Colombia konflikt
Colombia konflikt (hispaania keeles Conflicto armado interno de Colombia) on 1964. aastast Colombias väldanud madala intensiivsusega asümmeetriline relvakonflikt. Selle osapooled on Colombia valitsus, paremäärmuslikud grupeeringud, kuritegelikud rühmitused ja vasakäärmuslikud grupeeringud, nagu FARC, Rahvuslik Vabastusarmee ning Rahva Vabastusarmee. Lisaks on konfliktis oma roll rahvusvahelistel korporatsioonidel, Kuubal ja Ameerika Ühendriikidel. Konfliktile eelnes 1948. aastal poliitik Jorge Eliécer Gaitáni atentaadiga alanud kodusõda la violencia, mille tulemusel formeerisid Colombia Liberaalne Partei ja Colombia Kommunistlik Partei end antikommunistlikule režiimile vastukaaluks FARC-iks. Sõja osapoolte põhjused on erinevad. FARC ja muud sissiliikumised väidavad, et võitlevad vaeste õiguste eest ning kaitsevad neid valitsuse vägivalla eest. Nad loodavad kommunismiga saavutada sotsiaalse õigluse. Colombia valitsus võitleb korra ja stabiilsuse nimel ning tahab enda kodanike õigusi ja huve kaitsta. Paramilitaarühendused peavad end reaktsionäärideks ning tahavad end partisanide eest kaitsta. Colombia Ajaloolise Mälu Riikliku Keskuse andmetel hukkus aastatel 1958–2013 konfliktis 220 000 inimest, kellest enamik olid tsiviilisikud. Aastatel 1985–2012 oli üle viie miljoni tsiviilisiku sunnitud enda kodudest lahkuma ning tegu on maailma suuruselt teise riigisisese pagulaskriisiga. Colomblastest on 16,9% sõja tõttu otseselt kannatanud. Kodudest on pidanud lahkuma 2,3 miljonit, UNICEF-i andmetel on tapetud 45 000 last. Kokku on kolmandik 7,6 miljonist konflikti ametlikust ohvrist lapsed ning pärast 1985. aastat on 8000 alaealist teadmata kaduma läinud. Relvakonflikti tõttu teadmata kaduma läinud inimeste otsimiseks loodi ka eriüksus. Juunis 2016 sõlmis valitsus FARC-iga ajaloolise vaherahu, mis oli suur samm üle 50 aasta pikkuse konflikti lõpetamise suunas. Kuigi rahuleping lükati rahvahääletusel tagasi, sai president Juan Manuel Santos püüdluste eest Nobeli rahuauhinna. Järgmisel kuul allkirjastati rahuleping muudetud kujul ning saadeti Kongressile ratifitseerimiseks. Novembri lõpus andis rahulepingule oma ühehäälse toetuse ka Colombia Esindajatekoda ning järgmisel päeval sai see ka Colombia Senati heakskiidu.