Tšerkessia
Tšerkessia oli riik ja ajalooline piirkond Põhja-Kaukaasias, Musta mere kirdekaldal. Vene Keisririik vallutas selle Vene-Tšerkessi sõja (1763–1864) ajal, pärast mida 90% Tšerkessia elanikest pagendati piirkonnast või tapeti tšerkesside genotsiidi käigus. Keskajal valitses Tšerkessiat nominaalselt valitud suurvürst, kuid vürstiriigid ja hõimud olid väga suure autonoomsusega. 18.-19. sajandil hakkas kujunema keskvalitsus. Tšerkessid domineerisid varakeskajal ja antiikajal ka Kubani jõe põhjaosas, kuid Mongoli impeeriumi, Kuldhordi ja Krimmi khaaniriigi rüüsteretkede tõttu tõmbusid nad Kubanist lõunasse ja nende vähendatud piirid ulatusid Tamani poolsaarest Põhja-Osseetiani. Keskajal alistasid tšerkessid naabruses asuvad karatšaid, balkaarid ja osseedid. Õiguslikult ja rahvusvaheliselt nägi 1739. aasta Belgradi leping Austria ja Türgi vahel ette Ida-Tšerkassia (Kabarda) iseseisvuse tunnustamise. Seda tunnustasid nii Vene impeerium kui ka Osmanite impeerium ning tolleaegsed suurriigid olid lepingu tunnistajaks. Ajavahemikul 1814–1815 toimunud Viini kongress nägi ette ka Tšerkessia iseseisvuse tunnustamist. 1837. aastal saatsid tšerkesside juhid Euroopa riikidele kirju, milles taotlesid iseseisvuse seaduslikku tunnustamist. Pärast seda tunnustas Ühendkuningriik Tšerkessiat. Kuid Vene-Tšerkessi sõja ajal ei tunnustanud Vene impeerium Tšerkessiat iseseisva piirkonnana ja käsitles seda kui mässuliste okupatsiooni all olevat Venemaa maad, vaatamata sellele, et tal ei olnud piirkonna üle kontrolli ega omandit. Vene kindralid viitasid tšerkessidele mitte nende etnilise nimega, vaid kui "mägilased", "bandiidid" ja "mäesaast". Kuigi Tšerkessia on tšerkesside algne kodumaa, elab enamik tšerkessidest pärast tšerkesside genotsiidi paguluses.