Eduard Salumäe
Eduard Salumäe (kuni 1939 Näkk; 28. september 1919 Tähtvere vald, Nõo kihelkond, Tartumaa – 13. juuni 1985 Tapa, Rakvere rajoon) oli Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku vaimulik ja soomepoiss. Ta õppis Tartu Poeglaste Gümnaasiumis, Tartu Kõrgemas Muusikakoolis ja Usuteaduse Instituudis. Ta oli aastast 1942 Tartu Pauluse koguduse organist ja koorijuht. Ordineeriti aseõpetajaks 14. detsembril 1949, õpetaja õigused sai 9. aprillil 1970 pärast Usuteaduse Instituudi lõpetamist. 2. novembrist 1943 oli ta Soome sõjaväes. Ta oli väljaõppel Porokyläs, Taavettis ja Jalkalas. Ta osales 200. jalaväerügemendi koosseisus tõrjelahinguis Karjala kannasel, Viiburi lahel ja Vuoksil. Eestisse tuli ta tagasi 19. augustil 1944. Ta oli aastatel 1945–1949 Paistu koguduse jutlustaja, 1949–1950 oli ta sama koguduse õpetaja. Aastatel 1950–1952 oli ta Alatskivi ja Kodavere koguduse õpetaja, 1952–1953 Tarvastu Peetri koguduse õpetaja. Aastatel 1953–1985 oli ta Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja, lisaks hooldas ta Leesi Katariina kogudust, 1973–1985 Loksa Püha Neitsi Maarja kogudust ja 1984–1985 Tapa Jakobi kogudust. Eduard Salumäe suri Tapal, valmistudes jumalateenistuseks Tapa Jakobi kirikus.