peet.