Elektrivälja tugevus
Elektrivälja tugevus ehk elektriväljatugevus on füüsikaline suurus, mis väljendab elektrivälja võimet avaldada väljapunkti asetatud elektrilaengule jõudu. Elektrivälja tugevus E {\displaystyle E} võrdub antud väljapunkti asetatud proovilaengule mõjuva jõu ja selle laengu jagatisega: E = F q {\displaystyle E={\frac {F}{q}}} , kus F {\displaystyle F} on proovilaengule mõjuv jõud ja q {\displaystyle q} proovilaengu elektrilaeng. Kuna jõud on vektoriaalne (suunaga) suurus, siis kirjutatakse sama seos harilikult vektorkujul: E → = F → q {\displaystyle {\vec {E}}={\frac {\vec {F}}{q}}\,} . Elektrivälja tugevuse mõõtühik SI-süsteemis on volt meetri kohta (V/m), mis tuletub jõu ühiku njuuton (N) ja laengu ühiku kulon (C) jagatisest: N C = J C   m = W   s A   s   m = V   A   s A   s   m = V m {\displaystyle \mathrm {{\frac {N}{C}}={\frac {J}{C\ m}}={\frac {W\ s}{A\ s\ m}}={\frac {V\ A\ s}{A\ s\ m}}={\frac {V}{m}}} } . 1 njuuton kuloni kohta on sellise elektrivälja tugevus, milles punktlaengule suurusega 1 C mõjub jõud 1 N.