Austraalia karjakoer
Austraalia karjakoer on koeratõug, mis loodi 19. sajandil Austraalias veiste ajamiseks. Tõu eellased aretas Uus-Lõuna-Walesis elav farmer Thomas Hall, kes ristas oma vanemate kodumaakonnast Northumberlandist pärit karjakoeri dingodega, keda ta oli taltsutanud. Neid koeri tunti Hallsi heeleritena. Pärast Halli surma aastal 1870 levisid tema koerad pereringist laiemasse avalikkusesse ning neist aretati kaks tänapäeval tuntud tõugu: austraalia karjakoer ja austraalia tömbisabaline karjakoer. Austraalia karjakoer on keskmise suurusega lühikarvaline koer, keda esineb kahes põhivärvis. Tema karvastikus on valge põhivärvuse seas suhteliselt ühtlaselt jaotunud pruunid või mustad karvad, mis jätab mulje n-ö punasest või sinisest koerast. Tulenevalt tema kombest karjaajamisel veiseid kannast näksata kutsutakse teda ka heeleriks (heeler – inglise keeles kannustaja). Nagu ka teised karjakoerad, on austraalia karjakoer väga energiline, kiire taibu ja iseseisva mõtlemisega. Ta on kergesti treenitav, eriti kui seda teha koera jaoks huvitaval ning väljakutseid pakkuval moel. Algselt aretati seda tõugu karja ajama hammustamise abil ja nii võib ta kannast näksata jooksvaid lapsi. Ta kiindub tugevasti oma omanikesse ja võib olla väga kaitsva käitumisega. Karva hooldamiseks piisab harjamisest. Enamlevinud terviseprobleemid on kurtus ja progresseeruv pimedus (mõlemad pärilikud haigused) ning õnnetusjuhtumitest tulenevad vigastused. Muus osas on see tõug võrdlemisi terve, elades keskmiselt 12–14-aastaseks. Tänapäeval kasutatakse austraalia karjakoeri palju rohkematel aladel kui vaid karjaajamine, näiteks koerasportides ja juhtkoertena.