Hecki veis
Hecki veis on veisetõug, mida peetakse tarva tagasiaretiseks. Vennad Lutz ja Heinz Heck alustasid 1920. aasta paiku paralleelselt Berliini loomaaias ja Münchenis olevas Hellabrunni loomaaias tarva tagasiaretust. Lutz Heck oli sel ajal Berliini loomaaia direktor. Nad lähtusid seisukohast, et tarva geenid on tema kodustatud järglastes alles, kuigi hajutatud, ning et need on võimalik eri tõugude ristamise ja kunstliku valiku abil uuesti kokku koguda. Tarva tagasiaretust toetas valitsus, sest see töö sobis natsionaalsotsialistliku propagandaga taasluua aaria rassi idülliline ajalugu.[viide?] Heinz Heck ristas Hellabrunnis ungari stepiveiseid, šoti mägiveiseid, idafriisi veiseid, angeli veiseid, ukraina halle veiseid ja korsika veiseid. Lutz Heck kasutas Berliinis aretuseks Camarque'i veiseid, hispaania võitlusveiseid ja teisi tõuge. Tulemuseks saadud loomade välimus oli suuresti sarnane ja väliselt nad tarvast peaaegu ei erinenud, olles üksnes pisut väiksemad. Hecki veise pullid on tüüpilist musta värvi, iseloomulike sarvede ja heleda triibuga piki seljaharja. Lehmad ja vasikad on kõrbjad. Tüüpiline Hecki pull on 1,6 m kõrge ja lehm on 1,4 m kõrge. Veis kaalub 600–900 kg. Hecki veis on 20–30 cm tarvast madalam. Hecki pullid ei ole suuremad enamiku koduveisetõugude pullidest, kuid usutakse, et tarvapullid kaalusid sageli üle tonni, olles juba nii suured kui pool ninasarvikut. Teise maailmasõja lõpus Berliini kari hukkus, säilis üksnes Hellabrunnis olnud kari. Seda on ristatud hiljem veel teistegi veistega, et saada tarvale veelgi sarnasemaid loomi. Kasvu suurendamiseks prooviti teda ristata vatussi veisega, aga see põhjustas emasloomade viljatust; nähtavasti on vatussi veis lahknenud tarvast juba rohkem kui miljoni aasta eest. Vendadel Heckidel õnnestus taastada suguline dimorfism, mida polnud ühelgi lähtetõul. See tõestab, et saadud looma geneetiline kood on oluliselt muutunud. Kuid sellegipoolest jääb Hecki veis kõigest üheks koduveise tõuks. Praegu on maailmas üle 2000 Hecki veise[viide?].