Vestlusanalüüs
Vestlusanalüüs (lühend VA) ehk konversatsioonianalüüs on kvalitatiivne uurimismeetod salvestatud interaktiivse keelekasutuse uurimiseks. Vestlusanalüüs on sotsiaalse vastastikuse suhtlemise uurimine, mis hõlmab nii verbaalset kui ka mitteverbaalset käitumist. Keskendutakse igapäevasele tavavestlusele ning kirjeldatakse keelt just nii, nagu inimesed seda tegelikult kasutavad. Kuigi uurimismeetodi nimetuski vihjab, et analüüsi keskmes on igapäevavestlused, on seda meetodit kohandatud ülesandepõhise ja institutsionaalse suhtluse uurimisele; näiteks arsti vastuvõturuumi, kohtu, telefoni abiliini ja massimeedia vestluste uurimiseks. Ehkki eranditel on vestlusanalüüsis oluline koht, tegelevad vestlusanalüütikud suuremalt jaolt vestluskäitumise regulaarsete mustrite väljaselgitamisega. Eesmärgiks on anda struktuuriliste tunnuste süstemaatiline kirjeldus. Tegemist on mikroanalüüsiga ning tabamaks väiksemaidki detaile, kasutatakse uurimismaterjaliks salvestatud kõnet (või transkribeeritud teksti). Inspireeritud Harold Garfinkeli etnometodoloogiast ja sotsioloogilt Erving Goffmani vastastikuse suhtlemise korrapära kontseptsioonist, arendati vestlusanalüüs välja 1960. aastate lõpus ja 1970. aastate alguses. Vestlusanalüüsi algidee autoriks peetakse sotsioloog Harvey Sacksi (1935–1975), kuid koos temaga nimetatakse vestlusanalüüsi rajajateks ka Emanuel Schegloffi ja Gail Jeffersoni. Sacks sai tõuke oma 1960. aastate alguse vestlusanalüüsi loenguteks Erving Goffmanilt, kelle panus vestlusanalüüsi arenemisele on korrapära uurimine igapäeva vestlustes. Nii Sacks kui Schegloff olid Goffmani üliõpilased. Tänapäeval kasutatakse vestlusanalüüsi sotsioloogias, antropoloogias, keeleteaduses ja psühholoogias. Vestlusanalüütikute üks põhiküsimusi, millele tuleb teksti analüüsides vastust otsida, on "miks see ja just praegu" (ingl "Why that now?").