Lennard-Jonesi potentsiaal
Lennard-Jones potentsiaal (teised nimetused L-J potentsiaal, 6-12 potentsiaal, või 12-6 potentsiaal) on matemaatiliselt lihtne mudel, lähendamaks kahe neutraalse aatomi või molekuli vastastikust mõju. Selle aatomitevahelise potentsiaali kuju pakkus esimesena välja 1924. aastal John Lennard-Jones. Kõige levinumal juhul on L-J potentsiaal kirja pandud kujulː V LJ = 4 ε [ ( σ r ) 12 − ( σ r ) 6 ] = ε [ ( r m r ) 12 − 2 ( r m r ) 6 ] , {\displaystyle V_{\text{LJ}}=4\varepsilon \left[\left({\frac {\sigma }{r}}\right)^{12}-\left({\frac {\sigma }{r}}\right)^{6}\right]=\varepsilon \left[\left({\frac {r_{\text{m}}}{r}}\right)^{12}-2\left({\frac {r_{\text{m}}}{r}}\right)^{6}\right],} kus ε on potentsiaaliaugu sügavus, σ on lõpliku suurusega kaugus, mille juures osakeste vaheline potentsiaal on võrdne nulliga, r on osakeste vaheline kaugus ja rm on kaugus, mille juures potentsiaal on minimaalse väärtusega. Kaugusel rm on potentsiaali väärtuseks −ε. Kaugused on omavahel seotud vastavalt rm = 21/6σ ≈ 1,122σ. Neid parameetreid saab leida regressioonanalüüsi abiga, korrates katsetulemusi või sooritades kvantkeemia arvutusi. Kuigi leiduvad täpsemad potentsiaali kirjeldused, kasutatakse Lennard-Jonesi potentsiaali laialdaselt tema arvutusliku lihtsuse tõttu teadusarvutustes ja modelleerimises.