Theodoros I Laskaris
Theodoros I Laskaris, ladinapäraselt Lascaris (kreeka keeles Θεόδωρος Κομνηνὸς Λάσκαρις (Theodōros Komnēnos Laskaris); u 1175 – november 1221) oli esimene Nikaia keiser 1205. aastast kuni surmani. Nikaia keisrid pidasid end Bütsantsi ehk Rooma keisriteks ning riik oli üks Bütsantsi järglasriikidest. Kuigi Theodoros sündis mitte eriti tuntud aadliperes, oli tema ema seotud keiserliku Komnenoste perekonnaga. 1200. aastal abiellus Theodoros keiser Alexios III Angelose noorima tütre Annaga. Enne 1203. aastat sai ta despoodi tiitli, mis tõestas tema meelest õigust oma äia troonile. 1203. aastal põgenes Theodoros Konstantinoopolist ning hakkas organiseerima vastupanu ladinlastele. Theodors kuulutati keisriks 1205. aastal (mõnedel andmetel kuulutati 1204. aastal hagia Sophias keisriks mitte Konstantinos, vaid Theodoros). Theodoros organiseeris Väike-Aasias vastupanu ladinlastele ning paljud kreeklased suundusid tema juhitud riiki. Lisaks Ladina keisririigile sõdis ta ka Trapezundi keisririigiga, mis pidas end samuti Rooma riigiks. Theodoros krooniti keisriks alles 1208. aastal, mil Theodorose riigi pealinnas Nikaias valiti uus Konstantinoopoli patriarh. Theodorose kohale õigeusklike kaitsjana konkureerisid ka Epeirose valitsejad. Nikaia keisririigil tuli vastu seista ka seldžukkidele ning Alexios III, kes ei loobunud oma pretensioonist troonile. Kuigi ladinlased ei tunnustanud kunagi ametlikult Theodorose võimu, tegid nad seda mitteametlikult, kui sõlmisid Nikaia keisririigiga rahulepingu. Theodoros I Laskaris rajas Konstantinoopoli naabrusesse võimsa riigi, mis võimaldas tema järeltulijatel 1261. aastal pealinna ladinlastelt tagasi vallutada ja taastada Bütsantsi impeerium.