Septimaania
Septimaania (prantsuse Septimanie; oksitaani Septimània; katalaani Septimània) oli Rooma provintsi Gallia Narbonensise läänepiirkond, mis läks läänegootide kontrolli alla aastal 462, kui Septimaania loovutati nende kuningale Theoderich II-le. Läänegootide alluvuses oli see tuntud lihtsalt kui Gallia või Narbonensis. See kattus jämedalt tänapäeva Prantsuse Languedoc-Roussilloni piirkonnaga. See läks 8. sajandil lühikeseks ajaks Córdoba emiraadile, enne kui selle vallutasid frangid, kes nimetasid selle 9. sajandi lõpul Gootiaks või Gooti margiks (Marca Gothica). Septimaania oli Karolingide impeeriumi ja seejärel Lääne-Frangi riigi mark kuni 13. sajandini, kuigi see oli kultuuriliselt ja poliitiliselt Põhja-Prantsusmaast ja kuninglikust keskvalitsusest eraldi. Piirkond oli Toulouse'i, Provence'i ja Kataloonia mõju all. See oli osa kultuurilisest ja keelelisest piirkonnast nimega Oksitaania, mis langes Albilaste sõdade tulemusel 13. sajandi algul lõpuks Prantsuse kuningate kontrolli alla, pärast mida sai see Prantsuse kubernerid. 13. sajandi lõpust alates sai see tuntuks kui Languedoc ja selle ajalugu on seotud Prantsusmaa ajalooga. Nimi "Septimaania" võib tuleneda osast Béziersi linna Rooma nimest, Colonia Julia Septimanorum Beaterrae, mis omakorda tuleb Rooma VII Leegioni veteranide asustusest linnas. Teine võimalik nimetuletis on viide piirkonna seitsmele linnale (civitates): Béziers, Elne, Agde, Narbonne, Lodève, Maguelone ja Nîmes. Septimaania ulatus jooneni poolel teel Vahemerest Garonne'i jõeni loodes; idas eraldas Rhône selle Provence'ist; ja lõunas moodustasid selle piiri Püreneed.