SVT-40
SVT-40 (vene keeles Самозарядная винтовка Токарева, образец 1940 года, Samozarjadnaja vintovka Tokareva, obrazets 1940 goda, 'Tokarevi iselaadiv püss, 1940. aasta mudel', hüüdnimega Sveta) on Nõukogude Liidu poolautomaatne lahingupüss. Esimese variandina tuli välja 1938. aastal SVT-38, mis sai tuleristsed Talvesõjas. Seal ilmnesid relval mitmed puudused: gaasitoru kippus määrduma, salv kukkus relvast välja ja relv oli suhteliselt ebatäpne, olles efektiivne vaid 600 meetri piires. Aprillis 1940 SVT-38 tootmine lõpetati. SVT-38 vahetas välja SVT-40, mida juulis 1940 hakati tootma Tuula tehases, hiljem ka Iževskis ja Podolskis. SVT-40 kasutati laialdaselt teises maailmasõjas, sellest pidi saama Punaarmee uus teenistusrelv, aga Saksamaa sissetungi tõttu 1941. aastal tootmine langes. Punaarmee varustustabelis plaaniti üks iga kolmest vintpüssist olema SVT-40, kuid selleni jõuti harva. SVT-40 anti enamasti allohvitseridele ja eliitüksustele nagu merejalavägi. Barbarossa plaani ajal kaotas Punaarmee sadu tuhandeid SVT-40 püsse, mispeale ülejäänud sõjaks mindi tagasi poltlukuga vintpüssidele Mossin-Nagant. Lisaks oli SVT-40 toota palju keerulisem ning vaid algelise väljaõppega vägedel oli raskusi nende korrashoiuga, seevastu püstolkuulipildujad nagu PPŠ-41 olid lihtsa ehitusega, odavad ja tõhusad jalaväe tulejõu täiustamiseks. 1941. aastal toodeti ligi miljon SVT-40, kuid 1942. aastal anti Iževski tehasele käsk tootmine lõpetada ja hakata uuesti tootma Mossin-Nagante. 1942. aasta jooksul toodeti vaid ligi 264 000 relva ja igal aastal toodang vähenes, kuni jaanuaris 1945 anti käsk tootmise täielikuks lõpetamiseks. Juulis 1942 arendati kuulipildujate vähesuse tõttu punaaramees välja automaatversioon AVT-40. Automaatrežiimis oli relv aga praktiliselt kontrollimatu ja relva raud kulus juba pärast 200–250 lasku, mistõttu keelati relva automaatrežiimis kasutamine ja pärast 1943. aasta suve seda enam ei toodetud. Pärast teist maailmasõda võttis NSV Liit kasutusele uued relvad, nagu SKS ja AK-47.