Guatemala kodusõda
Guatemala kodusõda oli aastatel 1960–1996 Guatemalas valitsusvägede ja mitmete vasakpoolsete grupeeringute vahel toimunud kodusõda. Mässulisi toietasid maiad ja ladiinod. Riigi valitsust on süüdistatud kodusõja ajal toime pandud maiadevastases genotsiidis ja laialdastes inimõiguste rikkumistes. Konflikt tekkis pikaajalisest maajagamise probleemist: suur osa riigi maast oli eurooplaste järeltulijate ja välisettevõtete, nt Ameerika Ühendriikide United Fruit Company, omandis. Ebavõrdne maajaotus viis kokkupõrgeteni maapiirkondade vaesema rahvastikuga. Guatemala revolutsiooni ajal aastatel 1944 ja 1951 toimunud valimistega olid võimule saanud vasakpoolsed valitsused. Aastal 1954 toimus Guatemalas Ameerika Ühendriikide toel riigipööre ja riiki hakkas juhtima Carlos Castillo Armas sõjaväerežiim. Pärast teda olid võimul mitmed vasakäärmuslikest sõjaväelastest diktaatorid. Kodusõda algas 13. novembril 1960, kui vasakäärmuslikud nooremohvitserid üritasid Miguel Ydígoras Fuentese valitsust kukutada. Nende katse ebaõnnestus, kuid eluga pääsenud ohvitserid lõid mässulise liikumise MR-13. Aastal 1970 tuli võimule esimene Institutsionaalse Demokraatliku Partei (PID) diktaator, kolonel Carlos Manuel Arana Osorio. PID juhtis riiki 12 aastat, mille jooksul olid võltsitud valimiste läbi võimul kolonel Arana lähikondlased (kindral Kjell Eugenio Laugerud García aastal 1974 ja kindral Fernando Romeo Lucas García aastal 1978). PID tõugati võimult 23. märtsil 1982, kui kindral Efraín Ríos Montt koos mitmete nooremohvitseridega sõjaväelise riigipöördega võimu haaras. 1970. aastatel oli põliselanike ja talupoegade rahulolematus aina kasvanud ning paljud neist olid organiseerunud valitsusvastastesse mässuliikumistesse. 1980. aastatel läks peaaegu kogu avalik võim viieks aastaks sõjaväe kätte. Relvajõud olid kõrvaldanud teisitimõtlejad kõikidest sotsiopoliitilistest klassidest. Kodusõja viimasteks etappideks oli sõjavägi saanud tugeva ja madalaprofiililise kontrolli kogu Guatemala riigielu üle. Konflikti ajal tapeti või "pandi kaduma" hinnanguliselt 140 000 kuni 200 000 inimest. Relvakonflikt toimus valitsusvägede ja mässuliste vahel, kuid enamik vägivallategudest oli alates 1960. aastate keskpaigast valitsuse poolt suunatud tsiviilelanikkonna pihta. Opositsionääride kõrvaldamise eest hoolitses sõjaväeluure. Mässuliste tugipunktid asusid maapiirkondades, kus valitsus talupoegade vastu suuri massimõrvu korraldas. Vahel kõrvaldati terved tsiviilisikute külad. Kodusõja alguses toimus enamik veresaunadest Izabali ja Zacapa departemangudes, alates 1978. aastast Lääne-Guatemala kõrgendikes, kus elasid peamiselt maiad. 1980. aastate alguses hakati maiade elanikkonna tapmist lugema genotsiidiks. Lisaks põliselanikele kõrvaldas valitsus aktiviste, valitsusvastasuses kahtlustatuid, riiki naasvaid põgenikke, kriitilisi akadeemikuid, üliõpilasi, vasakpoolseid poliitikuid, ametiühingute juhte, vaimulikke, ajakirjanikke ja tänavalapsi. 1990. aastatel loodud Ajaloolise Selgitamise Komisjoni andmetel oli 93% kodusõjaaegsete inimõiguste rikkumisjuhtude taga valitsus ja 3% taga mässulised. Aastal 2009 mõistis Guatemala kohus endise sõjaväelase Felipe Cusanero inimeste kaduma panemise korraldamises süüdi. Aastal 2013 oli ekspresident Efraín Ríos Montt kohtu all aastatel 1982–1983 1700 maia tapmise ja kaduma panemise eest. Süüdistused esitati ÜRO poolt kokku kutsutud Ajaloolise Selgitamise Komisjoni raporti "Memoria del Silencio" põhjal. Komisjoni andmetel võis valitsus aastatel 1981–1983 Quiché departemangus toime panna genotsiidi. Monttist sai esimene eksriigipea, kes on iseenda riigis genotsiidi eest kohtu all olnud. Talle mõisteti 80-aastane vanglakaristus. Paar päeva hiljem tühistas Guatemala kõrgem kohus selle otsuse ning nõudis, et protsessi uuesti alustataks. Aastal 2015 algas kohtuprotsess uuesti, kuid seda ei jõutud lõpuni menetleda, kuna Montt suri kinnipidamisasutuses 1. aprillil 2018.