Clemens IV
Clemens IV (sünninimi Gui Foucois; 23. november 1190 või 1200 – 29. november 1268) oli paavst 1265–1268. Ta oli 183. paavst. Gui Foucois sündis Prantsusmaal Saint-Gilles-du-Gardis (kohanimi teises variandis Saint-Gilles-sur-Rhône) advokaadi peres. Salvador Miranda andmetel olid tema vanemad Pierre Foucois ja Marguerite Ruffi, kuid teistel andmetel oli tema isaks Louis Foucois, emaks Germaine ja Ruffit nimetatakse hoopis Gui abikaasaks. Tema isa siirdus ema surma järel kartuuslaste kloostrisse. Foucois õppis Toulouse'is, Bourges's ja Orléansis, kirikuloolase J. N. D. Kelly andmetel ka Pariisi Ülikoolis õigusteadust. Ta käis 19-aastaselt Hispaanias muhameedlastega võitlemas ja siirdus hiljem Pariisi, kus temast sai advokaat ning Prantsusmaa kuninga Louis IX õukonna ametnik. Ta abiellus 16. jaanuaril 1239 Simon de Malbois' või Jacques du Saulti tütrega ning tal oli kaks tütart: Mabille Foucois ja Cécile Foucois, kes asusid Miranda andmetel Saint-Sauveur de Nîmes'i kloostrisse, teistel andmetel aga abiellus Cécile Foucois hiljem. Pärast abikaasa surma otsustas Foucois 1247 saada vaimulikuks, mõnedel andmetel võis ta liituda kartuuslaste orduga. Ta aitas 1251 vahendada Provence'i krahvi ja kohalike piiskoppide kokkulepet Vaison-la-Romaine'i linna jurisdiktsiooni osas. Foucois ordineeriti preestriks Pariisi Saint-Magloire'i kloostris, 1255 määrati ta Saint-Gilles'i koguduse vaimulikuks. Temast sai Le Puy ülemdiakon, 19. oktoobril 1257 Le Puy piiskop, 10. oktoobril 1259 Narbonne'i peapiiskop ja 17. detsembril 1261 Sabina kardinalpiiskop. Urbanus IV saatis Foucois' 22. novembril 1263 legaadina Inglismaale, Walesi ja Iirimaale.