Mittesakslane
Mittesakslane (alamsaksa keeles undudesch, saksa keeles undeutsch) oli õiguslik staatus keskaegsel Liivimaal. Keskaja Liivimaa rahvastik jagunes üldjoontes kaheks õiguslikuks rühmaks: kõrgema staatusega "sakslasteks" ja madalama staatusega "mittesakslasteks". Kuigi mõnikord kasutati väljendit "mittesakslane" otseses mõttes etniliste mitte-sakslaste märkimiseks, mõeldi selle all tavaliselt siiski talupoegi, 15.–16. sajandil reeglina kohalikke põliskeeli rääkivaid inimesi (eestlasi, lätlasi, liivlasi), ennekõike talupoegi. Sotsiaalne ja etniline jaotus olid omavahel põimunud. Tõus ühiskondlikul redelil tähendas ühtlasi saksastumist. Mittesakslaste osakaal linnarahvastikus varieerus: 15. sajandi keskel olevat kolmandiku Riia elanikest moodustanud "lätlased ja mittesakslased", 1538. aasta Tallinna maksukogujate nimekirjas oli eestlasi 40%, kuid vaesemaid kihte arvesse võttes võis neid kokku olla üle poole. Väikelinnade puhul on tavaliselt oletatud sakslaste ülekaalu, kuid näiteks 1530. aasta Narva rae teatel oli seal 30 saksa ja 120 mittesaksa perepead. 13. sajandil olid "mittesakslased" linnades "sakslastega" õiguslikult seisundilt üldjoontes võrdsed, kuid aja jooksul nende olukord halvenes – paljud tsunftid keelasid nende liikmeks võtmise, piirati pärandamisõigust, maalt linna elama asumist jne. Piirangud olid suunatud ennekõike talupoegade vastu, linnaeestlaste ja -lätlaste osas ei pruukinud need alati kehtida. Uusajal käsitleti seda terminoloogiat aga eelkõige etnilises tähenduses.