Jaan Kruus
Jaan Kruus VR II/3 (27. veebruar 1884 Soosalu küla, Sooniste vald, Läänemaa – 15. mai 1942 Moskva) oli Eesti sõjaväelane (kindralmajor, 1936). Jaan Kruus sündis Läänemaal Sooniste vallas Soosalu Kruusiaugul taluniku ja sepa Jaan Kruusi ning Ann Määkaare pojana. 1893–1897 õppis ta Leevre vallakoolis. Aastatel 1906–1909 teenis ta sundaega tsaariarmees. Seejärel õppis ta 1912–1914 Kokemäe põllutöökoolis Soomes. I maailmasõjas osales ta 1914–1918 3. Soome kütipolgus. 1915 ülendati ta vapruse eest lipnikuks, 1916 pärast korpuse ohvitserikursuse lõpetamist määrati ta rooduülemaks, seejärel pataljoniülemaks kapteni auastmes. Vabadussõjas alustas ta 3. jalaväepolgu II pataljoni ülemana, 1919 ülendati alampolkovnikuks, misjärel sai temast veebruaris 1919 3. jalaväepolgu ülem. Aastatel 1919–1934 oli ta eri aegadel 3., 6., 7. ja 10. rügemendi ülem. 1921–1923 õppis ta kindralstaabi kursustel ning ülendati selle lõpetamise järel koloneliks. Samal aastal sai temast 7. jalaväerügemendi ülem Võrus. Tema juhtimisel alustati 1925 Võrus ja Petseris uute sõjaväelinnakute rajamist ning 1926 alustati tema initsiatiivil sõjaväe õppekompleksi - Värska Lõunalaagri[küsitav] ehitust. 1934–1936 oli ta Valga sõjaväeringkonna ülem. Aastal 1936 ülendati ta kindralmajoriks ja temast sai 2. Diviisi ülem, samast aastast Kaitsevägede Nõukogu liige. 9. jaanuaril 1940 määrati ta väeosaülemate aukohtu liikmeks. Pärast Eesti Vabariigi relvajõudude reorganiseerimist Punaarmee osaks oli ta 1940–1941 Punaarmee 22. territoriaalkorpuse 182. laskurdiviisi komandör. 1941. aastal viidi ta täienduskoolituse ettekäändel Moskvasse, kus ta vahistati ning maha lasti.