Eesti Nyingma ajalugu
Eesti Njingma ajalugu hõlmab aastatel 1983–1988 Eestis tegutsenud esimese Njingma ühenduse Eestimaa Budistlik Vennaskond ehk Taola regevust. Selle asutas Vello Väärtnõu 1983. aastal Tallinnas, et rajada ningma koolkonna traditsioon Eestis. Eestimaa Budistlik Vennaskond tegeles budismialase kirjanduse tõlkimisega inglise, vene, saksa ja soome keelest, paljundas ja levitas tõlkeid. Tõlkimisega tegelesid Tiina Hallik, Anu Rootalu, Enn Jaanson, Eve Pärnaste ja teised. Tegemistes oli abiks ka Ants Luik, hiljem lisandus Eke-Pärt Nõmm koos isa Jaan Nõmmega. Taola tegevuse eesmärk oli budistliku mõttelaadi ja ideede viimine rahva hulka. Maaliti ja tehti siiditrükis thankasid, hadakke ja burhaane, budistlikku õpetust jagas Vello Väärtnõu. Taola hakkas esimesena Eestis läbi viima budistlikke rituaale, küll kitsale seltskonnale, kuid esimene samm sel alal oli tehtud ja see kuulub juba praktilise budismi valdkonda. Lisaks hakkas Taola rajama ainukesena Eestis n-ö budismi maist keha budistlike stuupade, kujude, thankade, altarite ja muu budismialase inventari näol. Ivolga kloostri laamadel on suured teened Eesti budismi arengus. Kogu rituaalne instrumentaarium oli Ivolgast pärit, enamik tiibetikeelseid tekste pärineb samuti Burjaatiast. Tollest ajast said alguse Ivolga kloostri laamade külaskäigud Eestisse. Eestimaa Budistlik Vennaskond tegutses Kadriorus ja oli rahva hulgas tuntud Taola nime all. Taola tegevuses osalesid Arno Arrak, Jüri Saard, Tõnis Promet, Boris Saabas, Peep Paasian, Peeter Kaasik ja teised. Esimene stuupa ehitati 1983. aastal Pangarehele, Jüri Arraku maakodusse. 1984. ja 1985. aastal ehitati Väärtnõu juhtimisel kolm stuupat Siim Jõesaare talu maadele Haapsalu lähedale. Kloostri rajamiseks osteti Läänemaale talu, projekti tulevasele kloostrile tegi arhitekt Leonhard Lapin. Kloostri rajamine jäi aga pooleli seoses taolaste aktiivse vabadusvõitlusega ja ERSP rajamisega Väärtnõu poolt 1988. aastal, mistõttu KGB saatis Väärtnõu Eestist välja.