Sirge fotograafia
Sirge fotograafia ehk ehe fotograafia (inglise pure photography, straight photography) on 20. sajandil alanud fotograafialiikumine, mille eesmärgiks on luua teravalt fookuses ja detailirohkeid pilte. Termin viitab tavaliselt fotodele, mis pole manipuleeritud ei pildistamise hetkel, ilmutamisel või digitaalselt, vaid kujutab teravalt subjekti või objekti nii, nagu kaamera seda näeb. Mõiste tekkis 1880. aastatel, tähistades manipuleerimata fotot, st pilti, mille puhul on rõhk olustiku otsesel dokumentaalsel iseloomul. Sirge fotograafia on ka puhta fotograafia sünonüüm, kuna mõlemad terminid kirjeldavad kaamera võimet tõetruult reprodutseerida pilti tegelikkusest. Sirget fotograafiat iseloomustab võimalikult palju teravaid detaile. Edward Weston (1921) kirjeldas sirge fotograafiaga tegeledes: "Alusta õige valgustuse ja säritusega ning nii filmi arendamine kui ka pildistamine võivad olla praktiliselt automaatsed." Pildi visualiseerimist täiendasid formaatkaamerad – kaamerad, mis kasutasid suuri filmiformaate, kas 4x5 tolli või 8x10 tolli –, võimaldades fotograafil eelvaadata stseeni kaamera sisesel plaadil . See lähenemine oli vastukajaks pitoresksele fotograafiale, mida iseloomustab romantistlik lähenemine, kus fotoga manipuleeriti värvide ja fookusest väljas efektide loomisega. “Ehe fotograafia" või “sirge fotograafia" on 21. sajandi fotograafia tõekspidamiste alus, kuid on tänaseks muutunud digitaliseerumise ning pilditöötlusprogrammide mõju tõttu. Sirge fotograafia meetod suunab autoreid: Otsima subjekti/objekti kõige olulisemat osa Visualiseerima subjekte ja objekte võimalikult lihtsalt ja vahetult Esitama fotot nii jõuliselt kui võimalik Looma parimat kvaliteeti, kasutades ainult kaamera enda seadeid Maksimaalse teravuse saavutamiseks kasutama olemasolevat valgust Jälgima peene detaili saavutamiseks selget ja pidevat tooni Vältima valgete või mustade varjude tekkimist raami kõikidesse osadesse Kuigi sirge fotograafia sai alguse 19. sajandi lõpus , on see aeg-ajalt uuesti esile tõusnud. Näiteks 1930. aastatel oli selle eestvedajaks Group f/64, kuhu kuulusid San Francisco lahe piirkonna fotograafid. Tuntumad grupi liikmed olid Edward Weston ja Ansel Easton Adams. 1990. aastate alguses on märgitud, et Jeff Walli komistuskivi (1991) on üks tüüpilisemaid näiteid “sirgest fotograafiast". Kuigi tegu on lavastatud pildiga, järgib Wall sirge fotograafia stiili. Samuti praktiseeritakse seda ka tänapäeval dokumentalistika ja portreede valdkonnas. Näiteks Eesti fotograafide seas sarnanevad Silver Mikiveri tööd sirge fotograafiaga, kuna ta teeb pilte mustvalgele filmile ning kasutab olustikust olenevat valgust.