Näivtakistus
Näivtakistus ehk impedants Z {\displaystyle Z} on elektriahela kahe punkti vahel perioodilisele siinuselisele vahelduvasuunalisele elektrivoolule ehk vahelduvvoolule avalduv takistus, mis koosneb kahest põhikomponendist: aktiivtakistus ehk resistants R {\displaystyle R} ‒ iseloomustab elektrienergia muundumist teist liiki energiaks, näiteks soojuseks; reaktiivtakistus ehk reaktants X {\displaystyle X} ‒ iseloomustab elektrienergia perioodilist kadudeta toimuvat muutumist magnetvälja või elektrivälja energiaks. Geomeetriliselt on näivtakistus Z {\displaystyle Z} esitatav hüpotenuusina täisnurkses kolmnurgas, mille kaatetiteks on R {\displaystyle R} ja X {\displaystyle X} . Faasinurk φ = arctan ( X / R ) {\displaystyle \varphi ={\text{arctan}}\,(X/R)} näitab faasinihet näivtakistusega Z {\displaystyle Z} ahelaosale langeva siinuselise vahelduvpinge ja seda ahelaosa läbiva siinuselise vahelduvvoolu vahel. Induktiivsete ahelaelementide reaktiivtakistus on induktiivtakistus X = X L = ω L = 2 π f L {\displaystyle X=X_{L}=\omega L=2\pi fL} ja mahtuvuslike elementide reaktiivtakistus on mahtuvustakistus X = X C = − 1 ω C = − 1 2 π f C {\displaystyle X=X_{C}=-{\frac {1}{\omega C}}=-{\frac {1}{2\pi fC}}} . Seega on impedants sagedusest f {\displaystyle f} sõltuv suurus. Seda sagedussõltuvust nimetatakse ka impedantsi sagedusspektriks ehk impedantsspektriks. Induktiivtakistust loetakse positiivseks ( X L > 0 {\displaystyle X_{L}>0} ) ja mahtuvustakistust negatiivseks ( X C < 0 {\displaystyle X_{C}<0} ).