title: 205/2011/COL: Rozhodnutie Dozorného úradu EZVO č. 205/11/COL z  29. júna 2011 o dodatočnej dohode o službe podniku Hurtigruten (Nórsko)

text:
               5.7.2012

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               L 175/19

         ROZHODNUTIE DOZORNÉHO ÚRADU EZVO
   č. 205/11/COL
   z 29. júna 2011
   o dodatočnej dohode o službe podniku Hurtigruten (Nórsko)

   DOZORNÝ ÚRAD EZVO (ĎALEJ LEN „DOZORNÝ ÚRAD“),
   SO ZRETEĽOM NA Dohodu o Európskom hospodárskom priestore (ďalej len „Dohoda o EHP“), najmä na jej článok 59 ods. 2, článok 61 a na jej protokol 26,
   SO ZRETEĽOM na Dohodu medzi štátmi EZVO o zriadení dozorného úradu a súdu (ďalej len „dohoda o dozore a súde“), a najmä na jej článok 24,
   SO ZRETEĽOM na protokol 3 k dohode o dozore a súde („protokol 3“), a najmä na jeho článok 1 ods. 2 časti I, ako aj článok 7 ods. 5 a článok 14 časti II,
   SO ZRETEĽOM na konsolidované znenie rozhodnutia dozorného úradu č. 195/04/COL zo 14. júla 2004 o vykonávacích ustanoveniach uvedených v článku 27 časti II protokolu 3 (ďalej len „rozhodnutie o vykonávacích ustanoveniach“) (1),
   PO VYZVANÍ zainteresovaných strán, aby predložili pripomienky v súlade s uvedenými ustanoveniami (2),
   keďže:
   I.   SKUTOČNOSTI

   1.   POSTUP
   Listom z 28. novembra 2008 (dokument č. 500143) nórske orgány informovali dozorný úrad o opätovnom prerokovaní dohody medzi nórskymi orgánmi a podnikom Hurtigruten ASA o zakúpení dopravných služieb medzi nórskymi mestami Bergen a Kirkenes.
   Po viacerých výmenách korešpondencie (3) dozorný úrad listom zo 14. júla 2010 informoval nórske orgány, že sa rozhodol začať konanie vo veci formálneho zisťovania podľa článku 1 ods. 2 časti I protokolu 3 v súvislosti s dodatočnými platbami v prospech podniku Hurtigruten v roku 2008.
   Rozhodnutie dozorného úradu č. 325/10/COL o začatí konania („rozhodnutie o začatí konania“) bolo uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie a dodatku EHP (4). Dozorný úrad vyzval zainteresované strany, aby k rozhodnutiu predložili svoje pripomienky. Dozorný úrad nedostal od tretích strán žiadne pripomienky.
   Listom z 30. septembra 2010 (dokument č. 571486) nórske orgány predložili svoje pripomienky k rozhodnutiu o začatí konania (dokument č. 563570). Ďalšie e-maily s doplňujúcimi informáciami poslali nórske orgány 20. apríla 2011 (dokument č. 595326), 4. mája 2011, (dokument č. 596802) a 6. mája 2011 (dokument č. 597151).
   2.   SÚVISLOSTI – DOHODA O HURTIGRUTENE
   Podnik Hurtigruten ASA poskytuje služby námornej dopravy pozostávajúce z kombinovanej prepravy osôb a tovaru pozdĺž nórskeho pobrežia z Bergenu do Kirkenesu, a to každodenne počas celého roka, pričom obsluhuje 34 prístavov.

   Poskytovanie služieb v období od 1. januára 2005 do 31. decembra 2012 bolo predmetom postupu verejného obstarávania, ktorý sa začal v roku 2004. Spoločnosti Ofotens og Vesteraalens Dampskipsselskap ASA a Troms Fylkes Dampskipsselskap (ďalej len „spoločnosti Hurtigruten“) (5) boli jedinými uchádzačmi a 17. decembra 2004 podpísali s nórskymi orgánmi zmluvu (ďalej len „dohoda o Hurtigrutene“). Uvedené dve spoločnosti splynuli v marci 2006 do jedného subjektu a vytvorili podnik Hurtigruten ASA (ďalej len „Hurtigruten“), ktorý v súčasnosti túto službu poskytuje. Dohoda o Hurtigrutene, ktorá bola podpísaná v roku 2004, nebola oznámená dozornému úradu a ako taká nebola nim posúdená podľa pravidiel štátnej pomoci obsiahnutých v Dohode o EHP.
   Podľa dohody o Hurtigrutene zabezpečuje podnik Hurtigruten po celý rok každodenné služby v 34 vopred určených prístavoch podľa pevného cestovného poriadku s kapacitou založenou na požiadavke prevádzkovať na trase 11 plavidiel schválených vopred nórskymi orgánmi a s maximálnymi cenami, pokiaľ ide o trasy diaľkovej osobnej dopravy. Hurtigruten môže slobodne určovať ceny za okružné výlety, kajuty, stravovanie a prepravu osobných automobilov a tovarov.
   Za služby, na ktoré sa vzťahuje dohoda o Hurtigrutene, nórske orgány platia celkovú odmenu vo výške 1 899,7 mil. NOK za osem rokov trvania dohody, vyjadrené v cenách z roku 2005:

