Polümeerid nanoelektroonikas
Polümeeridel põhinevas elektroonikas on funktsionaalseks materjaliks juhtivpolümeer, mida rakendatakse nende elektriliste omaduste tõttu dioodides, sensorites, kondensaatorites ja teistes seadmetes. Esimesed teated juhtivpolümeeridest pärinevad 1900. aastate algusest, polüaniliini ja polüpürrooli sünteesist. Orgaanilised ja polümeermaterjalid on potentsiaalsed kandidaadid rakendamiseks molekulaarskaalas seadmetes. Lisaks iseloomulikule juhtivusele ja laengusalvestamise võimalusele on selliste materjalide olulisteks omadusteks hea töödeldavus, miniatuursete struktuuride loomise võimalikkus, molekulaardisaini võimalus keemilise sünteesi käigus. Selliste materjalide arendamine on atraktiivne tänu nende baasil ehitatavate seadme struktuuri lihtsusele, skaleeritavusele, hinnatõhususele, 3D-virnastamise võimalikkusele. Polümeermaterjalide väärtuseks on veel mehaaniline tugevus, elastsus ehk head painduvusomadused ja töötlemise lihtsus. Sellised meetodid, nagu lahusest sadestamine, vurrkatmine ja pihustamine on kasutatavad polümeeride kandmiseks erinevatele pindadele, nagu näiteks plastikud, anorgaanilised tahvlid, klaas- ja metallelektroodid.