Boriss Vilkitski
Boriss Vilkitski (vene Борис Андреевич Вилькицкий) (22. märts 1885 Pulkovo – 6. märts 1961 Brüssel) oli vene hüdrograaf, geodeet ja Arktika uurija, kontradmiral (Põhjaoblast, 1919). Boriss Vilkitski sündis Andrei Vilkitski peres. 1904. aastal lõpetas ta Merekadetikorpuse, osales Vene-Jaapani sõjas 1904–1905. 1908. aastal lõpetas mereakadeemia. 1908–1912 tegeles hüdrograafiliste uurimistega Läänemeres ja Kaug-Idas. 1913. aasta alguses sai 2. järgu kapten Boriss Vilkitski jäämurdja Taimõr komandöriks ja Põhja-Jäämere hüdrograafiaekspeditsiooni abijuhatajaks. Jäämurdjad Taimõr ja Vaigatš pidid Põhja-Jäämere rannikut ja saari kaardistama ning Põhja mereteel liikumise võimalusi uurima. Pärast ekspeditsiooni juhi I. Sergejevi haigestumist sai Vilkitski juunis 1913 ekspeditsiooni juhiks. 1913. aastal sõideti Vladivostokist Murmanskisse. Retke käigus oli ekspeditsioon sunnitud Kanada Arktikast tulnud paakjää tõttu Taimõri poolsaare põhjaosas suunduma kaugemale merele. Tänu sellele avastas ekspeditsioon Keiser Nikolai II maa (Severnaja Zemlja), Tsareevitš Aleksei saare (Väike-Taimõri) ja Starokadomski saare. Aastatel 1914–1915 läbis ta esimesena Põhja meretee idast läände Vladivostokist Arhangelskini ja avastas Novopašennõi saare (Žohhovi saared). Aastatel 1915–1917 osales ta Esimeses maailmasõjas Läänemerel. Boriss Vilkitski auks on nimetatud: Vilkitski väin, mis eraldab Bolševiku saart Taimõri poolsaarest Vilkitski saared Laptevite meres, mille avastas 1919 Roald Amundseni ekspeditsioon