               Za rok 2005

               217,5 mil. NOK

               Za rok 2006

               247,5 mil. NOK

               Za rok 2007

               247,5 mil. NOK

               Za rok 2008

               240,0 mil. NOK

               Za rok 2009

               236,8 mil. NOK

               Za rok 2010

               236,8 mil. NOK

               Za rok 2011

               236,8 mil. NOK

               Za rok 2012

               236,8 mil. NOK

         Platby sú upravené podľa doložky o cenovom indexe v článku 6.2 dohody o Hurtigrutene, so zohľadnením ceny lodnej motorovej nafty, mzdových nákladov v odvetví námorníctva a NIBOR (6).
   Podľa nórskych orgánov je podnik Hurtigruten povinný viesť oddelené účtovníctvo pre svoje služby na trase Bergen – Kirkenes a za činnosti, ktoré nie sú súčasťou tejto trasy, ale súčasná dohoda neobsahuje povinnosť, aby Hurtigruten viedol oddelené účtovníctvo pre časť záväzku služby vo verejnom záujme na trase Bergen – Kirkenes a pre komerčnú časť na rovnakej trase.
   Okrem služby, na ktorú sa vzťahuje dohoda o Hurtigrutene, je Hurtigruten komerčným poskytovateľom a ponúka okružné výlety, exkurzie a stravovanie na trase Bergen – Kirkenes. V rámci tejto trasy poskytuje Hurtigruten aj dopravné služby vo fjorde Geiranger mimo rozsahu pôsobnosti dohody o Hurtigrutene. Hurtigruten ďalej prevádzkuje niekoľko rôznych výletných plavieb v rôznych európskych štátoch, Rusku, na Antarktíde, v Špicbergoch a v Grónsku.
   Nórske orgány začali 30. júna 2010 postup verejného obstarávania týkajúci sa trasy medzi mestami Bergen a Kirkenes na obdobie ôsmich rokov najneskôr od 1. januára 2013. Nórske orgány informovali dozorný úrad, že 13. apríla 2011 bola s podnikom Hurtigruten podpísaná nová zmluva na poskytovanie služby od 1. januára 2012 do 31. decembra 2019. Táto zmluva sa v tomto rozhodnutí neposudzuje. Táto zmluva sa v tomto rozhodnutí neposudzuje.
   3.   OPIS TROCH POSUDZOVANÝCH OPATRENÍ
   3.1   Tri opatrenia

   Nórske orgány objasnili, že 27. októbra 2008 uzavreli s podnikom Hurtigruten dohodu, na základe ktorej sa štátna platba za poskytovanie dopravných služieb medzi mestami Bergen a Kirkenes zvýšila takto (ďalej spoločne len ako „tri opatrenia“):

               1.

               náhrada daní za emisie oxidu dusíka za rok 2007 vo výške 90 % a príspevkov do tzv. fondu na boj proti emisiám oxidu dusíka za obdobie od januára 2008 do skončenia platnosti dohody o Hurtigrutene, t. j. do 31. decembra 2012 (7) vo výške 90 %;

               2.

               poskytnutie „všeobecnej náhrady“ vo výške 66 mil. NOK za rok 2008 z dôvodu zložitej finančnej situácie podniku Hurtigruten, ktorú spôsobil všeobecný nárast nákladov na poskytované služby. Všeobecná náhrada sa poskytuje každoročne do skončenia platnosti zmluvy, t. j. do 31. decembra 2012 za predpokladu, že sa finančná situácia spoločnosti v súvislosti s verejnou službou výrazne nezlepší (8); ako aj

               3.

               zníženie počtu plavidiel počas zimnej sezóny (od 1. novembra do 31. marca) z 11 na 10 do skončenia platnosti dohody o Hurtigrutene bez toho, aby sa znížila odmena za služby stanovená v súlade s ustanoveniami dohody o Hurtigrutene (9). Tieto obmedzené služby sa majú uplatňovať až do skončenia platnosti dohody o Hurtigrutene, t. j. do 31. decembra 2012.

         3.2   Opätovné prerokovanie dohody o Hurtigrutene

   3.2.1   Doložka o opätovnom prerokovaní

   Článok 8 dohody o Hurtigrutene obsahuje revíznu doložku, v ktorej sa ustanovuje, že obe zmluvné strany môžu iniciovať opätovné prerokovanie. Revízna doložka znie takto (preklad dozorného úradu):

      „Oficiálne kroky, ktoré spôsobujú výrazné zmeny nákladov, ako aj prudké zmeny cien vstupných faktorov, ktoré strany nemohli odôvodnene predvídať, sú dôvodmi na to, aby zmluvné strany požadovali opätovné prerokovanie výnimočných úprav štátnych odmien, zmien poskytovaných služieb alebo iné opatrenia. V týchto rokovaniach má druhá zmluvná strana nárok na získanie prístupu k celej potrebnej dokumentácii“ (10).

   3.2.2   Dodatočná dohoda

   Ako sa už uviedlo, opätovné prerokovanie dohody o Hurtigrutene sa uzavrelo 27. októbra 2008, čím sa zvýšila náhrada pre Hurtigruten za služby vo verejnom záujme prostredníctvom troch rôznych opatrení, ktoré už boli uvedené.
   Táto dohoda bola potvrdená písomne listom podpísaným nórskymi orgánmi 5. novembra 2008 s odkazom na opätovné prerokovanie ukončené 27. októbra 2008.
   Nórske orgány podpísali 8. júla 2009 a podnik Hurtigruten 19. augusta 2009 dokument, ktorým sa formalizovali ukončené opätovné prerokovania, pokiaľ ide o pôvodnú dohodu o Hurtigrutene („dodatočná dohoda“) s odkazom na list, ktorý nórske orgány podpísali 5. novembra 2008.
   3.2.3   Platby, ktoré sa uskutočnili podľa troch opatrení

   V súlade s revidovanou dohodou a následnými rozpočtovými prostriedkami pridelenými nórskym parlamentom (11) bolo podniku Hurtigruten v decembri 2008 ako dodatočná náhrada za roky 2007 a 2008 vyplatených 125 mil. NOK (12).
   Podľa informácií, ktoré boli dozornému úradu k dispozícii, sa po opätovnom prerokovaní a uzavretí dodatočnej dohody už uskutočnili tieto platby:

               Náhrada daní za emisie oxidu dusíka/príspevkov do fondu na boj proti emisiám oxidu dusíka

               Všeobecná náhrada

               Obmedzenie služieb; 10 plavidiel miesto 11 počas zimného obdobia
               (november – marec)

