Elektroskoop
Elektroskoop (kreeka k sõnadest elektron ’merevaik’ ja skopeo ’vaatan’) on vahend, millega saab teha kindlaks elektrilaengu olemasolu. Elektroskoobi töö põhineb nähtusel, et samaliigilise (positiivse või negatiivse) elektrilaenguga kehad tõukuvad omavahel. Elektroskoopide väljatöötajateks olid 18. sajandil teadlased, kelle seas oli ka Alessandro Volta. Ühes esimeses elektroskoobis mõjub elektrostaatiline tõukejõud (Coulomb'i jõud) metallvarda küljes rippuva kaheks murtud kuldlehekese otste vahel, kui varda teises otsas olevat metallkuuli puudutada elektriseeritud (elektrilaengut kandva) kehaga (tol ajal eboniitpulgaga, mida oli hõõrutud karusnahaga). Kuldlehekese asemel võib olla ka näiteks alumiiniumfooliumi riba ja eboniitpulga asemel klaaspulk. Saadud elektrilaeng hoiab lehekesed peaaegu rõhtasendis vähemalt mitu minutit, olenevalt õhu niiskusest, sfäärilise kuuli pinna siledusest ja sellest, kui hästi on metallvarb isoleeritud. Skaalaga elektroskoopi nimetatakse elektromeetriks.