Johann von Michelsohnen
Johann von Michelsohnen (ka Johann (Ivan) Michelson; Michelson = Mihkli poeg; vene Иван Иванович Михельсон; 1735 / 3. mai 1740– 17. august 1807 Bukarest) oli baltisaksa või eesti juurtega Venemaa sõjaväelane. Michelsohnen alustas sõjaväeteenistust reasõdurina Izmailovo ihukaardiväepolgus, 1755. aastal ülendati ta ohvitseriks. Osales Seitsmeaastases sõjas, sai haavata Zorndorfi lahingus (tänapäeva Sarbinowo Poolas) ja Kuppersdorfi lahingus. Pärast tervenemist osales uuesti sõjategevuses, juba Vene-Türgi sõjas Nikolai Rumjantsevi juhtimisel 2. järgu majori auastmes Larga lahingus ja Kaguli lahingus, üles näidatud vapruse eest ülendati 1770. aastal 1. järgu majoriks. Aastatel 1771–1772 osales ta Poolas sõjategevuses keisrinna Katariina II ja kuningas Stanisław II vastaste ja Poola iseseisvusele püüdlevate konföderaalide vastu. 1772 ülendati ta alampolkovnikuks ja viidi teenistuse jätkamiseks üle Peterburi karabinijeeripolku. Ta oli polkovnikuna aastatel 1773–1775 üks Jemeljan Pugatšovi mässu mahasurujatest, ta oli ka Püha Andrease ordeni kavaler (1806). Keisrinna kinkis talle mässu mahasurumisel ülesnäidatu eest mõisa Ivanovos Neveli maakonnas Vitebski kubermangus. 1774 sai ta Poola kuningas Stanisław August Poniatowskilt aadlitiitli ning ta immatrikuleeriti 18. veebruaril 1783 Eestimaa (nr 245), Liivimaa (nr 215) ja Kuramaa (nr 213) rüütelkonda. 1787. aastast osales ta Vene-Türgi sõjas ja järgmisel aastal alanud Vene-Rootsi sõjas. 1789 juunis juhtis ta Venemaa sõjaväge Soomes Mikkelis toimunud Porrassalmi lahingus. Ta sai 1797. aastal ratsaväekindraliks. 1803 määrati ta Valgevene kindralkuberneriks ja oli seejärel 1806. aastal alanud neljanda koalitsiooni sõda ja Vene-Türgi sõja alguses Venemaa väejuht Valahhias ja Moldovas. Ta sai (1806). aastal Püha Andrease ordeni kavaleriks. Pärast Tilsiti rahu sõlmimist juulis 1807, millega Venemaa oli kohustatud viima oma väed Valahhiast ja Moldovast välja, suri kindral Michelson 9. augustil Bukarestis. Ta maeti oma perekonnakalmistule Ivanovo mõisas (tänapäeval Pihkva oblastis; haud hävitati millalgi Oktoobripöörde järel). Lisaks Ivanovo mõisale kuulusid talle Liivimaa kubermangu Rõuge kihelkonnas aastatel 1772–1795 Saaluse (Salishof) ja kuni 1792 Leevi (Löwenküll) mõis.