François de La Rochefoucauld
François de La Rochefoucauld (15. september 1613 Pariis – 17. märts 1680 Pariis) oli prantsuse kirjanik, aforismiklassik, hertsog. Võtnud oma tormilises nooruses kõrgaadlikuna osa kõikvõimalikest poliitilistest intriigidest (sealhulgas armuintriigidest), vandeseltsidest ja mässudest, pühendus ta kirjandusele alles vanemas eas, kui oli saanud lahingus raske näohaava. 1662 ilmusid ta "Memuaarid", mis kajastavad tema osalust Fronde'i liikumises, kusjuures autor kirjutab endast kolmandas isikus. La Rochefoucauld' peateos on aforismikogu "Mõtisklused ehk Moraalsed sententsid ja maksiimid" (Réflexions ou Sentences et Maximes morales), mille juhtmõtteks on inimeste egoismi paljastamine. Nähes kõigi ülevate tunnete ja kõrgete vooruste taga eelkõige inimeste omakasupüüdlikkust, esitab La Rochefoucauld omamoodi inimkonna universaalse psühholoogia, mis sobiks kõikidele aegadele ja rahvastele. Aforismide üldistav, kohati abstraktne laad lähendab La Rochefoucauld' klassitsismi kunstimeetodile, autori üldine tundetoon aga on lähemal barokksuuna kirjanikele. Abielus oli tal kaheksa last ja lisaks üks vallaslaps. Molière kasutas teda "Misantroobi" prototüübina.