Raimond Isok
Raimond Isok (29. juuli 1914 Tallinn – 22. august 2001 Tallinn) oli eesti sporditegelane ja -pedagoog. Isok alustas sportimist 1924. aastal koduõues ning oli omaealiste spordiseltsi Algaja asutaja ja esimees. Õpetajate Konstantin Müüri ja Voldemar Resev-Reseli juhendamisel tuli 1927–1932 korv-, võrk-, jalg-, jää- ja veepallis, teate- ja orienteerumisjooksus ning ujumises Tallinna Koolinoorte Spordiringide Ühingu meistriks. Seejärel harrastas ta Noorte Meeste Kristlikus Ühingus ujumist (oli ujumisklubi esimees), hiljem sõjakoolis suusatamist. Ta kuulus 1930. aastast spordiseltsi Kalev ja lõpetas 1932. aastal Tallinna Reaalkooli. Pärast 1940. aasta juunipööret sai ta kinofikatsioonivalitsuse üldosakonna juhatajaks. Aastatel 1942–1945 oli ta 300. laskurpolgu kehalise kasvatuse ülem ning 1946–1953 ENSV Spordikomitee treener ja õppespordiosakonna juhataja. 1955. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna. Aastatel 1955–1977 oli ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi laborant, spordiklubi juhataja, kehalise kasvatuse ja spordi kateedri juhataja ja dekaan (1964. aastast dotsent), 1977–1990 ENSV Kõrgema ja Keskerihariduse Ministeeriumi inspektor. Isok tegutses ka kohtunikuna: üleliiduline kategooria veepallis ja ujumises (1946), vabariiklik kategooria kergejõustikus, suusatamises, korv- ja võrkpallis. Aastatel 1935–1940 oli ta Eesti Veespordi Liidu juhatuse sekretär ja kohtunikekogu esimees, kuulus 1946–1947 ja 1957–1968 Veespordi- ja Ujumissektsiooni presiidiumi. Aastatel 1940–1941 oli ta Tallinna Spordikomitee osakonnaülem, 1985–1997 Tallinna ja Eesti Spordiveteranide Liidu juhatuse esimees, hiljem auliige ning 1990. aastast Eesti Spordiajaloo Seltsi liige. Avaldas kirjutisi Kehakultuuris ja Spordilehes.