Branisłaŭ Taraškievič
Branisłaŭ Taraškievič (valgevene kirillitsas Браніслаў Адамавіч Тарашкевіч, poola keeles Bronisław Taraszkiewicz; 20. jaanuar 1892 Mačiuliškės, Vilniuse kubermang (tänapäeval Leedu) – 29. november 1938 Minsk) oli valgevene ühiskonnategelane, keeleteadlane, tõlkija ja publitsist. Branisłaŭ Taraškievič oli pärit talupoja perekonnast. 1911. aastal lõpetas ta Vilnos gümnaasiumi ja 1916. aastal Peterburi Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna keeleteaduse erialal. Ülikooli lõpetamise järel töötas ta samas vene keele ja kirjanduse kateedris. Alates 1918. aasta sügisest elas ta Valgevenes ja Leedus. 1918. aastal avaldas ta Vilniuses "Valgevene keele grammatika koolidele" ("Беларуская граматыка для школ"), millest anti hiljem välja kuus kordustrükki. Sellel raamatul põhineb valgevene klassikaline ortograafia ehk taraškievica, mis oli Valgevene NSV-s kasutusel kuni 1933. aastani. Tänapäeval kasutavad taraškievica't välismaal elavad valgevenelased ja osalt ka rahvuslikult meelestatud inimesed Valgevenes. Ta oli üks Valgevene Rahvuskomitee ja Üle-Valgevenemaalise Kongressi organisaatoreid. Ta oli ka mitmel olulisel ametikohal lühikest aega eksisteerinud Valgevene Rahvavabariigis. Aastatel 1918–1923 oli ta üks Valgevene Sotsiaaldemokraatliku Partei juhte. 1922. aastal valiti ta Poola Seimi liikmeks. Ta osales Lääne-Valgevenes mitmete vasakpoolsete valgevene organisatsioonide tegevuses, 1925. aasta detsembris astus Lääne-Valgevene Kommunistlikku Parteisse. 1927. aastal mõisteti Taraškievič 12 aastaks vangi, kuid 1930. aastal ta vabastati. 1931. aastal vahistati ta uuesti ja mõisteti 8 aastaks sunnitööle. 6. septembril 1933 vahetati Branisłaŭ Taraškievič Nõukogude-Poola piiril Francišak Alachnoviči vastu. Seejärel töötas ta Moskvas Rahvusvahelises Agraarinstituudis Poola ja Baltikumi osakonna juhatajana. Arreteeriti 6. mail 1937, mõisteti surma 5. jaanuaril 1938 ja lasti maha sama aasta novembri lõpus. 1957. aastal rehabiliteeriti Taraškievič postuumselt.