Dünamünde klooster
Dünamünde klooster (ladina keeles Monasterium Dunemundensis, läti keeles Daugavgrīvas klosteris) oli keskaegne tsistertslaste mungaklooster Daugava jõe suudmes, 2,5 kilomeetrit jõe suudmest eemal. Piiskop Alberti ajal rajati sinna Daugava suudmesse klooster (lätipäraselt Daugavgrīva klooster), mille esimeseks abtiks oli hilisem Lihula piiskop Theoderich. Kloostri rajamise eesmärgiks oli tagada ristisõdijatele varustusbaas. Lisaks toimis see kindlusena, kaitstes Riia linna merelt tulevate rünnakute eest. Esimest korda mainitakse kloostri ehitamist aastal 1202, viimast korda mainitakse sealseid ehitustöid aastal 1208. Kloostri täpne valmimisaeg ei ole aga teada. Kloostri hoone rajati Daugava jõe äärsele kõrgemale kohale, mida kutsuti Püha Nikolause mäeks (Mons S. Nicolai), seetõttu oli kloostri kaitsepühakuks Püha Nikolaus. Klooster rajati algusest peale kindluskloostrina. Dünamünde kloostri emaklooster oli Vestfaalis asuv Morimondi tsistertslaste klooster. Kloostrile kuulusid strateegiliselt tähtsad maavaldused, mis paiknesid Daugava suudmealal jõe mõlemal kaldal, põhiliselt praeguse Riia linna territooriumil. Kloostri maadel paiknesid sellised Riia asumid, nagu Vecdaugava, Vecmīlgrāvis, Vecāķi, Trīsciems, Mangaļsala, Daugavgrīva, Bolderāja, Kleisti ja Rītabuļļi. Lisaks kuulus kloostrile veel maid Carnikava piirkonnas. Kloostrile annetati maid ka kaugematelt aladelt, nii näiteks kuulus kloostrile veidi maad Temnitzquellis Saksamaal.