Kristjan Jalak
Kristjan-Eduard Jalak (21. märts 1882 Kastre vald, Tartumaa – 8. september 1944 Leningrad) oli Tartu töölisliikumise tegelane 1930. aastatel. Jalak sündis 21. märtsil 1882. aastal Tartumaal Kastre vallas, kus ta isa oli metsatööliseks. Õppis H. Treffneri gümnaasiumis, kuid pidi raske majandusliku olukorra tõttu õpingud katkestama. Töötas metallitöölisena Venemaal paljudes suuremates ettevõtetes kuni Eestisse tagasi pöördudes hakkas müürsepaks. Nõukogude allikate järgi oli Jalak pahempoolsete vaadetega ning võttis osa nii 1905. aasta revolutsioonist kui ka 1917. aasta oktoobripöördest. Jalak elas Tartus ning võttis osa töölistegevusest. Ta osales Tartu Töölisteatri organiseerimises kuni selle sulgemiseni ja mängis olulist rolli Tartu Alkoholivastase Kultuuriühingu loomises, olles ka organisatsiooni esimees kuni selle Sisekaitseülema otsusega sulgemiseni 17. märtsil 1940. Samuti jõudis ta tegutseda Tartu töölisühingute keskliidu esimehena. Jalak kandideeris 1937. aasta parlamendivalmistel Karlova linnaosas ning ta valiti Tartut esindavaks Riigivolikogu liikmeks. Juunipöörde sündmustel oli ta üheks silmapaistvaks jõuks ja tema sõnavõttu mainiti juba 22. juuni lehes. 30. juulil 1940 määrati Jalak Tartu linnapeaks, mida ta oli kuni Eesti Vabariigi likvideerimiseni. Eesti NSV ajal valiti Jalak Eesti NSV Ülemnõukogusse kui ka 1941. aasta jaanuaris esimeseks Tartu Linna Täitevkomitee esimeheks. Tema järgi on nimetatud Tartus sakslaste pealetungi takistamiseks rajatud nn Jalaka liin. Teise maailmasõja sõjategevuse jõudmisel Eestisse põgenes Jalakas oma kaasvõitlejatega Mustvee ümbruskonda, kuid ta sattus autoga miinile ja sai raskesti kannatada. Ta jõudis pageda Nõukogude Liitu, ent ta tervis enam ei taastunud täielikult ja elas Nõukogude tagalas kuni tervise ülesütlemiseni 1944. aasta septembris. Jalak maeti 10. septembril Leningradis Suur-Ohta kalmistule.