               Za rok 2007

               53,4 mil. NOK

               Za 1. polrok 2008

               5,4 mil. NOK

               66 mil. NOK

               Za 2. polrok 2008

               11,3 mil. NOK

               Za 1. polrok 2009

               5,9 mil. NOK

         Nórske orgány informovali dozorný úrad, že pokiaľ ide o náhradu daní za emisie oxidu dusíka/príspevky do fondu na boj proti emisiám oxidu dusíka, platba vo výške 7,2 mil. NOK za druhý polrok 2008 nebola vyplatená z dôvodu administratívnej chyby. Okrem toho platby za druhý polrok 2009 a tri prvé kvartály roku 2010 neboli vyplatené v dôsledku rozhodnutia dozorného úradu o začatí konania vo veci formálneho zisťovania. Nórske orgány ďalej informovali dozorný úrad, že zatiaľ nebola vyplatená žiadna „všeobecná náhrada“ za roky 2009, 2010 alebo 2011 a že sa neuskutočnia žiadne ďalšie platby podľa dodatočnej dohody, až kým dozorný úrad neprijme konečné rozhodnutie.
   S účinnosťou od 16. novembra 2008 bolo ďalej podniku Hurtigruten povolené znížiť počet lodí z 11 na 10 počas zimného obdobia (od 1. novembra do 31. marca) bez akéhokoľvek zníženia náhrady za službu vo verejnom záujme. Podľa informácií poskytnutých nórskymi orgánmi toto zníženie zodpovedá ďalším 11,3 mil. NOK (13) vo forme dodatočnej náhrady v zimnom období 2008 až 2009 vypočítanej na základe zníženia náhrady, ktorú by inak podnik Hurtigruten získal podľa dohody o Hurtigrutene za obmedzené poskytovanie služieb. Toto opatrenie bolo platné aj v zimnom období 2009 – 2010 a podľa informácií, ktoré má dozorný úrad k dispozícii, aj v zimnom období 2010 – 2011, za toto obdobie však neboli poskytnuté žiadne výpočty.
   Podľa nórskych orgánov je výsledkom dodatočnej dohody celkový 26 % nárast príspevkov za rok 2008 popri cenovej úprave podľa článku 6 ods. 2 dohody o Hurtigrutene (14).
   4.   DÔVODY NA ZAČATIE KONANIA
   Dozorný úrad začal konanie vo veci formálneho zisťovania na základe toho, že dodatočné platby v prospech podniku Hurtigruten by mohli predstavovať štátnu pomoc. Dozorný úrad mal konkrétne pochybnosti, či zvýšenú náhradu, ktorá sa stanovila opätovným prerokovaním a dodatočnou dohodou, možno považovať za pokrytú zmluvou podpísanou po postupe verejného obstarávania, ktoré sa uskutočnilo v roku 2004.
   Dozorný úrad mal ďalšie obavy súvisiace s tým, či sú opatrenia prijaté nórskymi orgánmi v súlade s požiadavkami článku 59 ods. 2 Dohody o EHP v tom zmysle, že zodpovedajú len náhrade za poskytovanie služby vo verejnom záujme. Okrem toho dozorný úrad vyjadril pochybnosti o tom, či možno intervencie považovať za zlučiteľné s fungovaním Dohody o EHP, najmä na základe článku 61 ods. 3 Dohody o EHP v spojení s usmerneniami dozorného úradu o záchrane a reštrukturalizácii firiem v ťažkostiach („usmernenia o záchrane a reštrukturalizácii“) (15).
   5.   PRIPOMIENKY NÓRSKYCH ORGÁNOV
   5.1   Dodatočné platby nepredstavujú štátnu pomoc alebo sú potrebnou náhradou za poskytnutie služby vo verejnom záujme podľa článku 59 ods. 2 Dohody o EHP

   Nórske orgány tvrdili, že tri opatrenia nepredstavujú štátnu pomoc. Uviedli, že dodatočné platby nepredstavujú hospodársku výhodu v zmysle článku 61 ods. 1 Dohody o EHP a v zmysle judikatúry vo veci Altmark, keďže boli obmedzené na to, čo bolo nevyhnutne potrebné na zabezpečenie ďalšieho poskytovania služby vo verejnom záujme.
   Nórske orgány trvajú na tom, že opatrenia prijaté v októbri 2008 boli núdzovými opatreniami prijatými ako prostriedok na zlepšenie zložitej hospodárskej situácie podniku Hurtigruten v roku 2008, aby sa počas prechodného obdobia do skončenia nového postupu verejného obstarávania zabezpečila neprerušená služba a že pritom konali ako racionálny trhový subjekt. Na potvrdenie tohto argumentu nórske orgány odkazujú na rozsudok Súdu prvého stupňa vo veci Linde
       (16).
   Nórske orgány ďalej argumentujú, že náhrada daní za emisie oxidu dusíka a náhrada za príspevky do fondu na boj proti emisiám oxidu dusíka nespĺňa požiadavku selektívnosti, pretože rovnaká náhrada sa uplatňuje na všetky služby osobnej lodnej prepravy, ktoré plnia záväzky služby vo verejnom záujme. Pokiaľ by dozorný úrad zistil, že tri opatrenia predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 61 ods. 1 Dohody o EHP, nórske orgány alternatívne uvádzajú, že opatrenia predstavujú potrebnú náhradu za záväzok služby vo verejnom záujme v súlade s článkom 59 ods. 2 Dohody o EHP. EEA Supplement
   Na doloženie tvrdenia, že podnik Hurtigruten nedostal nadmernú náhradu za poskytovanie služby vo verejnom záujme podľa článku 59 ods. 2 Dohody o EHP, nórske orgány poskytli dozornému úradu jednu správu, ktorú pre ne vypracovala spoločnosť PWC a dve správy, ktoré pre ne vypracovala spoločnosť BDO Noraudit. V týchto správach sa uvádza, že podnik Hurtigruten neuplatnil správne oddelenie účtovníctva pre činnosti v rámci služby vo verejnom záujme a ostatné činnosti mimo rozsahu služby vo verejnom záujme (17). Z tohto dôvodu sú náklady ex post a prideľovanie príjmov simulované.
   Tieto tri správy obsahujú tieto informácie:

               i)

                  Správa spoločnosti PWC zo 14. októbra 2008

               Správa spoločnosti PWC zo 14. októbra 2008 so svojím podkladovým materiálom (ďalej len „správa PWC“) (18) obsahuje tri alternatívne metódy na preukázanie rozsahu, v ktorom bola podniku Hurtigruten poskytnutá nedostatočná náhrada za poskytovanie služby vo verejnom záujme.
               Prvé dve použité metódy predstavujú modely výrobných nákladov, pričom sa pokúšajú oddeliť náklady a príjmy spojené s činnosťami v rámci služby vo verejnom záujme a s komerčnými činnosťami. V rámci prvej metódy sa využívajú náklady a príjmy jednej lode „MS Narvik“ za rok 2006 na preukázanie toho, ako bola podniku Hurtigruten poskytnutá nedostatočná náhrada za poskytovanie služby vo verejnom záujme. Druhá metóda je podobná ako prvá, ale namiesto obmedzenia posúdenia na MS Narvik sa ako podklad na výpočty použili náklady a príjmy celej flotily podniku Hurtigruten za rok 2006.
               Tretia metóda zahŕňa nerozlišovanie medzi službou vo verejnom záujme a komerčnými činnosťami. Jej výpočty sú založené na účtovníctve za rok 2006 za celú flotilu podniku Hurtigruten. Zámerom je, že nórske orgány môžu prostredníctvom pomoci zabezpečiť, aby kombinovaná prevádzka služby vo verejnom záujme a komerčných činností bola pre podnik Hurtigruten zisková v tom zmysle, že všetky náklady budú pokryté a Hurtigruten získa výnos z kapitálu v rozmedzí 3 – 5 % z príjmu pred zdanením alebo 10 % z EBITDA (19).
               Zdá sa, že pomocou tretej metódy uvedenej v správe PWC chcú nórske orgány argumentovať, že nie je potrebné rozlišovať medzi službou vo verejnom záujme a komerčnými činnosťami, a že pomoc môže byť udelená s cieľom zabezpečiť ziskovosť zmluvy (so zohľadnením nákladov na činnosti služby vo verejnom záujme a komerčné činnosti, ako aj príjmov z týchto činností).

