Nikolai Bobrikov
Nikolai Bobrikov (vene keeles Николай Иванович Бобриков; 15. jaanuar / 27. jaanuar 1839 Strelna – 4. juuni / 17. juuni 1904 Helsingi) oli Venemaa keisririigi jalaväekindral ja Soome kindralkuberner. Tema isa Ivan Vassiljevitš Bobrikov (1798–1883) oli sõjaväearst, ema Alexandra Seeland (1817–1896) oli baltisakslane. Ta sündis Peterburi lähedal Strelnas. Ta lõpetas 1858. aastal Peterburis Esimese Kadetikorpuse. Pärast kadetikorpuse lõpetamist asus ta porutšiku auastmes teenima Kaasani lähedal. 1862. aastal astus ta Nikolai Kindralstaabi Akadeemiasse. Aastast 1864 teenis ta Kindralstaabi Peavalitsuses. 1865. aastal komandeeriti ta jälgima (Moskva ja Kaasani sõjaväeringkonnast pärit) sõjaväelaste vedu mööda Volgat ja Kaspiat Kaukaasia sõjaväeringkonda. Ülesande eduka täitmise eest ülendati ta kapteniks. Ta oli aastatel 1884–1898 Peterburi sõjaväeringkonna staabiülem. Aastatel 1898–1904 oli ta Soome kindralkuberner. Tema venestamispoliitika ja Soome kindralkubermangu autonoomia mittetunnustmine tekitas Soomes tugevat kriitikat ja vastumeelsust. 1901. aastal likvideeris ta dekreediga Soome rahvusväeosad ja kehtestas Soomes kohustusliku sõjaväeteenistuse, Venemaa keisririigi armees. Selle mahasurumiseks nõudis ta endale diktaatori õigusi 1902. aastal. 29. märtsil 1903 sai ta Soome diktaatori õigused, nende seas maalt väljasaatmise õiguse kolmeks aastaks. Ta saatis kindralkubermangust välja mitmed Kagaali juhid ja ajakirjanikud.