Soodom ja Gomorra
Soodom ja Gomorra (IPA: /ˈsɒd.əm/; /gə.ˈmɔr.ə/) olid linnad, mida mainiti Esimeses Moosese raamatus, läbi kogu Heebrea Piibli, Uue Testamendi ja Deuterokanoonilistes allikates ning ka Koraanis. Toora järgi olid Soodoma ja Gomorra kuningriigid liidus Admah', Zeboimi ja Bela linnadega. Need viis linna, tuntud ka kui "tasandikulinnad", asetsesid Jordani jõe tasandikult Kaananimaa lõunaregioonis. Tasandikku, mis vastab alale, mis asub Surnumere põhjapoolse ääre juures, võrreldi Eedeni aiaga kui hästi-niisutatud ja rohekat, sobilikuna ulukite karjatamiseks. Jumala püha kohtumõistmist anti siis edasi Soodomale ja Gomorrale ja kahele naaberlinnale, mis olid täielikult ülekülvatud tule ja väävliga. Naabruses asuv Zoar (Bela) oli ainuke linn, mis sai säästetud. Aabrahamlikes religioonides on Soodom ja Gomorra muutunud sünonüümseks kahetsemata patuga, ning nende langemist püha kättemaksu vanasõnaliseks ilmutuseks. Soodomat ja Gomorrat on kasutatud kui metafoore vaatlemaks liiderlikkust ja homoseksuaalsust kõrvalekaldena. See lugu on seetõttu andnud mitmes keeles selliste sõnade esiletulekuks nagu sodoomia (ingl. sodomy), mida kasutatakse sodoomiaseadustes kirjeldamaks seksuaalset "kuritegu looduse vastu", mis koosneb kas homoseksuaalsest või heteroseksuaalsest anaal- või oraalseksist, või seksuaalsuhetest inimese ja mitte-inimesest loomaga (loomapilastus). Mõned islamiühiskonnad juurutavad Soodoma ja Gomorraga seotud karistusi šariaadiseadusesse. Soodoma ja Gomorra ajaloolisus on arheoloogide seas siiani vaidluse all, kuna arheoloogilist tõendusmaterjali pole eriti leitud nendest regioonidest, kus need linnad pidid asuma.