Arhailine õigus
Arhailine õigus võib eksisteerida nii kirjutatud (ius scriptum) kui ka kirjutamata õigusega (ius non scriptum) samal ajal, kindlat perioodi on raske määrata vahetute õigusallikate puudumise tõttu. Kirjalikud allikad vanade kultuuride kohta põhinevad antiikkirjanike Tacituse ja Caesari üleskirjutistel, kristlike kirjutajate tekstidesl nagu Lex Salica (Frangi kuningaõigus) ning samuti esimestel üleskirjutatud tekstidel Mesopotaamia ja Egiptuse aladelt, mis tutvustasid arhailist õiguslikku mõtlemist. Kui õigus pandi kirja, ei olnud see õiguspraktika vajaduste tõttu, vaid kiriku või valitseja (kuninga) soovil. Kirjalikud allikad võisid tihti olla liiga detailsed (nt Lex Salica), mille tõttu sätestasid need pigem üksikjuhtumite lahendamist. Õiguspraktika ei sõltu kirjalikust vormist, mitmekesiseid norme suudeti sajandeid meeles pidada ja suuliselt edasi anda. Kirjutamata õiguse allikateks on (eri aegadel ja eri kohtades kehtinud) tava ja moraal, mis on mõjutatud konkreetsetest elutingimustest. Arhailine kultuur on säilinud ka tänapäeval, nt suurlinnade äärealadel, kus valitseb sugukondlik kord, primitiivsete loodusrahvaste keskel. Arhailine tähendab esialgset, varajast, algset, algupärast, iseloomustab eelkõige hõimuühiskonda. Arhailised kultuurid võivad saada väga vanaks, kuid jääda ikkagi arhailiseks, neid iseloomustab peaaegu kujuteldamatu stabiilsus. Maailma kultuuride eesmärgiks on olnud pidev areng: muutmine, parandamine, püüdlus olla paremad kui eelkäijad; arhailised kultuurid säilitavad traditsioonilist, hoiavad kinni esiisade pärandist. Progress kui olukorra muutmine, reformid ja revolutsioonid ei ole eesmärgiks. Muutused võivad tingitud olla kokkupuutest kõrgkultuuriga, nt Põhja arhailiste kultuuride kokkupuutel Vahemere-äärsete antiiksete kristlike kultuuridega tekkis õhtumaa. Ajaloos võivad esineda ka vastupidised protsessid, kus kõrgkultuur taasarhaiseerub. Kultuuris osalejatele ei pruugi muutused tuntavad olla, need kajastuvad põlvkondade lõikes. Arhailisi kultuure ei ole korrektne nimetada primitiivseteks, need on sama vormirikkad kui kõrgkultuurid, lihtsalt erinevad arusaamade, elu ja maailma tõlgitsemise poolest. Arhailises kultuuris esinevad samuti keerulised normide ning keele põimikud.