Fassadism
Fassadism on ehitusviis, kus lammutatavast hoonest säilitatakse osaliselt või täielikult vaid fassaad ning ehitatakse uus hoone selle juurde. Fassadism on kulukas, sest see tähendab enamasti hoone ajaloolise kehandi hävitamist, objekti välise külje säilitamist või rekonstrueerimist ning sobitamist uue hoonega. Fassadismi kasutamise ajalugu ulatub 20. sajandi teise poolde, kus hakkas õitsema postmodernistlik arhitektuur (näiteks 1980. aastatel Torontos ja San Franciscos, seoses nn brüsselliseerimisega Brüsselis, 2000. aastatel Ida-Euroopa pealinnades, sh Riias). Seda seostatakse linnastumisega, eriti neis paigus, kus on kinnisvara- ja ehitusbuum. Restaureerimise ökonoomikaga tegelev Donovan D. Rypkema on fassadismi tekke põhjuste kohta öelnud: "Esiteks peab kinnisvaraturg olema piisavalt tugev, sest fassadism on naeruväärselt kallis; teiseks, muinsuskaitsega tegelevad institutsioonid peavad olema piisavalt mõjukad, et sellise lahenduse pakkumine kerkiks üldse päevakorda, ja kolmandaks, avalikkuse eetiline tase pärandi säilimise osas ei ole veel niivõrd arenenud, et nõuda kultuuripärandi säilitamist." Fassadismi tunnistatakse kui probleemi, 1999. aastal Pariisis toimunud rahvusvahelise monumentide ja muinsusväärtuste nõukogu sümpoosionil leiti, et see hävitab ja moonutab kultuuripärandit ning seda võiks aktsepteerida vaid siis, kui muud lahendused puuduvad.