Umberto Boccioni
Umberto Boccioni (19. oktoober 1882 Reggio di Calabria – 17. august 1916) oli itaalia maalikunstnik ja skulptor. Nagu futuristidele kohane, kujutas ta oma kunstis liikumist (dünaamikat), kiirust ja tehnoloogiat. Boccioni õppis alates 1901 Roomas kunstiakadeemia juures olevas koolis Scuola Libera del Nudo. Ta õppis ka Roomas plakatimaalija juures disaini. Koos oma sõbra Gino Severiniga sai ta divisjonistliku kunstniku Giacomo Balla õpilaseks. 1906 õppis ta Pariisis impressionismi ja postimpressionismi. 1906. aasta lõpul ja 1907. aasta alguses õppis ta joonistamist Veneetsia kunstiakadeemias. Milano kunstiühingut Famiglia Artistica külastas ta esimest korda 1901, aga 1907 kolis ta Milanosse ja tutvus seal futuristidega, sealhulgas luuletaja Filippo Tommaso Marinettiga. Hiljem osalesid nad futuristide manifesti kirjutamises ja Boccioni sai futurismi peamiseks teoreetikuks. 1912 külastas Boccioni Pariisis paljude kunstnike ateljeesid ja otsustas pärast seda skulptoriks saada. Selles olid talle eeskujuks Aleksandr Arhipenko, Georges Braque, Constantin Brâncuși, Raymond Duchamp-Villon ja tõenäoliselt Medardo Rosso. 1912 esines ta Pariisis oma maalidega itaalia futuristide näitusel, aga 1913 tuli ta Pariisi tagasi, et näidata oma skulptuure. Kõik tema skulptuurid käsitlesid seda, mida Boccioni oli Pariisis näinud. Boccioni mõjutas kubistlikke skulptoreid, eriti Duchamp-Villoni. 1914 avaldas Boccioni futuristlike maalikunstnike ja skulptorite manifesti "Pittura e scultura futuriste (dinamismo plastico", milles selgitas oma liikumise esteetikat: "Kui impressionistid panevad laua esitama üht kindlat hetke ja allutavad laua elu selle kujutamisele sellel hetkel, siis meie sünteesime iga momendi (aja, koha, vormi ja värvitooni) ning nende abil konstrueerime laua." 1912 osales ta Londonis rühmanäitusel ja 1914 uuesti. Need kaks näitust jätsid paljudele noortele inglise kunstnikele sügava mulje, eriti Christopher Nevinsonile, kes ühines futuristide liikumisega, teised ühinesid Wyndham Lewise juhitava liikumise vortitsismiga, mis oli briti vaste futurismile. Pärast Itaalia astumist Esimesse maailmasõtta Boccioni mobiliseeriti. Ta määrati Verona lähedal Sortes olevasse suurtükiväeüksusesse. 16. augustil 1916 kukkus ta ratsaväe õppusel hobuse seljast maha ja trambiti jalge alla. Järgmisel päeval ta suri 33-aastaselt. Boccioni oli ateist.