Pindapata
Piṇḍapāta on munkade toidu-almuste kogumine theravaada budismi maades. Mungad ehk bhikkhud (algses tähenduses 'kerjused') elavadki üksnes annetustest. Igal hommikul, päikesetõusu ajal, lähevad pühitsetud mungad almuste kogumise ringile (pindacara) ning võimaldavad ilmalikel järgijatel annetada toitu (piṇḍapāta). Mahajaana maades on see traditsioon enamasti kadunud. Piṇḍapātale minnakse kas üksinda või üheskoos, reeglina paljajalu. Kui mungad lähevad koos, siis kõnnivad nad ühes reas, üksteise järel, järjestatuna staatuse (vanuse) järgi. Nende järel võivad tulla noormungad ehk (saamaneerad) ning kõige lõpus ilmikjärgijad (upasakad). Almuseid kogutakse vaikides, silmi tõstmata, kellelegi otsa vaatamata ja peatudes vaid selleks, et annetajad saaksid munga kerjakaussi toitu asetada. Munkadele toidu annetamine on kohalikele budistidele suur rõõm ja au. Buddha on öelnud, et almustoidu annetamine mungale toob inimesele pärast uuestisündi viis omadust, milleks on pikk eluiga, kaunis välimus, õnn, elujõud ja arukus. Tais, Myanmaris, Sri Lankal ja teistes theravaada maades võib näha, kuidas kohalikud inimesed hommikuti ootavad munkade saabumist, olles valmis pannud parimad toidud, mis neil on pakkuda. Igapäevase toidu annetamine mungale on ilmikjärgija jaoks ülimalt oluline tegevus, kuna ta teab, et mungad võivad süüa vaid nende annetatud sööki. Mungale sobilikud kingid on söök, vesi, rüü, sõiduk, vanik, lõhnasalv, ravimid, peavari, istumis- ja magamistarbed, valgusti ning eluase puhkamiseks ja meele arendamiseks. Munkadele annetatakse üksnes söömiseks valmis toitu, mitte tooreid toiduaineid. Annetatava toidu hulgas võib olla ka liha ja muid loomseid produkte, samuti poepakendis kompvekke, küpsiseid, šokolaadi vmt. Annetamisel laskutakse võimaluse korral põlvili, et olla madalamal ja näidata oma austust. Pärast annetuse tegemist tänatakse munkasid selle võimaluse eest. Kogu piṇḍapātal käimine võib kesta tund või kauemgi, sõltuvalt kohalikest oludest. Pärast kloostrisse või eraklasse naasmist süüakse kogutud toit ühiselt hommikusöögiks. Reeglina see ongi munkade ainuke toidukord päeva jooksul. Toidu ülejääke ei hoita alles, vaid antakse koduloomadele või -lindudele või kompostitakse väetiseks. Buddha on lubanud toiduülejääke panna ka voolavasse vette.