Vetikate heterotroofne toitumine
Vetikate heterotroofne toitumine on vetikate võime autotroofse toitumise (fotosünteesi) kõrval hankida veest eluks vajalikke ühendeid, eeskätt keerukamaid süsinikuühendeid. Vetikatest suurem osa on fotoautotroofsed, kes viivad läbi fotosünteesi ja eluks vajalikud keerulised orgaanilised ühendid moodustavad nad anorgaanilistest süsiniku ühenditest. Siiski leidub ka vetikaid, kes lisaks autotroofsele toitumisele on võimelised toituma ka heterotroofselt. See tähendab, et need vetikad suudavad kasutada väliskeskkonnast rakku transporditud ühendeid. Sõltuvalt kasutatud orgaanilise aine suurusest (kas lahustunud või lahustumatu), eristatakse heterotroofse toitumise alatüüpidena osmotroofiat ehk organotroofiat ja fagotroofiat. Esimesel juhul kasutavad vetikad lahustunud orgaanilist ainet (LOA, inglise DOM), teisel juhul lahustumatuid ehk partikulaarseid orgaanilisi aineid (POA, inglise POM). Looduses pole siiski vetikate toitumistüübid eri liikidel (või rühmadel) selgelt eraldatud, vaid alati esineb üleminekuastmeid autotroofselt heterotroofsetele ja mõningatel juhtudel võivad vetikaliigid olla üheaegselt nii auto- kui heterotroofsed.