Rahvahääletus Rahvuskogu kokkukutsumiseks
Rahvahääletus Rahvuskogu kokkukutsumiseks toimus Eestis 23., 24. ja 25. veebruaril 1936, saamaks rahvalt kui seadustega piiramata kõrgema võimu kandjalt volitus Riigivanemale kehtiva põhiseaduse muutmiseks Rahvuskogu kaudu. Rahvahääletuse korraldamise kavatsusest teatas Riigivanem Konstantin Päts 31. detsembril 1935 peetud uusaastakõnes (Ma võin sellel pühalikul vana-aasta õhtul öelda, et minul on kindel tahtmine koos kaitsevägede ülemjuhatajaga ja koos vabariigi valitsusega astuda rahva ette veebruarikuu jooksul seaduseelnõuga, mis rahvahääletamisel tuleks otsustada. Selle seaduseelnõuga pöörduksime rahva poole ja paluksime otsust selleks, kas rahvas on valmis niisuguse rahvuskogu kokkukutsumiseks volitusi andma ja kas ta tahab, et see kogu tema asemikuna põhiseaduse kas muutmata jätab, muudab, või tuleks see täiendatult maksma panna). Otsused rahvahääletuse korraldamiseks (nr. 3) ja Rahvuskogu kokkukutsumiseks rahvahääletuse seaduse väljakuulutamiseks (nr. 2) Rahvuskogu kokkukutsumiseks andis Riigivanem Vabariigi Valitsuse koosolekul 8. jaanuaril 1936. Koosolekust võtsid osa: Peaminister Konstantin Päts, Peaministri asetäitja Kaarel Eenpalu, ministrid Julius Seljamaa, Otto Sternbeck, Nikolai Kann, Nikolai Talts, Karl Selter, Johan Müller, Paul Lill, Kaitsevägede ülemjuhataja Johan Laidoner, Riigikontrolör Karl Soonberg, riigisekretär Karl Terras, koosolekust osa võtma kutsutud Hans Oidermaa ja Juhan Kaarlimäe. Juhatas Konstantin Päts. Toompea lossi remondi tõttu toimus koosolek Välisministeeriumi hoones. Koosolek otsustas Riigivanema otsused täitmisele võtta. Rahvahääletuse korraldamise eel avaldati tuntud isikute (sealhulgas Tartu Ülikooli rektor Johan Kõpp, Kaitseliidu ülem Johannes Orasmaa, Kohtuminister Johan Müller, Otto Tief ja professor Ants Piip) üleskutseid osaleda rahvahääletusel ja hääletada Riigivanema ettepaneku poolt. Kommunistid levitasid lendlehti, kus kutsusid üles vastu hääletama. Rahvahääletuse korraldamist juhtis üleriiklikult Rahvahääletamise Peakomitee, mille koosseisu kuulusid Peaministri asetäitja Kaarel Eenpalu (esimees), Kohtuminister Johan Müller (abiesimees), Tallinna linnapea Jaan Soots, Harju ajutise maavalitsuse esimees Paul Männik, Kohtuministeeriumi nõunik Johannes Klesment ja Siseministri abi Eugen Maddisoo. Ringkondades toimetasid rahvahääletamist ringkonnakomiteed järgmises koosseisus: Tallinna ringkonnakomitee: juhataja Anton Uesson, juhataja asetäitja Jaan Masing, liikmed Theodor Käärik, Karl Virma. Tartu ringkonnakomitee: juhataja Aleksander Tõnisson, juhataja asetäitja Hans Kruus, liige Jaan Sass. Narva ringkonnakomitee: juhataja Jaan Luts, juhataja asetäitja August Pahla, liige Aleksander Põder. Harjumaa ringkonnakomitee: juhataja Paul Männik, juhataja asetäitja Ludvig Ojaveski, liige Oskar Suursööt. Järvamaa ringkonnakomitee: juhataja Villem Vessart, juhataja asetäitja Gerhard Pärli, liige Aleksander Kiin. Läänemaa ringkonnakomitee: juhataja Arthur Kasterpalu, juhataja asetäitja Jaan Nurk, liige Jüri Lossman. Petserimaa ringkonnakomitee: juhataja Alfred Mäeloog, juhataja asetäitja Jefim Liivik, liige Aleksander Makarovski. Pärnumaa ringkonnakomitee: juhataja Jüri Markson, juhataja asetäitja Hendrik Soo, liige Jüri Land. Saaremaa ringkonnakomitee: juhataja Hendrik Otstavel, juhataja asetäitja Johannes Perens, liige Magnus Õispuu. Tartumaa ringkonnakomitee: juhataja Otto Pärlin, juhataja asetäitja August Jürman, liige Herbert Treial. Valgamaa ringkonnakomitee: juhataja Jaan Saul, juhataja asetäitja Villem Rebane, liikmed: Johan Uuemaa, Theodor Villa. Viljandimaa ringkonnakomitee: juhataja Heinrich Lauri, juhataja asetäitja Mihkel Varik, liige Aleksander Siitam. Virumaa ringkonnakomitee: juhataja Karl Pajos, juhataja asetäitja Heinrich Avikson, liige Richard Känd. Võrumaa ringkonnakomitee: juhataja August Kohver, juhataja asetäitja Frits Suit, liige Alfred Vainola. Hääletamisjaoskondi oli 1399. Erinevalt eelmistest rahvahääletustest ei moodustanud kaitsevägi iseseisvaid hääletamisjaoskondi. Hääleõiguslike kodanike keskmine arv jaoskonna kohta oli 542,7. Hääleõiguslikke kodanikke oli 760 338 (68,3% rahva üldarvust), rahvahääletusest võttis osa 629 217 kodanikku (82,9%). Poolt hääletas 474, 218 (72,7%), vastu 148 824 kodanikku, 6175 häält tunnustati maksvusetuks. Kohaliku omavalitsuse üksustest olid pooldajad enamuses kõigis omavalitsusüksustes, välja arvatud Tartu linnas ja Karilatsi ja Toolamaa vallas Võrumaal. Pärast rahvahääletuse tulemuste teadaasaamist ütles Riigivanem Konstantin Päts ajalehe Uus Eesti toimetuse esindajale: Rahvahääletuse tagajärgedest selgub kõigepealt, et meie rahvas tahab kindlasti demokraatlikule korrale ustavaks jääda ja et ta on nõus selle kriisi lahendamise viisiga, millega tema poole pöörati. Ühtlasi on sellega ka tõendus antud, et juhi-haigus on möödunud ja riigivanem võib koos valitsusega tegutseda uue volituse põhjal. (Uus Eesti, 26. veebruar 1936, nr 55, lk 1). 27. veebruaril 1936 külastas Soome saadik Paavo Hynninen Riigivanemat ja andis temale üle Soome presidendi Pehr Evind Svinhufvudi õnnesoovid nii Riigivanemale kui ka kogu Eesti rahvale rahvahääletuse hiilgavate tulemuste puhul. Otsus kuulutati Rahvahääletuse Peakomitee poolt välja 6. märtsil 1936 ja avaldati Riigi Teatajas 12. märtsil 1936.