Saksimaa kuningriik
Saksimaa kuningriik oli aastatel 1806–1918 tänapäeva Saksimaa liidumaa territooriumil eksisteerinud riik. Aastatel 1806–1813 kuulus Saksimaa kuningriik Reini Liitu, 1814–1866 Saksa Liitu, 1867–1871 Põhja-Saksa Liitu ja 1871–1918 Saksa Keisririigi koosseisu. Kuningriigi pealinn oli Dresden. Saksi kuningriik oli Saksimaa kuurvürstiriigi otsene järglane. Kuurvürstiriigi valitseja Friedrich August III kuulutas end pärast Saksa-Rooma riigi lõppu kuningaks ning Saksimaast sai Napoleon I liitlane. Juriidiliselt toimus see pärast Poznańi rahulepingu sõlmimist 11. detsembril 1806. See rahu lõpetas sõja Prantsusmaa ja Saksimaa vahel ning Saksimaast sai Reini Liidu liige. Saksimaa oli neljanda koalitsiooni sõjas Preisimaa liitlasena kandnud tõsiseid kaotusi (Jena ja Auerstedti lahing). Aastal 1813 oli Saksimaa üks väheseid Napoleon I liitlasi, kes talle truuks jäid, ning seetõttu kannatas ta karmilt: riigi okupeeris Venemaa ning Preisimaa soovis selle täielikult annekteerida. Viini kongressil lahendati Saksimaa probleem nii, et enamik riigist liidetigi Preisimaaga, kuid umbes 40 protsenti maast anti Friedrich Augustile tagasi. Järgnevaltki jäi riik Preisi-vastaseks, võideldes tolle vastu Preisi-Austria sõja ajal. Saksimaa armee oli üks vähestest, mis Austriat märkimisväärselt aitasid, jätnud Saksimaa kaitseta, et liituda Austria armeega Tšehhis. Ilmselt seetõttu pääseski Saksimaa Preisimaa poolt annekteerimisest, erinevalt teistest Austria liitlastest. Austria ja Prantsusmaa nõudsid aupunktina Saksimaa säilitamist, millega Preisimaa nõustus. Pärast sõda oli riik siiski sunnitud liituma Preisimaa moodustatud Põhja-Saksa Liiduga ning 1871 ka Saksa keisririigiga.