Anton Hermann Haller
Anton Hermann Haller (30. oktoober/11. november 1833 Rakvere – 31. detsember 1905/13. jaanuar 1906 Tallinn) oli Eesti vaimulik. Haller viibis aastatel 1845–1847 Gattšina orbudekodus. Aastatel 1847–1851 õppis ta Tallinna Kubermangugümnaasiumis, 1852–1856 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta Käina Martini koguduses (Georg Friedrich Ignatiuse juures). Ordineeriti 21. juunil/3. juulil 1859 Tallinnas õpetajaks. Ta oli aastatel 1859–1861 Käina Martini koguduse adjunktõpetaja, 1861–1864 oli ta (kutsuti 30. augustil/11. septembril 1861, introdutseeriti 29. oktoobril/10. novembril) Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetaja, 1864–1875 oli ta (kutsuti 11. augustil/23. augustil, introdutseeriti 27. septembril/9. oktoobril) Käina Martini koguduse õpetaja. Aastatel 1875–1886 oli ta (kutsuti 26. septembril/8. oktoobril, introdutseeriti 26. oktoobril/7. novembril) Tallinna Oleviste koguduse abiõpetaja, lisaks 1883–1886 konsistooriumi assessor. Aastatel 1886–1889 oli ta Tallinna superintendent ja Tallinna koolikolleegiumi asepresident. Aastatel 1897–1898 oli ta luterlik vaimulik Nervis (Genova lähedal Itaalias). Seejärel elas emeeritusena Märjamaal ja Tallinnas. Haller asutas ajakirja Ristirahva Pühapäeva Leht ja andis seda välja aastatel 1875–1876. Ta kirjutas ka ajalehtedele Tallinna Sõber ja Tartu Eesti Seitung. Aastal 1872 avaldas ta jutluseraamatu "Iggapäwane Hinge toidusse ramat", jutluseraamatud ilmusid ka aastatel 1878 ja 1891.