Ringmajandus
Ringmajandus (inglise keeles circular economy) on normatiivne majandusmudel, mis seab esikohale ressursside jätkusuutliku kasutuse. Ringmajandust kirjeldatakse sageli vastandudes tänapäeval üldlevinud, eelkõige pärast tööstusrevolutsiooni arenenud maailmas levinud nn lineaarsele majandusmudelile, mis seisneb erinevate nn taastumatute toorressursside (maavarad, õhk, vesi jne) hankimisel keskkonnast (nt kaevandamisel), ümbertöötamiseks tooteks ja pärast selle ärakasutamist äraviskamises.[viide?] Ringmajandus kirjeldab, kuidas pidevale majanduskasvule orienteeritud majandus viib ühelt poolt ressursside paratamatule lõppemisele – näiteks ennustatakse peatset naftatootmise tippu, värske vee varud ammenduvad, ja ahela lõpust tekitatakse aina kasvav kogus jääke, mis koormavad keskkonda, muutes mitte vaid inimeste vaid kõikide elusorganismide eksistentsi maal aina keerulisemaks, kui mitte võimatuks. Kõige laiemat mõju omavaks jääkproduktiks on kasvuhoonegaasid, mille liigse koguse kuhjumise tulemus atmosfääris ning maailmameres on globaalne kliima soojenemine ja kliimakatastroof. [viide?] [viide?] Ringmajandus vajab uuenduslikke disaini- ja tootmismeetodeid, korralduslikke süsteeme (nt tagastamise logistika) ja ärimudeleid. Ringmajanduses muutub vajaduste rahuldamine teenuste abil tähtsamaks kui toodete omamine.[viide?] Ringmajanduse käsitlused laienevad ka teenustele – neid tuleb osutada ja tarbida, tuginedes samadele põhimõtetele: säästlikult, tekitamata jäätmeid jne.[viide?]