Carl Eduard von Liphart
Carl Eduard von Liphart (16. mai 1808 Vana-Kuuste – 15. veebruar 1891 Firenze) oli baltisaksa arstiteadlane, kunstiteadlane ja -kollektsionäär. Ta oli üks Carl Gotthard von Lipharti ja Annette von Loewenwolde kolmest lapsest. Isa pidas ülal keelpillikvartetti, mida juhtis Ferdinand David. 1836 lahkus David Leipzigisse, et töötada koos Mendelssohniga, aga tuli hiljem Eestisse tagasi, et abielluda Carl Eduardi õe Sophiega. Carl Eduard von Liphardt veetis oma lapsepõlve ja õpinguaastad Raadi mõisas. Tartu, Königsbergi kui Berliini ülikoolides arstiteadust õppinud K. E. von Liphart otsustas oma elu pühendada kunstile ning alustas graafikakogumisega 1830. aastatel. 1839. aastal abiellus ta Kölnis krahvinna Caroline Wilhelmine Bylandt-Rheydtiga. Abielust sirgus neli last, kellest üks oli kuulus kunstnik Ernst Friedrich von Liphart. Elades aastatel 1846–1862 Tartus, edendas Liphart kohalikku kunstielu (näitused, nn "pühapäevaakadeemiad" Raadi mõisas). 1863 kolis K. E. von Liphart Firenzesse, kus elas surmani. Itaalias kujunes Liphartist silmapaistev Itaalia renessansskunsti asjatundja, kelle abi maalide ostmisel kasutasid nii Berliini maaligalerii kui suurvürstinna Maria Nikolajevna. Kunstikogujana sai Liphart kuulsaks oma vanagraafika kollektsiooniga, mille paremik müüdi 1876. aastal Leipzigis oksjonil. Osa sellest esinduslikust graafikakogust jõudis hiljem Tartu Ülikooli kunstimuuseumi. 1847–62 oli ta Baltimaade esimese teadusseltsi Liivimaa sotsieteedi president. Ta oli üks Eesti Looduseuurijate Seltsi asutajaliikmeid ja esimene president 1853–1862, auliige 1862. aastast. Tema poeg Ernst Friedrich vahetas usku, et abielluda katoliiklasega, mispeale isa jättis ta 1873 oma testamendiga pärandusest ilma.