Saaremaa mäss
Saaremaa mäss (ka Saaremaa ülestõus) oli Eesti Vabariigi valitsuse ja baltisaksa mõisnike vastu suunatud relvastatud vastuhakk Saare maakonnas 16.–21. veebruaril 1919. Esimene maailmasõda ja Saksa okupatsioon tekitasid Saaremaal raske majandusliku olukorra. Kui piirkond läks sõja järel Eesti Vabariigi koosseisu, siis lootis kohalik maapuuduses talurahvas, et uus valitsus annab neile vaesuse ja toidunappuse leevendamiseks mõisnike maid. Eesti valitsuse otsus maareformi arutamine Asutava Kogu kokkukutsumiseni edasi lükata, elanikelt vilja rekvireerimised ja mitmed teised võimude sammud tekitasid saarlastes pettumuse ja ettekujutuse, et valitsus Tallinnas on mõisnikesõbralik ja selle peale loota ei saa. Valitsuse- ja mõisnikevastase meeleolu levimisele aitasid kaasa kohalikud enamlusmeelsed inimesed. Enamlaste endi rolli kohta mässu puhkemises on avaldatud vastandlikke seisukohti. Saaremaa vastuhaku otseseks ajendiks sai valitsuse ebapopulaarne otsus sunniviisilise mobilisatsiooniga Saaremaa mehi värvata, et neid Nõukogude Venemaaga sõdivasse Eesti sõjaväkke saata. Mässuõhutajad tapsid 16. veebruaril 1919 Kuivastusse kogunenud kutsealuseid mandrile saatma tulnud kolm valitsuse esindajat ja hakkasid ellu viima päev varem paika pandud vastuhaku kava, mille eesmärgiks oli Kuressaare vallutamine, mõisnike tapmine ja nende maa rahvale jagamine. Kuressaare poole edasi liikuma asunud väe suurendamiseks korraldasid vastuhaku eestvedajad valdades omapoolse mobilisatsiooni. Mässulised tapsid järgnevatel päevadel veel 20 inimest, neist 19 tsiviilisikut (peamiselt mõisnikud ja nende pereliikmed). 17. veebruaril tegi Kuressaarest saadetud valitsuse väeüksus katse mässulisi peatada, kuid pärast lahingut Laimjalas taandus see tagasi linna. Vastuhakkajate grupid jõudsid 18. veebruari õhtuks Kuressaare lähedale Upa külla, kus seati sisse staap ja jäädi linna ründamiseks lisavägede ja -laskemoona saabumist ootama. Kuna mässu eestvedajatel side tagalaga puudus, ei teadnud nad, et sama päeva hommikul oli Muhusse jõudnud mandrilt saadetud Eesti valitsusvägede eriüksus (karistussalk). 19. veebruari õhtuks saavutasid valitsusväed kontrolli kogu Muhu saare üle ja 20. veebruaril tungisid nad edasi Saaremaale. 21. veebruaril võitsid kuulipildujatega varustatud valitsusväed ootamatu rünnakuga umbes tuhandemehelist linna lähedale kogunenud mässuliste põhijõudu Upa ja Vaivere külas, mille järel ülejäänud vastuhakus osalenud laiali läksid. Järgnevatel päevadel hakkasid mandrilt saabunud valitsusväed mässus osalemises kahtlustatavaid arreteerima ja karistussalga ülema Jaan Klaari organiseeritud sõjaväekohtu kätte viima. Süüdimõistetutele määrati nii surmanuhtlusi, sunnitööd, vanglakaristusi kui ihunuhtlust. Osa inimesi hukati ka kohtuväliselt. Eesti valitsusvägede ja sõjaväljakohtu tegutsemisviisile Saaremaa mässu järel on tehtud mitmesuguseid etteheiteid. Samal ajal viidi lõpule Saaremaa meeste mobilisatsioon Eesti sõjaväkke. Mässu mõjul muutis valitsus oma agraarpoliitikat ja astus samme mõisamaade talurahvale jagamiseks.