Helicobacter pylori
Helicobacter pylori ehk helikobakter on vähese hapnikunõudlusega (mikroaerofiilne) gramnegatiivne bakteriliik. Helikobakter on 2,5–4,0 µm pikkune, spiraalikujuline ja ühes otsas on 2–6 viburit. Helicobacter pylori genoom on teada ja jaguneb kolmeks suureks genotüübigrupiks: Euroopa tüvi, Ida-Aasia tüvi ja Aafrika tüvi. Helikobakteri ainukeseks teadaolevaks looduslikuks peremeesorganismiks on inimene, kuid bakter elutseb ka mitmete teiste loomade (näiteks kassid, koerad, primaadid) mao limaskesta limakihis. H. pylori on inimeste maos elunenud kauem kui 58 000 aastat (Linz jt, 2007). Helikobakter ei ole invasiivne ja elab, kinnitatuna epiteelirakkudele ja rakkudevahelisse ruumi, mao limaskesta limakihis ja epiteeli pinnal oleva lima sees. Bakter võib koloniseerida ka kaksteistsõrmiksoole ja sooletrakti limaskesta. Bakterit on leitud osade nakatunute mandlites (seostatakse kurgumandlite põletikuga). Helicobacter pylori paljuneb mao limaskestal ja eritab läbi maohappe limakihini jõudmiseks ureaasi, mis muundab maorakkude poolt komplekteeritava karbamiidi ammoniaagiks ja süsinikdioksiidiks. Ammoniaagi ja mõnede teiste ühendite olemasolu võib põhjustada mao limaskesta põletikku. Helikobakter eritab VacA valku, mis kutsub esile paikse immunosupressiooni. Helikobakterid moodustavad rasketel aegadel (näiteks peremeesorganismi antibiootikumravi) biokile. Helikobakteri täpsed levikuteed on teadmata. Bakter levib tõenäoliselt otsese kontakti kaudu. Nakkuse võib saada ühiste sööginõudega, ema võib bakteri lapsele anda enda süljega puhastatud lutiga, pesemata kätega, samuti joogivee või toiduga jne. Helikobakter on väga paindlik ja kohanemisvõimeline ligi 15–20% ka kuni 50% helikobakteritüvedest on korduva ravikuuri korral klaritromütsiiniresistentsed. Osad tüved on ka metronidasooliresistensed.