Hüdrauliline erijuhtivus
Hüdrauliline erijuhtivus ( k {\displaystyle k} ; k g m × s × M P a {\displaystyle {\tfrac {kg}{m\times s\times MPa}}} , m m o l m × s × k P a {\displaystyle {\tfrac {mmol}{m\times s\times kPa}}} ) iseloomustab juhtkudede (siin ksüleem) kui poorse materjali veejuhtevõimet. See on võrdeline kindla pikkuse ja ristlõike pindalaga ksüleemilõiku läbiva vee vooluhulga ja voolu tekitava rõhugradiendi ( d P d x {\displaystyle {\tfrac {dP}{dx}}} , M P a m {\displaystyle {\tfrac {MPa}{m}}} ) suhtega. Seega on k {\displaystyle k} leitav oksalõigu pikkuse ( L {\displaystyle L} , m) ja vastava hüdraulilise juhtivuse ( K {\displaystyle K} ) korrutamise teel, jagatud ristlõike pindalaga ( A s {\displaystyle A_{s}} ): k = K L A s {\displaystyle k={\frac {KL}{A_{s}}}} Mida suurem on hüdrauliline erijuhtivus, seda väiksem on tema pöörväärtus – eritakistus ( r {\displaystyle r} ). Praktikas arvutatakse k {\displaystyle k} enamasti vastavalt järgmisele valemile: k = Q L η A s Δ Ψ {\displaystyle k={\frac {QL\eta }{A_{s}\Delta \Psi }}} kus k {\displaystyle k} on hüdrauliline erijuhtivus ( m 2 {\displaystyle m^{2}} ), L {\displaystyle L} – transporditee pikkus ( m {\displaystyle m} ) ja A s {\displaystyle A_{s}} – maltspuidu ristlõikepindala ( m 2 {\displaystyle m^{2}} ), Δ Ψ {\displaystyle \Delta \Psi } – veepotentsiaalide vahe ( P a {\displaystyle Pa} ) ja η {\displaystyle \eta } – vedeliku dünaamiline viskoossus (ingl. k. dynamic viscosity; P a × s {\displaystyle Pa\times s} ).