Jaani seek
Jaani seek (ka Püha Johannese leprosoorium; ladina keeles domus fratrum leprosorum sancti Johannis, hospitalis sancti Johannis, alamsaksa keeles sankt Johannis sekenhus) oli Tallinna vanalinna ääres paiknenud hoolekandeasutus (seek), ühtlasi ka leprosoorium. Seegi asutamise täpne aeg pole teada. Esimest korda mainitakse seeki 1237. aastal, kui Rooma paavsti Gregorius IX saadiku Modena Wilhelmi kirjas lubati kõigil soovijail Püha Ristija Johannese pidalitõbiste vendade majale annetusi teha. Hospidal asutati rahaga, mis laekus pattude andeksandmise tähtede müügist, millega lunastati kõik maised patud: vargused, abielurikkumised ja muud kõlvatused, mis oli sooritatud 40 päeva kestel. Neid kiriklikke lubakirju müüdi 1266. aastal isegi Soomes, kuhu saadeti Tallinnast saadikuid. 1279. aastal kinkis Taani kuningas Rae Patika veski koos maadega Tallinna Jaani seegi hospidalile. Jaani seek oli kuni 13. sajandi teise poole alguseni allutatud kohalikule kõrgemale vaimulikule nõukogule, Tallinna toomkapiitlile, seejärel aga Tallinna raele. Tänu annetuste (enamikus kinnisvarade ja maavalduste) tõttu oli Jaani seek rikas asutus. Seegid omasid ohtrate annetuste tõttu suuri kapitale, mis laenati välja 6 protsendiga, obligatsioonide kindlustusel. 16. sajandist pärit oleva aruande järele oli seekidele panditud linnas 170 kinnisvara. Ei keelatud laenu ka lühema aja peale – vekslite vastu, nagu tänapäeva pangadki. Jaani seegi piirkond oli Kivisilla eeslinnana siiski üks vanemaid asustusalasid väljaspool Tallinna ringmüüri. Tallinna Jaani seek jäi keskajal linnast välja, Viru väravate juurest lõuna poole suunduva tee lähedusse.