Ringlussevõtt
Ringlussevõtt on jäätmete taaskasutusmoodus, kus jäätmetes sisalduvat ainet kasutatakse tootmises esialgsel või muul otstarbel, kaasa arvatud bioloogiline ringlussevõtt; ringlussevõtu hulka ei kuulu jäätmete energiakasutus. Ringlusse saab võtta näiteks paberit (selle ümbertöötamisega), klaasi (selle ümbersulatamisega) jne. Suur osa tekkivatest jäätmetest, eriti plastijäätmed, muutuvad inimeste tervisele ja bioloogilisele mitmekesisusele ohtlikuks, sattudes looduskeskkonda või kõrvaldades lahtise põletamise, prügilate või nõuetele mittevastava ringlussevõtu teel. Ideaalsete teostuste korral toodab materjali taaskasutamine sama materjali värske varu – näiteks muudetakse kasutatud kontoripaber uueks kontoripaberiks ja kasutatud vahtpolüstürool uueks polüstüreeniks. Teatud tüüpi materjale, näiteks metallpurke, saab korduvalt ümber toota, ilma et see kaotaks oma puhtust.[6] Teiste materjalide puhul on see sageli keeruline või liiga kulukas (võrreldes sama toote tootmisega toorainest või muudest allikatest), mistõttu paljude toodete ja materjalide "ringlussevõtt" hõlmab nende taaskasutamist erinevate materjalide (nt papp) tootmiseks. Teine ringlussevõtu vorm on koostisosade materjalide päästmine keerukatest toodetest kas nende olemusliku väärtuse (nt autoakude plii ja trükkplaatide kuld) või nende ohtlikkuse (nt elavhõbeda eemaldamine ja taaskasutamine termomeetritest ja termostaatidest) tõttu. ).