Hiid-soomusloom
Hiid-soomusloom (Manis gigantea) on soomusloomlaste sugukonda soomuslooma perekonda kuuluv imetaja, soomusloomaliste seltsi suurim esindaja. Ta esineb Lääne- ja Kesk-Aafrika metsades ja savannides. Kõrgel mägedes ta ei ela. Looma tüvepikkus on 75–80 cm, saba pikkus 50–65 cm. Isased on pisut suuremad emastest: isaste pikkuseks on koos sabaga mõõdetud kuni 140 cm, emastel kuni 125 cm. Isendi kaal on ulatunud 33 kg-ni. Soomused on võrdlemisi suured, karv valkjas. Soomused on pruunid või punakaspruunid. Karvu ei esine mujal kui silmalaugudel. Tal on pikk koon, pikk paks saba ja suured esiküünised. Hiid-soomusloom elab maapinnal, kaevab endale urge. Elupaigas peab leiduma vett ning sipelgaid või termiite, sest peaaegu midagi muud ta ei söö. Sel põhjusel on teda raske loomaaias pidada. Ta suudab ronida puude ja teiste objektide otsa. Hiid-soomuslooma liikumise ajal toetub enamus looma keharaskusest tema sambasarnastele tagajalgadele. Esikäpad tõmbab loom rusikasse ja toetub maha mitte peopesade, vaid pigem randmetega, et kaitsta oma väärtuslikke küüsi. On nähtud, et loom tõuseb tagajalgadele ja liigub kahel jalal, hoides sabaga tasakaalu. Tal on terav haistmine. Tema eluviisi on vähe uuritud, sest ta on ööloom. Nähtavasti on loomade suhtlemises tähtsal kohal väljaheited. Täiskasvanud loomad elavad enamasti üksikuna. Hiid-soomusloom kuulub kõige vähem ohustatud liikide hulka. Siiski tema arvukus väheneb vihmametsade hävitamise ja üleküttimise tõttu. Ebausklikud inimesed arvavad tema soomustel olevat maagilist mõju. Kütitakse ka söödava liha pärast. Hiid-soomuslooma kui liiki kirjeldas esimest korda saksa zooloog Johann Karl Wilhelm Illiger 1815. aastal.