Katk Põhjasõja ajal
Põhjasõja ajal kannatas enamik Baltimaade ja Kesk-Euroopa idaosa linnade ja alade elanikke katkupuhangu all. Katku kõrghetk oli 1708–1712. See epideemia oli arvatavasti osa Kesk-Aasiast Vahemere piirkonda levinud pandeemiast. Üsna suure tõenäosusega levis katk Konstantinoopolist Poola lõunaosas asuvasse linna Pińczów, kus katk tuvastati esmakordselt Rootsi sõjaväehaiglas 1702. aastal. Katk hakkas sellest ajast alates levima mööda kaubandus-, reisi- ja sõjaväeteid kuni jõudis 1709. aastal Preisimaa Balti rannikuni. 1711. aastaks oli kogu Läänemere ümbruse elanikud katku haigestunud. Hamburgi jõudis katk 1712. aastal.  Katk sai alguse 1703. aastal Ungarist, 1705. aastaks oli katk levinud Poolasse, 1706. aastal Preisimaale, aastail 1708–1710 Leedusse.