Keskkonnateadus
Keskkonnateadus (vananenud kirjanduses ka enviroonika, environtoloogia) on interdistsiplinaarne akadeemiline valdkond, mis ühendab füüsika, bioloogia ja geograafia (sealhulgas ökoloogia, keemia, taimeteadus, zooloogia, mineraloogia, okeanograafia, mullateadus, geoloogia ja füüsiline geograafia ning atmosfääriteadus) keskkonna uurimisel ja keskkonnaprobleemide lahendamisel. Keskkonnateadus tekkis valgustusajastu ajal loodusteadusest ja meditsiinist. Tänapäeval pakub see integreeritud, kvantitatiivset ja interdistsiplinaarset lähenemist keskkonnasüsteemide uurimisele. Keskkonnauuringud hõlmavad rohkem sotsiaalteadusi, et mõista inimeste suhteid, arusaamu ja poliitikat keskkonna suhtes. Keskkonnatehnika keskendub projekteerimisele ja tehnoloogiale, et parandada keskkonnakvaliteeti igas aspektis. Keskkonnateadlased püüavad mõista Maa füüsikalisi, keemilisi, bioloogilisi ja geoloogilisi protsesse ning kasutada neid teadmisi selleks, et mõista, kuidas sellised küsimused nagu alternatiivsed energiasüsteemid, saastekontroll ja saastuse vähendamine, loodusvarade majandamine ning globaalse soojenemise ja kliimamuutuste mõju mõjutavad ja mõjutavad Maa looduslikke süsteeme ja protsesse. Keskkonnaküsimused hõlmavad peaaegu alati füüsikaliste, keemiliste ja bioloogiliste protsesside koostoimet. Keskkonnateadlased kasutavad keskkonnaprobleemide analüüsimisel süsteemset lähenemisviisi. Tõhusa keskkonnateadlase põhielementide hulka kuulub oskus seostada ruumilisi ja ajalisi seoseid ning kvantitatiivset analüüsi. Keskkonnateadus kui sisuline, aktiivne teaduslik uurimisvaldkond elavnes 1960. ja 1970. aastatel, mille ajendiks olid   a) vajadus multidistsiplinaarse lähenemisviisi järele keeruliste keskkonnaprobleemide analüüsimiseks; b) sisuliste keskkonnaseaduste vastuvõtmine, mis nõudsid konkreetseid keskkonnaalaseid uurimisprotokolle; c) üldsuse kasvav teadlikkus vajadusest tegutseda keskkonnaprobleemide lahendamise nimel.