Nõiahaamer
"Malleus Maleficarum", pealkiri enamasti tõlgitud kui "Nõiahaamer", on 1487. aastal ilmunud, tuntuim ja põhjalikuim nõiakunsti kohta kirjutatud traktaat, mis käsitleb nõiakunsti teoloogilisest vaatenurgast ja annab võimudele juhtnööre nõidade avastamiseks, uurimiseks ja karistamiseks. Raamatu autor oli dominikaani munk ja inkvisiitor Heinrich Kramer (kasutas raamatus oma ladinapärast nime Henricus Institoris). Alates 1519. aastast on teose kaasautoriks peetud munk Jakob Sprengerit, kes oli selleks ajaks 24 aastat surnud, kuid Sprengeri osaluse on mitmed ajaloolased hiljem kahtluse alla seatud. Raamat esmailmus Speyeri linnas Saksamaal ja oli ligi 200 aastat Euroopas bestseller, ilmudes 1486.–1600. aastal 28 väljaandena ja jäädes müüginumbritelt alla ainult Piiblile. Teoses võrdsustatakse nõiakunsti ketserlusega, mis oli tollal illegaalne. Nõiakunstiga seotud juhtumite uurimisel soovitatakse muuhulgas tunnistuste kogumisel kasutada piinamist ning efektiivseimaks viisiks nõidade vastu võitlemisel peetakse surmanuhtlust. Teost kasutasid käsiraamatuna nii katoliiklikud, protestantlikud kui ka sekulaarsed kohtud. Inkvisitsioon ise keeldus raamatule heakskiitu andmast. Kölni Ülikooli teoloogia teaduskonna arvates ei olnud teos kooskõlas katoliikliku demonoloogia doktriinidega, samuti taunisid nad teost ebaeetiliste ja illegaalsete protseduuride soovitamise pärast.