Plaueni Pauluse kirik
Plaueni Pauluse kirik on kirik Saksamaal Plauenis. Kirik pühitseti 29. novembril 1897. Mõte ehitada Plauenisse kolmas kirik kerkis päevakorda 1881. aastal. Aeganõudvad läbirääkimised linnakoguduse ja kiriku eestseisuse vahel lükkasid uue kiriku ehituse algust aina edasi. 1891. aastal võitis arhitektuurikonkursi Leipzigi arhitekt Georg Weidenbach. Uut hoogu andis ehitusele praost (Superintendent) Lieschke, kes pärast ametisse astumist 1892. aastal jagas Saksimaa suurima kihelkonna Plauenis kolmeks iseseisvaks (Jaani, Lutheri ja Pauluse) koguduseks. Aastal 1893 andis linnakoguduse nõukogu Pauluse kogudusele üle suure krundi ja 1894 kiideti lõplikult heaks kiriku ehitusplaanid. Pärast kahekuulist ettevalmistustööd pandi kirikule nurgakivi 17. juunil 1895 ja 26. augustil 1896 peeti sarikapidu. 30. novembril 1895 pühitseti kolm terasest kella. Neljas kell annetati 8. juulil 1897 ja b-moll kolmkõlast b-moll septakord. Kõik neli kella on valatud Bochumis ja kannavad tsitaate Pauluse kirjadest (vt tabelit!). Orel ehitati Jehmlichi töökojas. Kuni 1918. aastani oli kirik ühtlasi Saksi armee 134. jalaväe rügemendi Garnisoni kirikuks. Esimese maailmasõja ajal konfiskeeriti oreli 59 tinavilet sõjaväe tarbeks. Alles 1921. aastal õnnestus puuduvad viled asendada. Pauluse kirik asub raudteejaama kvartalis, mille purustused olid teise maailmasõja ajal Plauenis kõige suuremad (kvartal hävis 90% ulatuses). Pikka aega pääses kirik pommirünnakutest, alles kolmeteistkümnendal rünnakul 10. aprillil 1945 sai kirik briti õhuväe rünnaku käigus purustusi ning süttis põlema. Kiriku katus põles täielikult, tornikiiver varises kokku pärast pikka põlemist. Purunesid kõik aknad, siseruum sai märkimisväärseid kahjustusi ja orel tuli välja vahetada. Pääsesid vaid altar ja kantsel. Alles 1946 oli võimalik asuda kiriku taastamisele. Taastatud kirik pühitseti sisse aastal 1957.