Deira
Deira (vanainglise: Derenrice või Dere) oli kuningriik Põhja-Inglismaal, mis kujunes arvatavasti siis, kui anglitest sõdalased vallutasid 5. sajandi kolmandal veerandil Derwenti oru. See ulatus Humberi estuaarist Teesi jõeni ja merest Vale of Yorki lääneservani. See oli lõunapoolsem Deira ja Bernicia kuningriikidest, mis hiljem Northumbria kuningriigi moodustamiseks ühendati. Kuningriigi nimi on briti päritolu, võib-olla sõnast Deifr, mis tähendab "veed", või sõnast Daru, mis tähendab "tamm", millisel juhul peaks see tähendama "Derwenti inimesed", tuletuse leiab ka Maltoni ladina nimest Derventio. Durhami Simeoni järgi (kirjutas 12. sajandi algul) ulatus see Humberi estuaarist Tyne'i jõeni, kuid maa Teesi jõest põhjas oli mahajäetud. Pärast seda, kui brittide kuningriik, mille keskus oli Eboracum (Ebrauc), võeti kuningas Edwini poolt ära, sai Eboracum selle pealinnaks ja anglite poolt nimeks Eoforwic ("metskuldi koht"). Enne seda näib, et pealinn oli Pocklingtonis või selle lähedal. Esimene ürikutest leitav Deira anglist kuningas oli Ælla, kes õitses 6. sajandi lõpul pärast riigi vallutamist brittidelt aastal 581. Pärast tema surma oli Deira Bernicia kuninga Æthelfrith'i alam, kes ühendas kaks kuningriiki Northumbriaks. Æthelfrith valitses kuni Ælla poja Edwini tulemiseni aastal 616 või 617, kes valitses samuti mõlemat kuningriiki aastani 633. Osric, Edwini nõbu, valitses Deirat pärast Edwinit, kuid tema poeg Oswine tapeti Oswiu poolt aastal 651. Mõni aasta hiljem valitses Deirat Oswaldi poeg Œthelwald. Beda kirjutas Deirast oma Historia Ecclesiasticas (lõpetatud aastal 731).