Reaktiivvõimsus
Reaktiivvõimsus on elektrotehnikas suurus, mis iseloomustab vahelduvvoolu elektriahela elementide vahelist võnkuvat energiavahetust, kui seejuures ei toimu elektrienergia muundamist muud liiki energiaks. Reaktiivvõimsus seondub ahelaelemendi pinge ja voolu vahelise faasinihkega φ {\displaystyle \varphi } . Ühefaasilise vahelduvvooluahela reaktiivvõimsust arvutatakse järgmise valemi järgi: Q = U I sin ⁡ φ . {\displaystyle Q=U\,I\sin \varphi .} Kolmefaasilise vahelduvvooluahela puhul reaktiivvõimsus Q = 3 U I sin ⁡ φ . {\displaystyle Q={\sqrt {3}}\,U\,I\sin \varphi .} Neis valemeis Q {\displaystyle Q\!} ‒ vahelduvvooluahela reaktiivvõimsus (var), U {\displaystyle U\!} ‒ pinge efektiivväärtus (V), I {\displaystyle I\!} ‒ voolutugevuse efektiivväärtus (A). Reaktiivvõimsus iseloomustab harmoonilist energiavahetust elektri- ja magnetvälja tekitavate mahtuvuslike ja induktiivsete ahelaelementide vahel. Kui seejuures on faasinihe positiivne, s.t kui voolu muutus jääb pinge muutusest maha (vool muutub hilinemisega), loetakse element reaktiivvõimsuse tarbijaks, negatiivse faasinihke korral on tegemist reaktiivvõimsuse allikaga. Reaktiivvõimsuse tarbijateks on induktiivsusega ahelaelemendid (nt elektrimootor) ja allikateks mahtuvusega elemendid (peamiselt kondensaatorid). Reaktiivenergiat edasikandev elektrivool tekitab ülekandeliinides lisakadusid, seepärast võetakse meetmeid selle tarbimist vähendada (reaktiivvõimsust kompenseerida), näiteks elektritarviti juures reaktiivvõimsuse allika abil.