Epidoot
Epidoot on monokliinne silikaatne epidoodi rühma kuuluv mineraal. Epidoodi idealiseeritud keemiline valem on Ca2(Fe3+,Al)(Al2O)(OH)(Si2O7)(SiO4). Valemist nähtub, et kristallstruktuuris toimuvad mitmesugused asendumised. Et asenduvate ioonide valentsid on 2 või 3, siis toimub tavaliselt ühe ioonidepaari asendumine teisega, et säiliks neutraalne kogusumma. Epidoodikristallide omadused sõltuvad suurel määral raua sisaldusest mineraalis. Tüüpiliselt leidub epidooti kiltates ja marmoris, tegemist on sagedase mineraaliga, mis on siiski enamasti aktsessoorne. Kuigi tüüpiliselt esineb seda mineraali moondekivimites, võib seda ette tulla ka moondeprotsessides osalenud tardkivimites, kus vee ja kuumuse mõjul võivad epidoodiks muunduda nii päevakivid, vilgud, pürokseenid, amfiboolid kui ka granaadid. Epidoot on põhimineraal epidosiidi koostises. Brasiilia ja Austria epidoodikristalle on kasutatud ka vääriskividena. Lisaks neile paikadele leidub epidooti veel arvukates teisteski paikades (teada on üle 7500 leiukoha). Meile lähedasemad esinemiskohad on Soome ja Leedu. Mineraal eristati esimest korda 1782. aastal Le Bourg-d’Oisansis, aga hiljem peeti seda eksituseks ning epidooti turmaliiniks. Mineraali nimetas 1801. aastal nii René-Just Haüy, kes selle ka mineraalina defineeris. Le Bourg-d’Oisansison ka mineraali tüüpesinemispaik. Mineraali nimetus tuleneb kreekakeelsest sõnast epidosis (επίδοσις), mis tähendab lisamist. Põhjuseks on epidoodikristallidele tüüpiline ebavõrdne külgede pikkus. Vahel nimetatakse eksikombel punaseid epidoodikristalle piemontiidiks, kuna need on piemontiidikristallidest palju sagedasemad.