Asumisõigus
Mõiste asumisõigus (inglise keeles permanent residency) või elamisluba (inglise keeles right of abode) puudutab vaid riiki sisserändajaid (migrante) ning märgib suveräänse riigi valitsuse õigust, lähtudes kehtestatud õiguskorrast, otsustada kellele väljastatakse antud riigi territooriumil ajutine- või püsiv asumisõigus. Kui inimesele on väljastatud elamisuba, siis saab ta piiramatult liikuda riigi sees ja üle selle piiri ning leida enesele selle riigi territooriumil sobiv elu- ja töökoht. Kui rändeõigus ehk liikumisvabadus loetakse inimõiguste hulka kuuluvaks, siis elamisõigus ei ole inimõigus. Elamisloa väljastamisel võidakse teisest keele- ja kultuurikeskkonnast pärinevale inimesele esitada elamisõiguse saamise eeltingimusena nõudeid, millistega nõustumist ta oma allkirjaga vastaval deklaratsioonil. Nõuded hõlmavad reeglina kohustust järgida seadustega sätestatud õiguskorda, austada põlisrahva tavasid ning õppida ära keel ulatuses, mis on vajalik selles riigis elamiseks ja töökohustuste täitmiseks. Kui nimetatud allkirja andnud isik rikub oma allkirjaga kinnitatud lepingut, siis kaotab ta elamisõiguse ja tal on õigus edasi rännata. Eesti Vabariigis väljastatakse välismaalasele elamisluba vastavalt Välismaalaste seaduses sätestatule.