               ii)

                  Správa spoločnosti BDO Noraudit z 23. marca 2009

               Prvá správa spoločnosti BDO Noraudit z 23. marca 2009 (ďalej len „prvá správa BDO“) obsahuje vysvetlenie toho, prečo tri opatrenia (20) nepredstavovali žiadnu nadmernú náhradu, keď sa preskúmali v súvislosti s kombinovanými zvýšenými nákladmi na celú flotilu podniku Hurtigruten v súvislosti so i) zavedením dane za emisie oxidu dusíka (za rok 2007 a prvý polrok 2008) a ii) zvýšením ceny palív v roku 2008. V správe spoločnosť BDO Noraudit argumentuje tým, že náklady a príjmy súvisiace so zaistením palivových nákladov podnikom Hurtigruten by sa nemali zohľadňovať pri výpočte palivových nákladov.

               iii)

                  Správa spoločnosti BDO Noraudit z 27. septembra 2010

               Druhá správa spoločnosti BDO Noraudit z 27. septembra 2010 (ďalej len „druhá správa BDO“) obsahuje alternatívne vysvetlenie toho, že tri opatrenia (21) nepredstavovali nadmernú náhradu. Dva podstatné rozdiely v porovnaní s prvou správou sú, že i) namiesto preskúmania overiteľných nákladov na prevádzku celej flotily podniku Hurtigruten boli pri výpočte nákladov na poskytovanie služby vo verejnom záujme použité skutočné náklady na prevádzku lode, ktorá je, spomedzi lodí, ktoré podliehajú dani z oxidu dusíka, najbližšie k minimálnym požiadavkám záväzku služby vo verejnom záujme (22) (MS Vesterålen) a ii) náhrada je spojená s celkovými deficitmi za rok 2007 a 2008 v oblasti, ktorá je klasifikovaná ako činnosť podniku Hurtigruten v rámci služby vo verejnom záujme, nie so zvýšenými cenami palív v roku 2008.
               Pokiaľ ide o metódu prideľovania nákladov, ktorá bola použitá v správach, prvé dve metódy v správe spoločnosti PWC a dve správy BDO majú tendenciu klasifikovať len výnimočné prírastkové náklady súvisiace s komerčnými činnosťami (okrem iného palivo navyše a náklady na emisie oxidu dusíka spôsobené okružnou plavbou v Geirangerfjord) ako komerčné náklady. Zvyšok nákladov je zvyčajne pridelený na stranu služby vo verejnom záujme. Inými slovami, fixné náklady spoločné pre činnosti v rámci služby vo verejnom záujme a komerčné činnosti sú spravidla prideľované službe vo verejnom záujme. Na druhej strane príjmy vytvorené činnosťami v rámci služby vo verejnom záujme sú prideľované službe vo verejnom záujme, zatiaľ čo príjmy pochádzajúce z činností mimo rozsahu služby vo verejnom záujme sa prideľujú komerčným činnostiam.
               Túto metódu prideľovania možno ilustrovať na príklade, ktorý je uvedený v správe spoločnosti PWC, ktorá obsahuje prehľad prideľovania nákladov (obrázok 1) a príjmov (obrázok 2) lode MS Narvik (loď, ktorá má najbližšie k splneniu minimálnych požiadaviek záväzku služby vo verejnom záujme, ale nepodlieha dani z emisií oxidu dusíka) (23):

                  Obrázok 1

                  Náklady

                           Narvik faktisk 06

                           Anslag tjenestekjøp

                           Varekostnader

                           5 728

                           2 635

                           Personalkostnader

                           32 009

                           25 607

                           Bunkers

                           16 554

                           16 089

                           Havnekostnader

                           4 798

                           4 798

                           Vedlikehold

                           6 709

                           6 709

                           Forsikring

                           1 001

                           801

                           Administrasjonskostnader

                           7 993

                           3 997

                           Landturkostnader

                           2 348

                           Salgs- og markedskostnader

                           5 635

                           1 127

                           Andre kostnader

                           4 615

                           2 308

                              Sum kostnader

                           87 390

                           64 070

                  Obrázok 2

                  Príjmy

                           Narvik faktisk 06

                           Anslag tjenestekjøp

                           Rundtursinntekter

                           18 756

                           Distanseinntekter

                           14 231

                           14 231

                           Godsinntekter

                           4 722

                           4 722

                           Bilinnteker

                           987

                           987

                           Salg kost rundreise

                           6 205

                           Salg kost distansereise

                           1 104

                           1 104

                           Cateringinntekter

                           6 853

                           5 482

                           Landturinntekter

                           3 645

                           Andre inntekter

                           3 346

                           1 673

                              Sum inntekter

                           59 849

                           28 199

         Uvedené čísla dokazujú, že kým všetky spoločné fixné náklady okrem iného napr. na palivo (mínus spotreba pochádzajúca z výletnej plavby v Geirangerfjord), prístavné poplatky a údržba (v celkovej výške 27,6 milióna NOK) je pridelená na službu vo verejnom záujme (tjenestekjøp), len príjmy z dopravy určitých cestujúcich, všetkých tovarov a vozidiel, ako aj podiel príjmov pochádzajúcich z potravinových, stravovacích a iných činností (v celkovej výške 28,2 milióna NOK) je pridelený službe vo verejnom záujme. Príjmy vytvorené činnosťami výletných plavieb (pozri okrem iného Rundtursinntekter vo výške 18,8 mil. NOK) sú však pridelené činnostiam mimo rozsahu služby vo verejnom záujme.
   5.2   Dodatočné platby sa musia považovať za zlučiteľné na základe článku 61 ods. 3 písm. c) Dohody o EHP

   Ak by dozorný úrad zistil, že tri opatrenia predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 61 ods. 1 Dohody o EHP a výnimka stanovená v článku 59 ods. 2 nie je uplatniteľná, nórske orgány uvádzajú ako druhú možnosť, že v čase opätovného prerokovania dohody o Hurtigrutene v októbri 2008 bol podnik Hurtigruten firmou v ťažkostiach, preto by náhrada mala byť vnímaná ako zlučiteľná pomoc na reštrukturalizáciu podľa článku 61 ods. 3 Dohody o EHP a usmernení o záchrane a reštrukturalizácii.
   Na odôvodnenie tohto tvrdenia nórske orgány predložili informácie o štvorbodovom programe zlepšenia, ktorý bol predložený na valnom zhromaždení podniku Hurtigruten 15. mája 2008 (24).
   Tento plán obsahoval tieto body:

               1.

               zvýšenie príjmov – program zlepšenia „Čierny opasok“;

               2.

               zníženie zadlženia – predaj podnikania mimo hlavných činností;

               3.

               program znižovania nákladov – náklady znižované ročne o 150 mil. NOK s úplnou účinnosťou od roku 2010 a

               4.

               dohodu o Hurtigrutene – nové a vyššie platby za službu vo verejnom záujme.

