Eduard Schabak
Eduard Schabak (8. juuli 1866 – 17. mai 1942) oli Eesti metsandustegelane. Schabak sündis Tartumaal Konguta vallas Kobilu karjamõisa rentniku peres, tema vanemad olid pärit Lätist Valmiera maakonnast. 1885. aastal lõpetas Schabak Tartu gümnaasiumi ja 1887. aastal Tartu Ülikooli II järgu agronoomina. Seejärel õppis ta Peterburi metsainstituudis, mille ta lõpetas 1890. aastal. Instituudi lõpetamise järel töötas Schabak abimetsaülema, noorem- ja vanemtaksaatori ning metsaülemana nii Eestis, Lätis kui ka Venemaal. 1904–1905 osales ta aga kahurväe lipnikuna Vene-Jaapani sõjas. 1907–1909 oli ta metsakorralduse revident Arhangelski kubermangus, 1909–1919 Lääne-Venemaa kubermangudes, tema töökohaks oli Minsk. 1916. aastal osales ta lühiajaliselt lipnikuna Esimeses maailmasõjas. 1919. aasta lõpus tuli Schabak Eestisse ning 16. detsembril määrati ta Põllutööministeeriumi Metsade Peavalitsuse vanemnõuniku ehk metsainspektori kohusetäitjaks ning 1920. aasta 1. märtsil nimetati ta metsakorralduse osakonna (hiljem Metsakorralduse Büroo) juhatajaks. Selles ametis juhtis Schabak Eesti Vabariigi metsanduskorralduse ülesehitamist, muuhulgas õpetas ta 1920–1922 Tartu Ülikooli juures metsanduskorralduse aluseid, kuid loobus korralise õppejõu ametikohale asumisest. Metsakorralduse Büroo juhiks oli Schabak 1934. aastani, mil ta jäi pensionile. Schabak oli viljakas kirjamees, kes avaldas 1921–1939 62 artiklit ajakirjas Eesti Mets, ülevaateid Eesti metskondadest ajalehes Postimees ja metsandusteemalisi brošüüre. 1913. aastal ilmus Venemaal tema kirjutis "Taksaatori märkmed", mille esimene osa avaldati eesti keeles eraldi raamatuna 2010. aastal.