Söömishäired
Söömishäired on psüühikahäired, mis on tingitud liialdatud murest figuuri ja kehakaalu pärast. Viimastel aastakümnetel on sellest saanud levinuim noorte vaimse tervise häire. Söömishäired on tõusutrendis nii meeste kui naiste seas, kuid mehed varjavad seda paremini. Levinud on arvamus, nagu oleksid söömishäiretega inimesed alati alakaalus, kuid see võib pidada paika vaid anoreksia puhul, mille üks sümptomeid on alakaal, kuid ka siis mitte igal juhul. Samas ei pea see paika buliimia, liigsöömishäire, ortoreksia ja segatüüpi häirete puhul, kuna söömishäirega inimene võib olla nii ala-, normaal- kui ka ülekaalus. Söömishäire kaasneb sageli mõne muu haigusega, näiteks autismispektri-, ärevus-, isiksuse- ja obsessiiv-kompulsiivse häirega, samuti soosivad häire kujunemist keerulised peresuhted ja psühhotraumad. Häire algab tavaliselt nooruses, kõige sagedamini 14–18-aastaselt. 25,6 protsendil 18–24 aasta vanustest meestest esineb üle- ja liigsöömishooge, mis viitavad liigsöömistüüpi söömishäirete riskile. 15–17aastastel poistel oli liigsöömistüüpi söömishäirete risk 26,2% vastanutest. Tavalisim on anoreksia avaldumine nendel, kelle elukutse või harrastus nõuab kõhnust, nagu modellid, baleriinid, iluuisutajad ja võimlejad. Umbes 50 protsendil anorektikutest esineb ülesöömisperioode, mis on iseloomulikud buliimikutele. Need kaks diagnoosi ei välista teineteist. Buliimiat esineb sagedamini neil, kelle kehakaal on normis või normist suurem. Paljud buliimia all kannatavad inimesed on varem kannatanud anoreksia all. Kõhnumine ja ägedad liigsöömisperioodid on kestnud tavaliselt aastaid enne ravile pöördumist. Vaid murdosa seda laadi häiretega inimestest otsib sümptomeid märganult abi. Söömishäirete keskmes on kehakaalu ja -kuju ülemäärane väärtustamine ning sellega seotud tugev hirm kehakaalu tõusu ees, mistõttu tehakse äärmuslikke katseid seda vältida. Peamised söömishäired on anoreksia, buliimia, liigsöömishäire ja täpsustamata söömishäired.