         Následne sa vo februári 2009 tento program zlepšenia rozšíril doplnením týchto bodov:

               5.

               Finančná reštrukturalizácia: Jej hlavnými bodmi boli:

                           a)

                           nový kapitál od najväčších akcionárov vo výške 314 mil. NOK s možnosťou získania ďalších 170 mil. NOK od ostatných akcionárov/zamestnancov;

                           b)

                           krátkodobá pôžička vo výške 300 mil. NOK splatná do konca roka 2009;

                           c)

                           refinancovanie trojročným odkladom splátok vo výške 3,3 mld. NOK, aj keď s možným preddavkom prostredníctvom riešenia „cash sweep“;

                           d)

                           trojročné odloženie splátok nájomného za loď pre Kystruten KS/KirBerg Shipping KS, aj keď obe spoločnosti sa môžu podieľať na uvedenom riešení „cash sweep“; a

                           e)

                           trojročné odloženie pôžičky v konvertibilných dlhopisoch vo výške 150 mil. NOK splatných v júni 2009 a jednoročné oslobodenie od platby úrokov.

         Nórske orgány tvrdia, že uvedený plán reštrukturalizácie je v súlade so základnými podmienkami usmernení o záchrane a reštrukturalizácii. Nórske orgány navrhli, aby dozorný úrad považoval ich list zo 4. marca 2010 za formálne oznámenie pomoci ako pomoci na reštrukturalizáciu.
   II.   POSÚDENIE

   1.   EXISTENCIA ŠTÁTNEJ POMOCI
   Článok 61 ods. 1 Dohody o EHP znie takto:

      „Ak nie je touto dohodou ustanovené inak, pomoc poskytovaná členskými štátmi ES, štátmi EZVO alebo akoukoľvek formou zo štátnych prostriedkov, ktorá narúša hospodársku súťaž alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže tým, že zvýhodňuje určité podniky alebo výrobu určitých druhov tovaru, je nezlučiteľná s fungovaním tejto dohody, pokiaľ ovplyvňuje obchod medzi zmluvnými stranami.“

   Dozorný úrad ďalej posúdi, či tri opatrenia [ktorými sú i) náhrada daní za emisie dusíka/príspevky do fondu na boj proti emisiám oxidu dusíka, ii) „všeobecná náhrada“ a iii) zníženie požiadavky súvisiacej s počtom lodí prevádzkovaných počas zimného obdobia v rámci verejnej zákazky na poskytnutie služby] predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 61 ods. 1 Dohody o EHP. Dozorný úrad zastáva názor, že tieto tri opatrenia musia byť posúdené spoločne ako schéma pomoci (25), pretože predstavujú dodatočný mechanizmus náhrad v prospech podniku Hurtigruten, ktorým sa predlžuje ich uplatňovanie od roku 2007 do uplynutia zmluvy pôvodne plánovanej k 31. decembru 2012.
   1.1   Štátne zdroje

   Platby v rámci prvých dvoch opatrení zahŕňajú štátne zdroje v zmysle článku 61 ods. 1 Dohody o EHP, pretože sú financované prostriedkami pridelenými zo štátneho rozpočtu (26). Pokiaľ ide o tretie opatrenie, zníženie z 11 na 10 plavidiel počas zimného obdobia bez zodpovedajúceho zníženia náhrady naznačuje, že služba je obmedzená, ale platba nie. V dôsledku toho sú zahrnuté štátne zdroje v zmysle článku 61 ods. 1 dohody o EHP.
   1.2   Pojem podnik

   Na to, aby opatrenie predstavovalo štátnu pomoc v zmysle článku 61 ods. 1 Dohody o EHP, musí poskytovať selektívnu hospodársku výhodu podniku.
   Podnik je akýkoľvek subjekt zapojený do hospodárskej činnosti (27). Hospodárske činnosti spočívajú v ponúkaní tovarov a služieb na danom trhu (28). Hurtigruten ponúka dopravné služby a služby výletných plavieb (kódy NACE 50.1 a 50.2). V dôsledku toho je Hurtigruten podnikom v zmysle článku 61 ods. 1 Dohody o EHP.
   1.3   Existencia výhody

   Opatrenia predstavujú štátnu pomoc len vtedy, keď poskytli podniku Hurtigruten výhody, ktoré ho oslobodili od platenia poplatkov, ktoré by za normálnych okolností znášal zo svojho rozpočtu.
   1.3.1   Štát ako súkromný podnikateľský subjekt – relevantnosť rozsudku vo veci Linde

   Nórske orgány tvrdili, že počas procesu opätovného prerokovania konali podobným spôsobom ako racionálny podnikateľský subjekt, a že jednoducho umožnili podniku Hurtigruten prekonať vážne finančné ťažkosti, aby mohol naďalej poskytovať dôležité služby vo verejnom záujme, pretože žiadny iný podnik by ich nemohol v krátkodobom alebo strednodobom horizonte poskytovať. V tejto súvislosti tvrdili, že uvedené tri opatrenia neposkytujú podniku Hurtigruten výhodu. S cieľom odôvodniť tento argument nórske orgány odkazujú na rozsudok Súdu prvého stupňa vo veci Linde
       (29).
   Dozorný úrad nevidí prepojenie medzi skutočnosťami rozsudku vo veci Linde
       (30) a správaním štátu v prípade, ktorý sa posudzuje v tomto rozhodnutí.
   Rozsudok vo veci Linde sa týkal súboru dohôd o privatizácii priemyselného podniku. Súd zistil, že platba pre Linde AG na vykonávanie zákaziek, na ktoré uzavreli nemecké orgány zmluvu s treťou stranou, predstavovala normálnu komerčnú transakciu, v ktorej nemecké orgány konali ako racionálne podnikateľské subjekty v trhovom hospodárstve a že transakcia bola odôvodnená komerčnými dôvodmi (31). Vec sa v žiadnom prípade netýka náhrady za službu vo verejnom záujme, ktorú predstavujú tri opatrenia posudzované v tomto rozhodnutí. Pri nákupe služby vo verejnom záujme štát nekoná ako kupujúci tovarov a služieb na trhu. Naopak, dôvod, prečo štát musí zasahovať tým, že kupuje službu vo verejnom záujme, je, že trh buď nedokáže poskytnúť službu, ktorú si štát želá, alebo ju neposkytuje za podmienok, ktoré štát požaduje. Pokiaľ ide o služby vo verejnom záujme, náhrada sa poskytuje na základe nákladov poskytovateľa a nie na základe hodnoty danej služby pre štát.
   1.3.2   Náhrada za službu vo verejnom záujme – zásada súkromného podnikateľského subjektu a judikatúra Altmark

