Kolmanda koalitsiooni sõda
Kolmanda koalitsiooni sõda oli Euroopa konflikt aastatel 1803–1806. Sõjas alistasid Prantsusmaa ja selle tütarriigid Napoleon I juhtimisel Austria, Portugali, Venemaa ja teiste liidu. Suurbritannia oli samuti Prantsusmaaga sõjas pärast jätkuvat vaenutegevust seoses Amiensi rahu murdmisega ja jäi ainsaks riigiks pärast Pressburgi rahu, kes veel Prantsusmaaga sõdis. Aastatel 1803–1805 oli Suurbritannia pidevas Prantsuse sissetungi hirmus. Royal Navy tagas siiski ülemvõimu merel ja purustas Prantsuse-Hispaania laevastiku otsustavalt Trafalgari lahingus oktoobris 1805. Kolmas koalitsioon ise teostus täielikult aastatel 1804–1805, kui Napoleoni provokatiivsed teod Itaalias (kroonis ennast Lombardia raudkrooniga) ja Saksamaal (eriti Enghieni hertsogi arreteerimine ja hukkamine) kannustasid Austriat ja Venemaad ühinema Suurbritanniaga Prantsusmaa vastu. Sõja tulemus pidi otsustatama mandril, ja suured maaoperatsioonid, mis kindlustasid kiire Prantsuse võidu, olid Ulmi kampaania, Grande Armée suur tiirutav manööver, mis kestis augusti lõpust oktoobri keskpaigani 1805, ja milles võeti kinni kogu Austria armee, ning otsustav Prantsuse võit tsaar Aleksander I juhitavate Vene-Austria ühendvägede üle Austerlitzi lahingus detsembri alguses. Austerlitz viis Kolmanda koalitsiooni tõhusalt lõpule, kuigi hiljem oli väike kõrvalkampaania Napoli vastu, mis lõppes samuti otsustava Prantsuse võiduga Campo Tenese lahingus. 26. detsembril 1805 sõlmisid Austria ja Prantsusmaa Pressburgi rahu, mis viis Austria välja nii sõjast kui ka koalitsioonist, samas kinnistas see kahe suurriigi varasemad Campo Formio ja Lunéville'i lepingud. Leping kinnitas Austria maadeloovutused Itaalias ja Baieris Prantsusmaale ning Saksamaal Napoleoni Saksa liitlastele, nõudis alistatud Habsburgidelt hüvitist 40 miljonit franki ning võimaldas löödud Vene vägedele koos relvade ja varustusega vaba pääsu läbi vaenuliku territooriumi tagasi oma kodumaale. Võit Austerlitzi all lubas ka Reini Liidu loomise, Saksa riikide kogum, mis mõeldud puhvertsooniks Prantsusmaa ja Kesk-Euroopa vahele. Nende sündmuste otsesel tagajärjel lakkas Saksa-Rooma riik olemast, kui Saksa-Rooma keiser Franz II loobus aastal 1806 keisritroonist, säilitades ainsa ametliku tiitlina Austria keiser Franz I. Need saavutused ei loonud siiski kontinendil kestvat rahu. Austerlitz ei ajanud ei Venemaad ega Suurbritanniat, kelle armeed kaitsesid Sitsiiliat Prantsuse sissetungi eest, koju puhkama. Vahepeal tekitas Preisimaa, olles murelik kasvava Prantsuse mõju pärast Kesk-Euroopas, aastal 1806 Neljanda koalitsiooni sõja.