Tarbijakaitse ja ebaõiglased lepingutingimused
Tarbijakaitse on Eesti tarbijakaitseseaduse kohaselt tarbijatele kauba või teenuse pakkumise, müümise või muul viisil turustamise reguleerimine. Euroopa Liidu Nõukogu direktiiv 93/13/EMÜ (edaspidi 93/13) käsitleb ebaõiglaseid tingimusi tarbijalepingutes ja reguleerib tüüptingimuste kasutamist. Direktiivi kohaselt peab üheks lepingupooleks olema tarbija ja teiseks pooleks müüja või tarnija. Eestis on tüüptingimuste regulatsiooni laiendatud ka tüüptingimustega lepingutele, kus üheks pooleks ei ole tarbija. Direktiivi artiklis 2 on välja toodud, kes on tarbija ja kes on müüja või teenuste osutaja ning artiklis 3 on kindlaks määratud ebaõiglased lepingutingimused. Ebaõiglased lepingutingimused. Üldtunnustatud Euroopa Liidu õigusnormide järgi peavad lepingu tüüptingimused olema õiglased, olenemata tingimuste nimetamisest "üldtingimusteks" või mitte. Tarbija õigused ja kohustused peavad olema tasakaalus müüjate ja tarnijate omaga. Ebaõiglaseid lepingutingimusi illustreerivad Euroopa Kohtu lahendid C-609/19, C-776/19–C-782/19 ja C-932/19, kus ebaõiglaseid lepingutingimusi tarbijalepingutes on tõlgendatud lähtuvalt 93/13 direktiivist.