   Súdny dvor výslovne objasnil, čo sa môže a čo sa nemôže považovať za štátnu pomoc v oblasti náhrad za verejné služby. Podľa judikatúry Altmark štátna náhrada za poskytovanie služby vo verejnom záujme, ktorá kumulatívne spĺňa štyri kritériá stanovené v danom prípade (32) („kritériá Altmark“), nepredstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 61 Dohody o EHP (33). Naopak, štátne opatrenia, ktoré nespĺňajú jednu alebo viac podmienok, musia byť považované za štátnu pomoc v zmysle článku 61 Dohody o EHP (34).
   Dozorný úrad v nasledujúcom oddiele posúdi, či sú splnené kritériá Altmark, pokiaľ ide o tri posudzované opatrenia.
   Ako doplňujúci bod dozorný úrad v každom prípade poznamenáva, že nórske orgány podrobnejšie nevysvetlili, ako sa môže uplatňovanie troch opatrení prirovnávať k správaniu súkromného podnikateľského subjektu, ani neposkytli žiadny dôkaz o tom, že by sa súkromný investor takto správal. V tomto smere dozorný úrad konštatuje, že nórske orgány uviedli len všeobecné poznámky o tom, ako museli uplatňovať opatrenia z dôvodu zložitej finančnej situácie podniku Hurtigruten (35) s cieľom zabezpečiť, aby naďalej poskytoval službu vo verejnom záujme, keďže pre nórske orgány by bolo zložité nájsť iný podnik, ktorý by tieto služby mohol poskytovať (aspoň v krátkodobom až strednodobom horizonte). Nórske orgány sa nepokúsili podrobnejšie porovnať svoje kroky s krokmi súkromného podnikateľského subjektu, ale len všeobecne odkazovali na skutočnosť, že tieto tri opatrenia predstavovali najmenej nákladnú alternatívu a že rokovania sa uskutočnili na základe zistení uvedených v podkladovom materiáli správy PWC. Ďalej predložili vysvetlenia ex post (dve správy BDO) o tom, prečo tieto tri opatrenia nepredstavujú žiadnu nadmernú náhradu bez toho, aby podrobnejšie porovnali svoje kroky s krokmi súkromného podnikateľského subjektu
   1.3.3   Náhrada za služby vo verejnom záujme – posúdenie kritérií Altmark

   Nórske orgány argumentovali, že zvýšenie náhrady sa uskutočnilo v rozsahu pôsobnosti dohody o Hurtigrutene (ktorá bola predmetom postupu verejného obstarávania v roku 2004), a že kritériá Altmark boli splnené. V tejto súvislosti tvrdili, že uvedené tri opatrenia neposkytujú podniku Hurtigruten výhodu.
   Dohoda o Hurtigrutene (ktorá bola uzavretá 17. decembra 2004) nebola dozornému úradu oznámená a v súlade s tým nie je predmetom posúdenia štátnej pomoci na účel overenia toho, či bola v súlade s kritériami Altmark.
   V ďalšej časti dozorný úrad posúdi, či tri kritériá uvedené v dodatočnej dohode sú v súlade s kritériami Altmark.
   1.3.3.1   Štvrté a druhé kritérium Altmark

   Podľa štvrtého kritéria Altmark musí byť príjemca vybraný pomocou postupu verejného obstarávania. V opačnom prípade náhrada nesmie prekročiť náklady dobre riadeného podniku, ktorý je primerane vybavený prostriedkami na poskytovanie služby vo verejnom záujme (36).
   Toto kritérium treba chápať v súvislosti s druhým kritériom, podľa ktorého parametre výpočtu platieb náhrady musia byť stanovené vopred objektívne a transparentne (37).
   Podnik Hurtigruten bol vybraný ako poskytovateľ služby vo verejnom záujme na základe postupu verejného obstarávania, ktorý sa uskutočnil v roku 2004 a viedol k uzavretiu dohody o Hurtigrutene. Úprava náhrady, o ktorej sa dohodlo 27. októbra 2008, sa uskutočnila na základe článku 8 dohody o Hurtigrutene. Dozorný úrad pripomína, že článok 8 je revízna doložka, ktorá umožňuje obom stranám vyžadovať opätovné prerokovanie zmluvy, pokiaľ ide o výnimočné úpravy štátnej odmeny, a znie takto (preklad dozorného úradu):

      „Oficiálne kroky, ktoré spôsobujú výrazné zmeny nákladov, ako aj prudké zmeny cien vstupných faktorov, ktoré strany nemohli odôvodnene predvídať, sú dôvodmi na to, aby zmluvné strany požadovali opätovné prerokovanie výnimočných úprav štátnych odmien, zmien poskytovaných služieb alebo iné opatrenia. V týchto rokovaniach má druhá zmluvná strana nárok na získanie prístupu k celej potrebnej dokumentácii“ (38).

