Jääkmagneetumus
jääkmagneetumus (inglise keeles remanent magnetization), ka remanents (ladina keeles remanere, alles jääma), on magneetumus, mis jääb ferromagnetilisse materjali pärast välise magnetvälja eemaldamist. Et jääkmagneetumus saavutaks suurima väärtuse, tuleb ferromagneetikut magneetida (näiteks elektromagneti) tugevas väljas kuni küllastuseni ja siis välja mõju katkestada. Sageli mõistetakse jääkmagneetumusena just seda maksimaalset väärtust. Hüstereesidiagrammil, mis kujutab magnetinduktsiooni B {\displaystyle B} sõltuvust mõjuva magnetvälja tugevusest H {\displaystyle H} , on jääkmagneetumus B R {\displaystyle B_{R}} magnetinduktsiooni suurim väärtus väljatugevusel H = 0 {\displaystyle H=0} . Selleks et jääkmagneetumust kaotada, tuleb ferromagneetikule rakendada vastassuunalist magnetvälja, mille tugevus määrab ferromagneetiku koertsitiivsuse H C {\displaystyle H_{C}} . Jääkmagnetism kaob ka ferromagneetiku soojendamisel üle Curie temperatuuri. Põrutused ja vibratsioon vähendavad jääkmagnetismi. Jääkmagnetismi rakendatakse informatsiooni salvestuse süsteemides (kompaktkassett, kõvaketas, magnetkaart), püsimagnetite valmistamisel, ka paleomagnetilisel dateerimisel.