Rööprähklemine
Rööprähklemine on inimese tähelepanu jagamine mitme ülesande või tegevuse vahel, näiteks autojuhtimise ja telefoniga rääkimise vahel. Rööprähklemine võib viia ajaraiskamiseni, kuna inimese mõistus peab vahelduma mitme erineva konteksti vahel, ning tähelepanu puudujäägi tõttu võivad tegevuses tekkida vead. 1960. aastatest saati on teadlased korraldanud eksperimente, et mõista rööprähklemise olemust ja selle limiite inimestes. Kõige lihtsamat laadi eksperimendid selles valdkonnas põhinevad niinimetatud psühholoogilise refraktaarse perioodi mõjul. Sellistes eksperimentides antakse inimesele käsk vastata õigesti kahele erinevale stiimulile, mis esitatakse ajaliselt lähestikku. Üldiselt leiavad sellised eksperimendid, et teisele stiimulile reageeritakse aeglasemalt. Teadlased on pikemat aega tõdenud, et mingit laadi pudelikaela efekt ei luba ajul tegeleda kummagi ülesande teatud aspektide kallal samaaegselt. Pudelikaela efekt viitab sellele, et kuna inimesel on vaid piiratud kogus tähelepanulist ressurssi, säilitab aju vaid kõige tähtsama teabe. Mitmed teadlased usuvad, et tunnetuslik funktsioon, mis kõige enam rööprähklemise all kannatab, on tegevuskäikude planeerimine ja informatsiooni mälust kättesaamine. Psühhiaater Edward M. Hallowell on rööprähklemist kirjeldanud kui "müütilist tegevust, milles inimesed usuvad, et nad suudavad teha samaaegselt kahte või enamat tegevust, justkui need oleksid üks ja sama." Richard E. Mayer leidis, et uue informatsiooni selgeks õppimine rööprähklemise ajal on raske või isegi võimatu.[viide?] Reynol Junco leidis oma uuringus, et rööprähklevate üliõpilaste õpitulemused sageli halvenesid. 2008. aastal väideti, et USA ettevõtted kaotavad igal aastal rööprähklemise tõttu hinnanguliselt 650 miljardit dollarit.