Tegelike kasusaajate avalikustamine rahapesu vältimise eesmärgil
Artikkel annab lühiülevaate tegelike kasusaajate avalikustamise õiguspärasusest rahapesu tõkestamise eesmärgil. Samuti tutvustatakse artiklis asjakohast Euroopa Liidu kohtupraktikat ning tuuakse näiteid Eesti õigusest. Rahapesu on protsess, mille käigus üritatakse kuritegelikul teel saadud raha muuta legaalseks. Rahapesu on nii Euroopa Liidu kui ka rahvusvahelisel tasandil kasutatud terrorismi rahastamise toetamiseks. Euroopa Liidu direktiivid on ennetava loomuga, et hoida ära nii illegaalse raha ringlemist kui ka terrorismi rahastamist. Rahapesu ohustab finantssüsteemi, seetõttu pööratakse tähelepanu majandustegevuses osalevate isikute tegelikele kasusaajatele. Seadusest tuleneb, et tegelik kasusaaja on füüsiline isik, kelle huvides tehakse tehingut või kellel on omandi kontrollimise kaudu lõplik valitsev mõju füüsilise või juriidilise isiku üle. Kui tegelikku kasusaajat ei ole võimalik kindlaks määrata eeltoodud viisil, siis loetakse tegelikuks kasusaajaks füüsilist isikut, kelle otsene või kaudne osalus või kõigi otseste ja kaudsete osaluste summa ületab äriühingus 25 protsenti. Tegelike kasusaajate varjamine soodustab finantstegevuse hägustumist, mistõttu kehtestavad organisatsioonid ja riigid regulatsioone. Teabe esitamine tegelike kasusaajate kohta toetab nii finantssüsteemi kui ka jõupingutusi läbipaistvuse suurendamiseks. Tegelike kasusaajate kohta teadmise olulisus tuleb välja ka Euroopa Kohtu tehtud otsuses, milles kinnitati, et kasusaava omaniku tuvastamine kui kliendikontrolli meede on asjakohane rahapesu ohu korral. Seega on liikmesriigid kohustatud tagama nn tavapäraseid kliendikontrolli meetmeid, mille alla kuulub kasusaajate tuvastamine. Meetmeid võib rakendada rahapesu ohu kahtluse korral, ent samas võivad siseriiklikus õiguses kehtida ka rangemad sätted. Lähtudes eeltoodust, on tegelikest kasusaajatest teada saamine vajalik, et ennetada finantssüsteemile ohu tekkimise võimalust. Tegelikest kasusaajatest teadmine tagab toimiva süsteemi, ent teisalt võib andmekaitse raames probleemseks osutuda tegelike kasusaajate avalikustamine. Seda probleemi on käsitlenud Euroopa Kohus, kes tegi otsuse liidetud kohtuasjades C-37/20 ja C-601/20. Euroopa Kohus leidis, et direktiiv 2018/843 on kehtetu osas, mille kohaselt liikmesriigid peavad tagama, et nende territooriumil registreeritud äriühingute või muude juriidiliste isikute tegelikke kasusaajaid käsitlev teave on igal juhul üldsusele kättesaadav. Kohus leidis, et direktiiv rikub Euroopa Liidu põhiõiguste hartas (ELPH) sätestatud õigust eraelu- ja perekonna puutumatusele ning raskendab isikuandmete kaitset.