Stackelberg
Stackelberg on Rootsi, Liivimaa, Eestimaa, Saaremaa ja Kuramaa aadlisuguvõsa. Stackelberge on esimest korda märgitud Riia võlaraamatus 1306. aastal Henrikus de Stakilbergi isikus. 1341 on mainitud rüütel Arnold Stakelbergi, kes elas Tartus. 1389 läänistas Tartu piiskop Dietrich III Damerow Arnold Stakelbergi pojale Johannile Zelgeli mõisa. Stackelbergide vapi kohta pärineb esmane info aastast 1394 kui Peter Stackelberchi pitser leidub ühel Lübeckis allkirjastatud dokumendil. 15. sajandil elas Arnt Stackelberg, kelle poeg Peter pani aluse Stackelbergide kõrgele positsioonile kohalikus aadlihierarhias. Peter Stackelberg osales noore mehena Wolter von Plettenbergi sõjakäikudes venelaste vastu. Hiljem sai ta Tartu piiskopkonna stiftifoogtiks. Peter Stackelberg suri 1545. aasta sügisel ja tema poegadest põlvnesid suguvõsa peamised liinid: Vanimast pojast Reinholdist põlvnes Kaagvere liin, Johannist põlvnes Kambja liin, Peterist Pidula liin ja Johann nooremast Haljava liin. Tartu piiskopkonna toohärra Stakelberch valdas Liivi sõja algul Tartu piiskopkonnas Vana-Kastre vasallilinnust. Stackelbergide suguvõsa liikmed said 1714. (nr. 127) ja 1727. aastal (nr. 192) Rootsi rüütelkonna vabahärra- ja 1763. aastal Rootsi krahvitiitli (nr. 100) ning kanti ka tituleerimata aadlisuguvõsadena 1625. aastal nr. 113 ja 1664. aastal nr. 686 all Rootsi rüütelkonna aadlisuguvõsade loendisse. 1741. aastal immatrikuleeriti suguvõsa liikmed Saaremaa rüütelkonna aadlimatriklisse, 1746. aastal Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse, 1747. aastal Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse, 1840. ja 1870. aastal Kuramaa rüütelkonna aadlimatriklisse.