Elagabalus
Elagabalus (Imperator Caesar Divi Antonini Magni Divi Septimii Severii Pii Diadumenianus Severus Augustus; sünninimi Varius Avitus; u 203 – 11. märts 222) oli Vana-Rooma keiser 16. maist 218 kuni surmani. Ta valitses neli aastat ja suri 19-aastaselt. Teisi tiitleid: Sacerdos amplissimus dei invicti solis Elagabali. Elagabalus oli pärit Süüriast ja pühendati Süüria päikesejumalale Elagababalile, kellelt pärineb tema nimi. Keisrina üritas ta kuulutada nimetatud päikesejumalat kogu Rooma impeeriumi ühtseks jumalaks. Elagabalus sai keisriks juba 14-aastaselt. Tegelik võim kuulus aga tema emale ja vanaemale. Keisrina deklareeris ta, et tema elu ja valitsemise eesmärk on pakkuda endale võimalikult palju naudinguid. Seega armastas ta ka pidutseda. Kõiki senaatoreid kutsus ta toogadesse riietatud orjadeks. Sigitamaks "jumalasarnaseid lapsi", abiellus Elagabalus Emesa Baali ülempreestri tütrega. Teda on kirjeldatud julma, liiderlikuna, aga ka naljamehena. Näiteks on ta serveerinud oma külalistele toidu asemel kunstroogasid või laudlinale maalitud toite. Tema julmemad naljad on näiteks amfiteatris etenduste ajal pealtvaatajate toolide alla peidetud maod. Veel on ta lasknud pärast suurt pidutsemist oma külaliste juurde kodustatud lõvid, kes hommikul ärkavaid pidutsejaid ehmatasid. Väidetavalt kutsus ta kõiki oma sõpru roppude nimedega. Elagabalus olevat ka olnud hea teeskleja. Elagabaluse julmuse tõttu muutus ta väga ebapopulaarseks. Ta hukati sõdurite poolt oma enda ema ja vanaema käsul, kes soovisid niimoodi talitades dünastiat päästa. Keiser uputati Tiberi jõkke ning tema jalgade külge seoti kivid, et keegi ei saaks teda keisri kombel matta. Väidetavalt oli keisrile ennustatud, et ta sureb vägivaldsesse surma, mille peale ta soovis ehitada kõrge torn. Selle torni alla soovis keiser paigutada kulda ja vääriskivisid, et ta saaks viskuda enne surma tornist nendele väärismetallidele ja surra seeläbi väärilisse surma. See plaan ei teostunud.