   Hoci revízna doložka bola súčasťou postupu verejného obstarávania, podľa názoru dozorného úradu je potrebné posúdiť, či sa na uplatňovanie tohto ustanovenia neskôr počas zmluvného obdobia vzťahuje pôvodný postup verejného obstarávania v zmysle štvrtého kritéria Altmark.
   Nórske orgány uviedli, že článok 8 je tradičným a bežným ustanovením o opätovnom prerokovaní/revízii a argumentovali, že tri opatrenia neznamenali žiadnu podstatnú zmenu alebo doplnenie dohody o Hurtigrutene, pretože ďalšia náhrada súvisí s dokladovanými zvýšeniami nákladov na strane služby vo verejnom záujme. Z toho dôvodu podľa argumentov predložených nórskymi orgánmi nedochádza k nadmernej náhrade, ale k obnoveniu rovnováhy v zmluve spôsobom, ktorý je podobný ako výsledok uplatňovania článku 36 nórskeho zákona o zmluvách a ostatných podobných predpisov v nórskom práve.
   Dozorný úrad po prvé uvádza, že podľa všeobecných zásad o obstarávaní si podstatné úpravy zmlúv zvyčajne vyžadujú nový postup verejného obstarávania (39). Vzhľadom na to, že uplatňovanie článku 8 v tomto prípade – podľa ktorého „podstatné zmeny nákladov“ a „radikálne zmeny cien vstupných faktorov“ umožňujú opätovné prerokovanie – malo taký účinok, že štátne odmeňovanie v prospech podniku Hurtigruten sa podstatne zvýšilo (40) v zmysle troch opatrení uvedených v dodatočnej dohode, dozorný úrad zastáva názor, že takéto zvýšenie náhrady by v zásade mohlo vyvolať potrebu nového postupu verejného obstarávania.
   Dozorný úrad zastáva názor, že zvýšená štátna odmena podľa troch opatrení uvedených v dodatočnej dohode nemôže byť považovaná za pokrytú pôvodnou ponukou.
   Dozorný úrad bezpodmienečne netvrdí, že prípadná mimoriadna náhrada udelená podľa doložky o opätovnom prerokovaní zmluvy, ktorá bola vypracovaná k ponuke, nespĺňa štvrté kritérium Altmark, a preto predstavuje štátnu pomoc. Článok 8 však, ako sa objasňuje ďalej, neposkytuje objektívne a transparentné parametre, na základe ktorých bola vypočítaná náhrada v podobe troch opatrení v súlade s požiadavkou druhého kritéria Altmark.
   Dozorný úrad konštatuje, že článok 8 nedáva podniku Hurtigruten právo na zvýšenú náhradu na základe vopred stanovených parametrov. Touto doložkou sa len poskytuje spoločnosti právo iniciovať opätovné prerokovania i) v prípade, že oficiálne akty spôsobia podstatné zmeny nákladov, ktoré nebolo možné odôvodnene predvídať alebo ii) v prípade, že sa podstatne zmenia ceny vstupných faktorov.
   Článok 8 ďalej neobsahuje konkrétne usmernenia o tom, ako by sa mala vypočítať ďalšia náhrada. Podľa znenia tohto článku neexistujú parametre, ktorými by sa vymedzovalo, na ktoré vstupné faktory sa doložka o opätovnom prerokovaní vzťahuje, alebo o tom, ako by sa mali tieto náklady kompenzovať. Okrem toho neexistujú obmedzenia toho, aký objem ďalších náhrad je možné udeliť. Pri posudzovaní výhradne na základe textu doložky o opätovnom prerokovaní sa zdá, že konkrétne uplatnenie opatrenia z veľkej časti závisí od rozhodnutia nórskych orgánov, ako aj od vyjednávacích zručností dotknutých zmluvných strán. Na druhej strane nórske orgány argumentovali, že znenie článku 8 sa musí vykladať na základe jeho kontextu, účelu a cieľu dosiahnuť spravodlivú rovnováhu medzi právami a povinnosťami zmluvných strán (41). Aj v prípade zohľadnenia týchto faktorov konkrétne uplatnenie doložky v tomto prípade tak, ako je ďalej vysvetlené, preukazuje, že toto uplatnenie nespĺňa požiadavky týkajúce sa transparentnosti a objektívnosti druhého kritéria Altmark.
   Osobitne pokiaľ ide o daň z emisií oxidu dusíka, nórske orgány vysvetlili, že v dôsledku rokovaní s podnikom Hurtigruten bola úroveň príspevkov určená na 90 % (42) a že nórske orgány si neželali odobrať akýkoľvek stimul pre Hurtigruten na zníženie emisií daní z oxidu dusíka úplným preplácaním všetkých výdavkov súvisiacich s daňou z emisií oxidu dusíka. Nórske orgány však dozornému úradu neposkytli vysvetlenie parametrov výpočtu. Naopak, nórske orgány preukázali, že uplatňovanie článku 8 závisí v značnej miere od voľného uváženia, keď uvádzajú, že iné zmluvy o službách vo verejnom záujme, ako napríklad v súvislosti s regionálnymi prevoznými službami vozidiel, obsahujú podobné doložky (43) a že podľa týchto podobných doložiek bolo prevádzkovateľom regionálnych prevozných služieb vozidiel vrátených 100 % uhradených daní za emisie oxidu dusíka a príspevkov do fondu na boj proti emisiám oxidov dusíka (44).
   Nórske orgány ďalej nepredložili dozornému úradu parametre na výpočet i) všeobecnej náhrady (vo výške 66 mil. NOK) a ii) zníženia požiadavky týkajúcej sa počtu lodí prevádzkovaných podľa zmluvy o poskytovaní služby vo verejnom záujme (ohodnotenej na 3,6 mil. NOK za obdobie od 16. novembra 2008 do 31. decembra 2008 a na 7,7 mil. NOK za obdobie od 1. januára 2009 do 31. marca 2009). Namiesto toho sa nórske orgány najskôr odvolávali na zlú finančnú situáciu podniku Hurtigruten (45) a na doklady, ktoré boli podkladom pre správu PWC, ktorá predstavuje základ pre rozsiahle rokovania, ktoré ich viedli k tomu, aby súhlasili s uskutočnením dodatočných platieb s cieľom zabezpečiť pokračovanie služby vo verejnom záujme na základe údajne komerčných úvah a ďalších nákladov za poskytovanie služby vo verejnom záujme. Následne nórske orgány jednoducho poskytli dozornému úradu dve akreditované správy, ktoré vypracovala spoločnosť BDO Noraudit s cieľom odôvodniť ex post, že tri opatrenia nepredstavujú nadmernú náhradu. Na rozdiel od nórskych orgánov však podľa názoru dozorného úradu tieto tri správy naznačujú, že uvedené tri opatrenia vlastne predstavujú nadmernú náhradu – v tom zmysle, že náhrada nie je obmedzená na zvýšené náklady na poskytovanie služby vo verejnom záujme – a neposkytujú objasnenie, pokiaľ ide o parametre, ktoré sa použili na určenie týchto nákladov (46).
   Okrem toho sa zdá, že druhá správa BDO Noraudit je založená na princípe, že všetky zvýšené náklady na poskytovanie služby vo verejnom záujme môžu byť pokryté zvýšenou náhradou udelenou podľa článku 8 bez ohľadu na to, či predstavujú radikálne zmeny, ktoré sa dali odôvodnene predvídať (alebo inak spĺňajú kritériá článku 8).
   Pokiaľ ide o nárast palivových nákladov, dohoda o Hurtigrutene už obsahovala mechanizmus úpravu cien (článok 6 ods. 2). Dozorný úrad zastáva názor, že potenciálni účastníci verejného obstarávania by odôvodnene očakávali, že toto ustanovenie bude riešiť otázku zvýšených palivových nákladov. Keďže cena paliva je dôležitým nákladovým prvkom pre prevádzkovateľov výletných lodí/trajektov, dozorný úrad predpokladá, že prevádzkovatelia v rámci sektora zvyčajne prijímajú opatrenia s cieľom zaistiť, aby ich pohyby cien nevystavili neprimeranému finančnému riziku. V praxi podnik Hurtigruten naozaj zaistil niektoré svoje palivové náklady. Bez ohľadu na to sa nórske orgány rozhodli uskutočniť dodatočné platby v rámci revíznej doložky v článku 8.
   So zreteľom na uvedené dozorný úrad zastáva názor, že tieto výsledky konkrétneho uplatňovania článku 8 preukazujú nedostatočnú transparentnosť a objektívnosť, a pokladá za veľmi nepravdepodobné, že by sa od účastníka trhu očakávalo, že bude predpokladať takéto uplatňovanie článku 8.
   Štvrtým kritériom Altmark sa ustanovuje, že v prípade neexistencie postupu verejného obstarávania musí byť výška požadovanej náhrady určená na základe nákladov, ktoré by typický podnik, dobre riadený a primerane vybavený dopravnými prostriedkami vynaložil pri realizácii týchto záväzkov, zohľadniac pri tom súvisiace príjmy, ako aj primeraný zisk pri realizácii záväzkov vo verejnom záujme. Nórske orgány neposkytli žiadne informácie, ktorými by sa odôvodnilo, že kritérium „efektívnosti“ (47) štvrtého kritéria Altmark je splnené. Naopak, zo správ predložených dozornému úradu vyplýva, že podnik Hurtigruten získal nadmernú náhradu za poskytnutie služby vo verejnom záujme (48). Z toho dôvodu dozorný úrad nemôže akceptovať skutočnosť, že tri opatrenia spĺňajú štvrté kritérium Altmark.
   V dôsledku uvedeného dozorný úrad dospel k záveru, že druhé kritérium Altmark nie je splnené. Okrem toho dozorný úrad dospel k záveru, že vzhľadom na uplatňovanie článku 8 a výsledok opätovného prerokovania v roku 2008 (t. j. troch opatrení) sa na výslednú dodatočnú dohodu nevzťahuje postup verejného obstarávania v zmysle štvrtého kritéria Altmark. Okrem toho nórske orgány nepreukázali splnenie kritéria „efektívnosti“ štvrtého kritéria Altmark. Dozorný úrad preto dospel k záveru, že v tomto prípade nebolo splnené ani štvrté kritérium Altmark.
   1.3.3.2   Tretie kritérium Altmark

