Stilistika
Stilistika on rakenduslingvistika üks haru, mis uurib ja tõlgendab eri liiki tekste ja/või kõnekeelt ja nende keelelist eripära, mis võib varieeruda kasutus- või kasutajakeskselt. Näiteks argikeelt võidakse kasutada sõprade vahel, samas kui ametlikumat keelt, pruugitakse ametlikes või akadeemilistes suhtlusolukordades. Stilistika kui distsipliin seob kirjanduskriitikat ja keeleteadust. See ei toimi iseseisva valdkonnana ning stilistikat saab uurida nii kirjanduses, ajakirjanduses kui ka keeleteaduses. Stilistika uurimisallikad võivad ulatuda kanoonilistest kirjandusteostest kuni populaarteaduslike tekstideni, reklaamtekstidest kuni uudiste, ilukirjanduse ja popkultuuri ning poliitilise ja religioosse diskursuseni. Nagu hiljutised tööd kriitilise stilistika, multimodaalse stilistika ja vahendatud stilistika valdkonnas on näidanud, võivad mittekirjanduslikud tekstid pakkuda stiiliuurijatele sama suurt huvi kui kirjanduslikud tekstid. Teisisõnu, kirjanduslikkus on siin suhteline, mitte absoluutne mõiste. Stilistika kui kontseptuaalne distsipliin püüab kehtestada põhimõtteid, mis suudaksid seletada üksikisikute ja sotsiaalsete rühmade konkreetseid valikuid keelekasutuses, näiteks kirjandusliku žanri loomes ja vastuvõtus, rahvakunsti uurimises, ka murrete ja registrite uurimisel ning seda saab rakendada sellistes valdkondades nagu diskursuseanalüüs ja kirjanduskriitika. Tavakeelel on erinevad omadused. Üldised stiilielemendid on dialoogi, piirkondlike aktsentide ja üksikute kõnepruukide (või idiolekti) kasutamine. Stiililiselt on olulised ka lause pikkus ja keeleregistri kasutamine.