Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee
Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee (vene keeles Главный комитет воинов-эстов) oli 1.–5. juulini 1917. Tallinnas toimunud I Eesti sõjaväelaste kongressil, kus oli esindatud üle 50 000 eesti sõjaväelase valitud 24-liikmelise Eesti rahvusväeosade kõrgeim võimuorgan. Ülemkomitee kujunes mitteametlikuks sõjaministeeriumiks, mis täitis autonoomses Eestimaa kubermangus kõiki neid funktsioone, mis iseseisvais riikides on kaitseministeeriumidel. Kui Vene Ajutise Valitsuse keskvõim seoses bolševike riigipöördega 1917. aasta oktoobris kokku kukkus, otsustas ülemkomitee koondada üksikud rahvusväeosad 1. Eesti Jalaväediviisiks, mille ülemaks valiti suurte juhtimiskogemustega alampolkovnik Johan Laidoner. Ülemkomitee tegutses 1918. aasta 29. jaanuarini, kui bolševikud selle laiali saatsid. Kongressil valiti esimeheks lipnik Konstantin Päts, hiljem kopteeriti ülemkomiteese lipnik August Rei, kes valiti abiesimeheks, teine abiesimees oli Theodor Käärik. Koosseisu kuulusid ka Hans Kruus, Georg Vestel, Johan Pitka, Aadu Lüüs, Otto Sternbeck, Johan Lepik, August-Voldemar Schwartz, Johannes Semper ja Otto Tief (XII armee Eesti Sõjaväelaste Liidu XII armee Eesti Sõjaväelaste Liidu Täidesaatva Komitee liige). Mobilisatsiooniosakonna juhataja oli Konrad Rotschild.