Lõunaefate keel
Lõunaefate keel on Vaikses ookeanis paikneval Vanuatu saarestikku kuuluval Efate saarel kõneldav keel, millel 2001. aasta andmetel on umbes 6000 kõnelejat. Lõunaefate keel kuulub Austroneesia hõimkonda, Kesk-Ida-Austroneesia keelkonda ning Kesk- ja Põhja-Vanuatu keelte hulka. Èfatèl ja tema naabersaartel on inimasustus olnud vaid umbes 3500 aastat. Keelel puudub omakeelne nimetus ning seepärast nimetataksegi seda kasutuspiirkonna järgi lihtsalt lõunaefate keeleks. See on üks ligi 110 keelest, mida Vanuatul lisaks riigikeele staatuses olevatele bislama ning inglise ja prantsuse keelele räägitakse. Lõunaefate keelt kõneldi algupäraselt Vilas (tänapäeva Vanuatu pealinn) ning saare lõuna- ja idarannikul. Tänapäeval leidub kõnelejaid peamiselt rannikuäärsetes külades, näiteks Erakoris, Eratapis ning Etonis. Esimestena hakkasid lõunaefate keelt kirja panema misjonärid ning seega on kasutusel ladina kirjaviis. Koolides on lõunaefate keelt kasutatud 19. sajandi lõpust, kuid tänapäeval on üle mindud inglis- ja prantsuskeelsele õppele. Lõunaefate keelt õpivad kohalikud lapsed kodus ning ka kasutavad seda iga päev. Kirjalikul kujul kohtab seda peamiselt kirikulauludes ja jutlustes. Lõunaefate keelt esimese keelena kõnelejate kirjaoskus on 10–30%, teise keelena kasutajate kirjaoskus 50–75%. Lisaks eelnevalt mainitud kasutusaladele on lõunaefate keeles välja antud luulet, koostatud inglise-lõunaefate sõnastik (vt inglise-lõunaefate sõnastik) ning grammatikaraamat. Uus Testament anti välja perioodil 1889–1930.