Tetrakromaasia
Tetrakromaasia ehk neljavärvinägemine on nelja tüüpi kolvikeste (või üldiselt nelja sõltumatu värvusinformatsioonikanali) omamine. Tetrakromaasiaga organismidel vastab iga värvus nende nähtavast spektrist mõnele kombinatsioonile (segule) vähemalt neljast erinevast puhtast spektrivärvist. Tetrakromaasia korral sisaldab organismi võrkkest nelja tüüpi intensiivsema valguse retseptorit (selgroogsete puhul nimetatakse neid kolvikesteks (vastandina kepikestele, mis on väiksema intensiivsusega valguse retseptorid), millel on erinevad neeldumisspektrid). See tähendab, et tetrakromaasiaga loom näeb lainepikkusi, mida inimene tavaliselt ei näe, ning eristab värvusi, mida inimene ei erista. Tetrakromaasia arvatakse esinevat mõningatel lindudel, kaladel, kahepaiksetel, roomajatel, ämblikulaadsetel ja putukatel. Näiteks lindude puhul on selle esinemist veenvalt näidatud. Linnud kasutavad ultravioletse valguse nägemise võimet muuhulgas isaslindude väljavalimiseks. Paljude viljade pind peegeldab ultravioletsest valgust. Sellepärast on ultraviolettnägemisega loomadel neid hõlpsam leida. Mõned pistrikuliigid avastavad oma saakloomad, näiteks leethiired, nende uriini ja rooja järgi, mis peegeldavad ultravioletsest valgust. Tetrakromaasiaga loomade fotoretseptorid on õlitilgakestes, mis ahendavad retseptori neeldumisspektrit, muutes värvusinfo täpsemaks. Imetajad on selgroogsete algse tetrakromaasia kaotanud. Selle põhjuseks on arvatavasti olnud pikaajaline öine eluviis.