Taimede haigusresistentsus
Taimede haigusresistentsus kaitseb taimi patogeenide eest kahel viisil: mehhanismide abil ja nakkuste poolt indutseeritud immuunvastustena. Haigusele vastuvõtliku taime haigusresistentsus on patogeeni kasvu vähendamine taimes; see erineb haigustolerantsusest, mis tähendab, et taimed saavad hoolimata patogeeni vohamisest vähe kahjustada. Haiguse tagajärg sõltub patogeeni, taime ja keskkonnatingimuste vahelisest interaktsioonist (haiguse kolmnurk). Kaitset aktiveerivad ühendid võivad liikuda rakust rakku või süsteemselt juhtkoe kaudu. Et aga taimedel puuduvad ringlevad immuunrakud, siis enamik rakutüüpe kasutab vastusena mitmesugused antimikroobseid peptiide. Kuigi taimeisendeid saab ilmsete kvalitatiivsete erinevuste järgi jaotada resistentseteks ja vastuvõtlikeks (pärast nakatumist sama patogeenitüvega inokulaadi sarnase koguse juures sarnases keskkonnas), täheldatakse tavaliselt taimetüvede või genotüüpide vahelisi kvantitatiivseid erinevusi haigusresistentsuses. Taimed on järjekindlalt resistentsed ühtedele patogeenidele ja vastuvõtlikud teistele; resistentsus on tavaliselt spetsiifiline patogeeni liigi või tüve suhtes.