Uralvagonzavod
Uralvagonzavod on Nõukogude Liidu ja Venemaa korporatsioon, mis tegeleb sõjavarustuse, teedeehitusmasinate, raudteevagunite arendamise ja tootmisega. Korporatsiooni kuuluvad uurimisinstituudid, konstrueerimisbürood ja tootmisettevõtted. Emaettevõte asub Sverdlovski oblastis Nižni Tagilis. Uralvagonzavod ehitati esimese viisaastakuplaani (1931–1936) aastatel Uurali-Kuzbassi kivisöe-metallurgiakompleksi lahutamatu osana. 11. oktoobril 1936 tulid ettevõtte konveierilt esimesed rasked raudtee kaubavagunid. Ettevõte tootis sõjaeelse mittetäieliku viisaastaku jooksul kokku 35,5 tuhat raudteevagunit. Suure Isamaasõja (1941–1945) aastatel mängis Uralvagonzavod ainulaadset rolli. 1941. aastal ühines Harkovi veduritehas Nižni Tagilis asuva Uralvagonzavodiga, moodustades Kominterni-nimelise Uurali tankitehase nr 183 (vene keeles Уральский танковый завод № 183 им. Коминтерна, Уральский вагоностроительный завод имени И.В. Сталина). Sellest sai maailma suurim tankitehas ja ka üks Venemaa suurimaid sõjatehaseid. Iga päev saatis see konveieritelt rindele ešelonitäie T-34 tanke. Kokku toodeti neid sõja-aastatel 35 tuhat. 1941. aasta augustis loodi riikliku kaitsekomitee otsusega Uralvagonzavodi ja 12 evakueeritud ettevõtte baasil Uurali tankitehas nr 183. 2 kuuga ehitati tootmine ümber sõjaliseks tootmiseks. Peaaegu iga kolmas lahingutes osalenud tank tuli Uurali tankitehasest. Sõja ajal oli Uralvagonzavodi tehaseplatsil kuni 25 tuhat tanki. Seda oli rohkem kui kõigis Saksamaa tehastes (23 tuhat tanki) kokku. Panuse eest võistkondlikule võidunumbrile pälvis Uralvagonzavodi tehas Tööpunalipu ordeni (1942), Punalipu ordeni (1943), Lenini ordeni (1944) ja I maailmasõja astme orden (1945). Tehase loomise ja tootmise korraldamise eest pälvis Uralvagonzavod Lenini ordeni (1970) ja Oktoobrirevolutsiooni ordeni (1976). Pärast sõda võttis A. Morozov endaga kaasa ka konstruktorite meeskonna tuumiku. Ülejäänud Nižni Tagili projekteerimisbüroo ülesandeks oli tagada, et tootmises kasutataks T-34, T-44 ja T-54 jooniseid (tanki T-54 ehitati paljudes tehastes, sealhulgas Poolas, Hiinas, ja Tšehhoslovakkias, mis olid originaalidega identsed). Samuti tuli bürool täiustada ja moderniseerida tanki T-54. Alates 1941. aastast on Uralvagonzavodis toodetud umbes 100 tuhat ühikut soomusmasinaid ja see on tankide absoluutne maailmarekord. 1946. aasta märtsis jätkas Uralvagonzavod jällegi kaubavagunite tootmist. Raudteevagunite ehituse Uurali projekteerimisosakond on kaubavagunite ehituse eesotsas nii veermiku kui ka automaatsidurite osas. Kõik kaubavaguneid valmistavad tehased töötavad selle organisatsiooni dokumentatsiooni järgi. Projekteerimisosakonna spetsialistid on välja töötanud märkimisväärse nimekirja kaubavagunite, veoautode, automaatsidurite ja piduriseadmete projektidest. Selles nimekirjas on 40 erineva konstruktsiooni ja kandevõimega 4-teljeliste gondelvagunite mudelit, 12 8-teljeliste täismetallist gondelvagunite mudelit, 5 6-teljeliste gondelvagunite mudelit, mitut kastiga autode, tankide ja tasapinnaliste autode mudelit. 12. septembril 1963 nimetati tehas ümber, saades tagasi F. E. Dzeržinski nime kandvaks Uurali vagunitehaseks (Уральский вагоностроительный завод имени Ф. Э. Дзержинского). 1950. aastate alguses hakkas ettevõte täitma kosmoseteenistuse tellimusi, sealhulgas orbitaalsõidukite Vostok, Voshod, Proton ja kosmosesüstiku Energija-Buran seadmete projekteerimine ja tootmine. Tsisternostroenie sai alguse krüogeense tootmise ühendusega (loodud 1954. aastal). Uralvagonzavod on andnud olulise panuse tehiskaaslaste (alates esimesest tehiskaaslasest 4. oktoobril 1957) orbitaalsõidukite ja mehitatud orbitaalsõidukite, korduvkasutatava kosmosesüsteemi Energija-Buran süsteemide ja seadmete väljatöötamisse ja tootmisesse ning osalenud ka rahvusvahelises programmis "Marine start". 1974. aastal veeres koosteliinilt maha viimane puitvoodriga vagun. Alates 12. aprillist 1984 kannab tehas nime Uralvagonzavod. Tänapäeval toodab Uralvagonzavod kaubavaguneid, T-90 ja T-14 lahingutanke ning kokku umbes 200 erinevat toodet.