Noa selga löömise müüt
Noa selga löömise müüt (saksa keeles Dolchstoßlegende) oli antisemiitlik vandenõuteooria, mida Saksamaal pärast Esimest maailmasõda laialdaselt usuti ja levitati. Teooria järgi ei kaotanud Saksa armee sõda lahinguväljal, vaid armee reetsid teatud kodanikud kodurindel: eriti juudid, revolutsioonilised sotsialistid, kes õhutasid streike ja töörahutusi, ning teised vabariiklastest poliitikud, kes kukutasid aastatel 1918–1919 Novembrirevolutsiooniga Hohenzollernid. Müüdi pooldajad mõistsid 1918. aasta 11. novembri vaherahu allkirjastanud Saksa valitsusjuhid hukka ning nimetasid neid "novembrikurjategijateks" (November­verbrecher). Kui Adolf Hitleri natsipartei 1933. aastal võimule tõusis, muutus vandenõuteooria 1920. aastate ametliku ajalootõlgenduse lahutamatuks osaks. Weimari vabariigi loojatena kujutati "novembrikurjategijaid", kes olid võimule saamiseks "rahvale noa selga löönud". Natsipropaganda kujutas Weimari Saksamaad kui "korruptsiooni, degeneratsiooni, rahvusliku alanduse, ausa "rahvusliku opositsiooni" halastamatu tagakiusamise mäda ning juutide, marksistide ja kultuurbolševike 14-aastast valitsusaega". Hitleri juhitud natsionaalsotsialistlik liikumine pühkis propaganda järgi "novembrikurjategijad" minema ja tõi "rahvusliku revolutsiooni" võidu. Nii Saksa kui ka välismaa ajaloolased on müüdi ümber lükanud. Saksa keiserlikul armeel olid reservid otsas ning see oli Ameerika Ühendriikide sõttaastumise tõttu rivist välja löödud. Saksamaa oli sõja juba 1918. aasta lõpuks sisuliselt kaotanud.