Jeju ülestõus
Jeju ülestõus (Lõuna-Koreas Jeju 3. aprilli vahejuhtum, korea keeles 제주 4·3 사건) oli Jeju saarel aprillist 1948 maini 1949 toimunud mäss. Korea lõhenemisele vastu olnud jejulased olid üldstreigil olnud 1947. aastast. Vastu oldi sellele, et Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Ajutine Korea Asjade Komisjon (UNTCOK) tahtis korraldada valimisi vaid Ameerika Ühendriikide armee kontrolli all olnud aladel. Lõuna-Korea Töölispartei ja selle toetajad alustasid täiemahulist ülestõusu aprillis 1948, hakates politseinikele rünnakuid korraldama. Kirde Noorteliiga mobiliseerus mässulisi maha suruma. President Syngman Rhee valitsus eskaleeris augustist mässu veelgi. Novembris kuulutati välja kaitseseisukord ning märtsis 1949 kuulutati Jeju maa-asulates välja mässuliste "hävituskampaania", mis kestis kaks kuud. Kui juunis 1950 algas Korea sõda, tappis valitsus veel tagantjärele mitmeid Jeju mässu veterane ja kahtlustatavaid dissidente, kogu sündmustikust vaikiti riigis tsensuuri abil mitmeid aastakümneid. Jeju ülestõus on märkimisväärne selle vägivaldsuse poolest; hukkus 14 000 – 30 000 inimest (10% Jeju rahvastikust) ning 40 000 põgenes Jaapanisse. Koledusi ja sõjakuritegusid saatsid korda mõlemad vaenupooled, ajaloolaste hinnangul olid eriti jõhkrad valitsusvägede meetodid ning selle tulemusel laienes mäss Jejult Yeosu-Suncheoni ülestõusu näol ka Lõuna-Jeolla provintsi. Mitmed ajaloolased ja akadeemikud, mh sõjaajaloolane Allan R. Millett, peavad Jeju ülestõusu Korea sõja tõeliseks alguseks. Aastal 2006, pea 60 aastat pärast Jeju sündmusi, vabandas Lõuna-Korea valitsus ametlikult juhtunu pärast ning lubas maksta reparatsioone. Aastal 2019 vabandasid esmakordselt ka kaitseministeerium ja politseiamet.