IgLON
IgLON on kuuluv immunoglobuliinide (Ig) superperekonda valguperekond. IgLON valgud kuuluvad omakorda Ig superperekonnas raku adhesioonimolekulide (IgCAM) hulka, mis vahendavad rakkude omavahelist seondumist või seondumist rakuvaheainega. Seetõttu on IgLON valgud peamised rakkudevahelised kontaktid kesknärvisüsteemis. IgCAM-i perekonna liikmetele on iseloomulikud kolm Ig domeeni ehk spetsiifilist piirkonda – rakusisene tsütoskeletiga interakteeruv domeen, transmembraanne domeen ja rakuväline domeen. Rakuväline domeen on võimeline seonduma rakuvaheainega ning IgCAM-i perekonna liikmetega.. IgLON perekond koosneb neljast liikmest: LSAMP (limbic system-associated membrane protein), Neurotrimin(Ntm)/CEPU-1 (vastavalt roti ja kana ortoloogid), OBCAM (opioid-binding cell adhesion molecule) ja Kilon/Neurotractin (vastavalt roti ja kana ortoloogid). Lisaks kolmele Ig domeeni olemasolule, esineb kõigil IgLON-i perekonna liikmetel glükosüül-fosfatidüül-inositooli (GPI) ankur. IgLON perekonna valkude Ig-domeenid koosnevad 70–110 aminohappest ning nad jagatakse rühmadesse vastavalt suurusele ja funktsioonile. Ig-domeenid sisaldavad antiparalleelseid β-ahelaid, mis moodustavad β-lehti. Hüdrofoobsete aminohapete vahelised interaktsioonid β-lehtedel ja kõrgelt konserveerunud disulfiidsidemed tsüsteiini jääkide vahel muudavad Ig-domeenid vastupidavamaks peptiidide hüdrolüütilisele lagunemisele ehk proteolüüsile ning on seetõttu rakuvälises keskkonnas suhteliselt stabiilsed. IgLON valkudele iseloomulik GPI ankur lisatakse peale translatsiooni valgu karboksüülterminaalsesse osasse ning see on vajalik valgu ankurdamiseks raku välismembraanile. GPI ankur sisaldab glükaanset südamikku, fosfoetanoolamiini lüli ja fosfolipiidset saba. IgLON perekonna valgud vahendavad neuronitevahelist kontaktide loomist ning suunavad neuronite kasvu õige sihtmärgi suunas vastavalt rakutüübi spetsiifikale kasutades erinevaid mehhanisme . Senised tulemused näitavad, et IgLON valgud paiknevad peamiselt kolesteroolirikastes lipiidparvedes. IgLON valkude võime moodustada neis parvedes omavahel kobaraid aitab stabiliseerida rakkudevahelisi interaktsioone ja võimaldab aktiveerida teiseseid virgatsaineid (keemiline aine, mille kaudu neuron annab läbi keemilise sünapsi teisele närvirakule edasi närviimpulsi) .