Rakendusteater
Rakendusteater on katustermin teatrivormidele, mille eesmärk on kutsuda ühiskonnas esile muutust või aidata kaasa mõne ühiskondliku probleemi lahendamisele. Väljend võeti kasutusele 20. sajandi teises pooles, mil erinevaid sotsiaalsete murekohtadega tegelevaid ning teatri meetodeid uues kontekstis rakendavaid vorme tekkis järjest juurde. Ühelt poolt märkasid erinevate alade praktikud (nt psühhiaatrid ja psühholoogid), et teatri meetodeid saab kasutada keeruliste isiklike teemade lahkamiseks. Samuti leiti, et hariduses võivad mängulised meetodid aidata kaasa õpilaste eneseväljendusele ja enesekindlusele. Teisest küljest, ajendatuna üldisest huvist rühmaloome ja improvisatsioonilise teatri vastu, huvitusid lavastajad järjest rohkem kogukonna ning rohkem “päris” inimestega tegelemisest ning teatris hakati nägema võimast vahendit sotsiaalse ebavõrdsuse vastu võitlemiseks. Rakendusteatriks peetakse näiteks teatrivorme, kus teatrimeetodeid kasutatakse teatrivälises kontekstis (nt draamaharidus, draamateraapia) või kus aidatakse sotsiaalselt vähekindlustatud kogukondasid (Boali rõhutute teater, foorumteater, kogukonnateater, verbatim). See, mil määral rakendusteatri proovis tehtu publiku ette jõuab, sõltub palju vormist, millega lavastajad töötavad. Näiteks draamahariduses, draamateraapias ja tihti ka psühhodraamas on suurem rõhk osaleja isiklikul teekonnal ning teatrivahendeid kasutatakse osaleja isiklike teemade lahkamiseks ja probleemide leevendamiseks. Niisiis ei jõua klassiruumis või teraapiaringis kogetu üldjuhul nende seinte vahelt välja. Skaala teises otsas on looming, kus lavastuse eesmärk on jagada konkreetse kogukonna lugusid. Viimasesse kuuluvad ka erinevad kogukonnafestivalid, mille eesmärk on kogukonda tähistada ja ühendada, ent mitte olla teraapiline.