Anglosaksi Inglismaa
Anglosaksi Inglismaa viitab Suurbritannia osa Inglismaa ajalooperioodile, mis kestis Rooma-järgsest Britanniast pärast okupatsiooni lõppu ja anglosaksi kuningriikide loomist 5. sajandil kuni Normanni vallutuseni Inglismaal aastal 1066 William Vallutaja poolt. "Anglosaksid" on üldine mõiste, mis viitab germaanlastele, kes tulid Britanniasse 5. ja 6. sajandil, sealhulgas anglid, saksid, friisid ja jüüdid. Mõiste viitab ka sel ajal Inglismaal räägitud keelele, mida nüüd kutsutakse vanainglise keeleks, ja ajastu kultuurile, mis on pikka aega ligi meelitanud populaarset ja teaduslikku tähelepanu. 9. sajandini domineerisid anglosaksi Inglismaal Seitse kuningriiki: Northumbria, Mercia, East Anglia, Essex, Kent, Sussex ja Wessex. Oma religioonis järgisid kuningriigid varasel perioodil anglosaksi paganlust, kuid pöördusid 7. sajandil kristlusse. Paganluse viimane kindlus oli Mercia hegemoonia periood 640. aastatel, lõppedes Penda surmaga aastal 655. Olles silmitsi viikingite sissetungiohuga, sai 9. sajandil Alfred Suure valitsusajal domineerivaks Wessexi dünastia. 10. sajandil ühinesid üksikud kuningriigid Wessexi võimu alla Inglismaa kuningriigiks, mis seisis vastu Danelaw'le, 9. sajandil Inglismaa põhja- ja idaosas loodud viikingite kuningriikidele. Inglismaa kuningriik langes viikingite sissetungil Taanist aastal 1013 ja seda valitses aastani 1042 Knýtlinga dünastia, siis taastati anglosaksi Wessexi dünastia. Viimane anglosaksi kuningas Harold Godwinson tapeti aastal 1066 Hastingsi lahingus.