Sotsiaalne ettevõte
Sotsiaalseks ettevõtteks nimetatakse organisatsioone ja ettevõtteid, mis on oma tegevuse eesmärgina määratlenud lisaks tulu teenimisele veel altruistlikult oma töötajate või klientide heaolu, ühiskondlike ja/või keskkonnaprobleemidega tegelemise ning nende jätkusuutlikkuse edendamise. Euroopa ja angloameerika riikides varieerub arusaam sellest, mis asi on sotsiaalne ettevõte suuresti, muudes kultuuriruumides neid ei eristata või siis piirdub üksnes religioossete heategevuslike organisatsioonidega. Sotsiaalne ettevõte tekkis ja arenes esmajoones angloameerika kultuuriruumis, kus valitsusinstitutsioonid reeglina sotsiaalsete küsimustega ei tegelenud, kuid turumajanduslik tegevus oli vaba. Kuna ettevõtjad (näiteks Robert Owen 1771–1858 ja Titus Salt 1803–1876 Inglismaal ning Josiah Warren 1798–1874, Henry Ford 1863–1947 Ameerika Ühendriikides) kogesid industriaalse revolutsiooni käigus, et nende töötajate halvad elutingimused ja toimetulekuraskused kahjustavad nende ettevõtte tegevuse tulemuslikkust, siis otsustasid nad ise lahendada probleemi parandades töötajate töötingimusi, ehitada neile tervislike elutingimustega elamuid ning luues kaubandus- ja meelelahutusettevõtteid, mis innustasid neid tulu teenima. Kuna Mandri Euroopas tegeles hädasolijate abistamisega esmalt katoliikliku kiriku heategevuslikud asutused ja hiljem ilmalikud hoolekandeasutused, siis seal piirdus sotsiaalne ettevõtlus valdavalt ühistutega. Sotsiaalse ettevõtte mõiste tuli kasutusele 1975. aastal Dholakiate uurimistöös, milles ta üritas eristada ühistegevuslikku ettevõtlust, riigi majandustegevusest ja eraettevõtjate majandustegevusest.