Simón Bolívar
Simón José Antonio de la Santísima Trinidad Bolívar Palacios Ponte y Blanco (tuntud rohkem kui Simón Bolívar 24. juuli 1783 Caracas – 17. detsember 1830) oli Venezuela sõjaväe- ja poliitikategelane. Ta oli Suur-Kolumbia ja Boliivia vabariigi rajaja. Ta oli üks silmapaistvamaid juhte Ameerika vabadusvõitluses Hispaania vastu. Ta inspireeris ja aitas saavutada Boliivia, Colombia, Ecuadori, Panama, Peruu ja Venezuela iseseisvuse. Bolívar sündis rikkas kreooli perekonnas ja nagu oli tema ajal tavaks kõrgema klassi perekondade pärijate puhul, saadeti ta varakult välismaale õppima. 16-aastaselt saabus ta Hispaaniasse ja seejärel kolis Prantsusmaale. Euroopas viibides tutvus ta valgustusajastu ideedega, mis hiljem motiveeris teda tõrjuma Lõuna-Ameerika kolooniates valitsevaid hispaanlasi. Kasutades ära Napoleon I vastasest sõjast Hispaanias põhjustatud segadusi, pani Bolívar 1808. aastal aluse Colombia iseseisvuspüüdlustele. Colombia (Gran Colombia, hiljem Uus-Granada) iseseisvus kindlustati 7. augusti 1819. aastal, kui võideti Boyacá lahing. 1821. aastal võitsid Bolivari juhitud revolutsionäärid hispaanlasi ning Carabobo lahingu, mis tegi Venezuelast iseseisva riigi. Pärast seda võitu Hispaania monarhia üle osales Bolívar Ladina-Ameerika esimese iseseisvate riikide liidu - Gran Colombia - asutamisel, mille presidendiks ta oli aastatel 1819–1830. Edasiste sõjakäikude ajal tõrjus ta Hispaania väed Ecuadorist, Peruust ja Boliiviast, millest viimane kannab tema nime. Ta oli samaaegselt Gran Colombia (praegune Venezuela, Colombia, Panama ja Ecuador), Peruu ja Boliivia president. Üsna pea sai Boliivia presidendiks tema parem käsi Antonio José de Sucre. Bolívari eesmärk oli luua tugev ja ühtne hispaaniakeelne Ameerika, mis oleks suuteline seisma silmitsi mitte ainult Hispaania ja Euroopa Püha Alliansi poolt lähtuvate ohtudega, vaid ka Ameerika Ühendriikide esilekerkiva võimuga. Oma võimsuse tipul valitses Bolívar suurt territooriumi Argentina piirist kuni Kariibi mereni.