Azincourti lahing
Azincourti lahing oli inglaste võit saja-aastases sõjas. See toimus 25. oktoobril 1415 (Püha Crispini päeval) Azincourt'i lähedal Põhja-Prantsusmaal. Inglaste ootamatu võit arvuliselt ülekaaluka Prantsuse armee vastu tõstis inglaste moraali ja prestiiži, sandistas Prantsusmaa ning alustas uut Inglise domineerimisperioodi sõjas, mis kestis 14 aastat kuni Prantsusmaa võitis Inglismaad 1429. aasta Orléansi piiramise ajal. Pärast mitut aastakümmet kestnud suhtelist rahu jätkasid inglased 1415. aastal sõda, kui läbirääkimised prantslastega ebaõnnestusid. Järgnenud kampaanias suri palju sõdureid haigustesse ja inglaste arv vähenes; nad püüdsid taanduda Inglismaa käes olevasse Calais'sse, kuid leidsid, et nende tee blokeeris tunduvalt suurem Prantsuse armee. Vaatamata arvulisele vähemusele lõppes lahing inglaste ülekaaluka võiduga. Inglismaa kuningas Henry V viis oma väed lahingusse ja osales lähivõitluses. Prantsusmaa kuningas Charles VI ei juhtinud Prantsuse armeed, kuna tal olid psühhootilised haigused ja sellega seotud vaimne puue. Prantslasi juhtisid konnetaabel Charles d'Albret ja mitmesugused silmapaistvad prantsuse aadlikud armanjakkide parteist. See lahing on märkimisväärne selle poolest, et inglise pikkvibu kasutati väga suurel arvul, kusjuures Inglise ja Walesi vibulaskjad moodustasid peaaegu 80% Henry armeest. Henry lipukandja oli William Harrington, ta oli ametlik Inglismaa lipukandja. Azincourti lahing on üks Inglismaa kuulsamaid võite ning oli koos Crècy lahingu (1346) ja Poitiers' lahinguga (1356) üks olulisemaid Inglise triumfe Saja-aastases sõjas. Võib-olla kõige silmapaistvam näide tugevalt ülekaaluliste jõudude viimasest vastuhakust, mille tulemuseks oli otsene võit, see lummab teadlasi ja laiemat avalikkust tänapäevani. See on taustaks sellistele märkimisväärsetele teostele nagu William Shakespeare'i näidend "Henry V", mis on kirjutatud 1599. aastal.