V12-mootor
V12-mootor on 12 silindriga sisepõlemismootor, mille kaks kuuest silindrist koosnev pank on paigutatud V-kujuliselt ümber ühise väntvõlli. V12-mootorid on vähem levinud kui V8-mootorid, kuid tavalisemad kui V10-mootorid. Esimene V12-mootor ehitati 1904. aastal võidusõidupaadis kasutamiseks ning hiljem levisid need luksusautode, paatide, lennukite ja tankide kasutusse tänu oma tasakaalustatud olemusele ja sujuvale jõuülekandele. V12-mootoreid on kasutatud nii laevamootoritena, raudteevedurites, suure paigalseisva võimsusena kui ka mõnes Euroopa sport- ja luksusautos. V12-mootori iga pank toimib sisuliselt sirge kuue mootorina, millel on iseenesest täiuslik primaar- ja sekundaarmootori tasakaal. V12-mootorite puudused hõlmavad lisakulusid, keerukust, hõõrdekadusid ning välist suurust ja kaalu, võrreldes vähem silindreid sisaldavate mootoritega. Mootorites, mille V-nurk on 60, 120 või 180 kraadi, on ühtlane tulistamisjärjekord. Mõned V12-mootorid kasutavad kahe silindripalga vahel 60-kraadist V-nurka. V12-mootori kolm silindrit on igal ajahetkel jõukäigul, mis suurendab jõuülekande sujuvust, kõrvaldades lüngad jõuimpulsside vahel. 180-kraadise V-nurgaga V12-mootorit nimetatakse sageli kaheteistkümneaastaseks mootoriks. V12-mootorite kasutamine autorallis on aga 21. sajandil haruldane. Teoreetiliselt võiksid V12-võidusõidumootori pöörlevad osad olla kergemad kui sarnase töömahuga risttasapinnalisel V8-mootoril, kuna V12-mootor ei vaja väntvõllile vastukaalu ega hoorattale nii palju inertsmassi. Lisaks on V12-mootori väljalaskesüsteem palju lihtsam kui risttasapinnalise V8-mootori oma, et saavutada heitgaaside impulsshäälestus.