Snegurotška
"Snegurotška" (vene keeles Снегурочка–Весенняя сказка) on Nikolai Rimski-Korsakovi ooper neljas vaatuses proloogiga, mis on kirjutatud aastatel 1880-1881. Ooperi libreto aluseks on Aleksandr Ostrovski samanimeline näidend, mis esietendus 1873. aastal. Ooper "Snegurotška" esietendus Peterburi Maria Teatris 29. jaanuaril 1882 Eduard Napravniku juhatusel. 1898. aastal muutis Rimski-Korsakov ooperit ja see versioon on tuntud ka tänapäeval. See jäi helilooja enda lemmiktööks. Loo teemaks on igaveste loodusjõudude ja reaalsete inimeste vaheline vastasseis. Ooperi tegelased jagunevad kolmeks: müütilised olendid, kellega kaasnevad loodusjõudude ilmingud- Metsavaim (tenor), Pakasetaat (bass, muusikas on kuulda tuisku ja lumesadu), Kevad (metsosopran, saateks kevadised linnuhääled); poolmüütilised: Snegurotška (sopran), karjane Lel (metsosopran) ja tsaar Brendei (tenor); reaalsed tegelased- olustikustseenide kangelased Kupava (sopran) ning kaupmees Mizgir (bariton), saunamees (tenor) ja tema naine (metsosopran). Ooperi nimitegelane Snegurotška on Pakasetaadi ja Kevade lumest tütrena pärinud jaheda iseloomu, kuigi sügaval temas on peidus inimlikkus ja armastus. Saanud emalt kingiks võime armastada, kaotab ta kaitse päikesejumal Jarilo halastamatute kiirte eest ja hukkub üürikeses õnnehetkes. Rimski-Korsakov maalib helidega eheda pildi neiust, kelle südame võidavad järk-järgult armastus ja hingesoojus, tõugates teda vältimatult huku poole. Snegurotška surmaga taastatakse riigis tasakaal inimeste ja looduse vahel ning Jarilo päikesekiired soojendavad taas kõiki.