   Tretím kritériom sa vyžaduje, aby náhrada neprekračovala náklady vzniknuté pri plnení záväzkov služby vo verejnom záujme po odrátaní príjmov získaných poskytovaním tejto služby (náhrada však môže zahŕňať primeraný zisk) (49).
   Podnik Hurtigruten vykonáva komerčné činnosti mimo rozsahu služieb vo verejnom záujme, okrem iného prepravuje výletných cestujúcich na lodiach podniku Hurtigruten. Tretie kritérium Altmark sa musí chápať spoločne so všeobecnými zásadami prideľovania nákladov, ako sa stanovuje napríklad v rozsudku vo veci Chronopost
       (50). To znamená, že v prípadoch, keď poskytovatelia služieb vo verejnom záujme vykonávajú komerčné činnosti popri službe vo verejnom záujme, komerčné činnosti musia znášať pomerný podiel fixných spoločných nákladov (51).
   Zo správ, ktoré poskytli nórske orgány, vyplýva, že tri opatrenia pokrývali nielen zvýšené náklady na poskytovanie služby vo verejnom záujme, ale slúžili aj na kompenzáciu nákladov na činnosti mimo rozsahu služby vo verejnom záujme (52). Okrem toho sa v druhej správe BDO naznačuje, že tri opatrenia pokrývali aj zvýšené náklady, ktoré nepredstavovali výrazné zmeny, ktoré sa nedali odôvodnene predvídať (t. j. skutočne pokryté náklady neboli v celom rozsahu len náklady, ktoré by mohli byť oprávnene pokryté v súlade s článkom 8) (53).
   Okrem toho podnik Hurtigruten neuplatňoval oddelené účtovanie služby vo verejnom záujme a činností patriacich mimo rozsahu služby vo verejnom záujme (54) a zdá sa, že výpočet troch opatrení je buď i) založený na zásade, že prevádzka služby vo verejnom záujme by mala znášať všetky fixné náklady alebo ich časť, ktoré sú spoločné pre prevádzku služby vo verejnom záujme a služby patriace mimo rozsahu služby vo verejnom záujme, alebo ii) na predpoklade, že nie je potrebné rozlišovať medzi službou vo verejnom záujme a službami patriacimi mimo rozsah služby vo verejnom záujme a že pomoc môže byť udelená s cieľom zachovať ziskovosť všetkých činností podniku Hurtigruten (t. j. činností služieb vo verejnom záujme, ako aj služieb patriacich mimo rozsah služby vo verejnom záujme) (55). Z toho dôvodu nie je komerčným činnostiam pridelený žiadny primeraný podiel spoločných fixných nákladov, a teda sa ani neodpočítava pri určovaní náhrady štátu za službu
   Ako je podrobnejšie objasnené v posúdení v oddiele II.3.2 (o otázke nadmernej náhrady), keďže sa neuplatňuje riadne oddelenie účtovníctva a výpočet opatrení nespĺňa uvedené kritériá – najmä pri využívaní nereprezentatívnych hypotetických nákladov a príjmov, pričom skutočné náklady a príjmy sú známe – dozorný úrad dospel k záveru, že v tomto prípade nie je splnené tretie kritérium Altmark.
   1.3.3.3   Kritériá Altmark – záver
   Keďže tri zo štyroch kritérií Altmark nie sú splnené a keďže len jedno z kritérií nemusí byť splnené na to, aby štátna náhrada za poskytovanie služby vo verejnom záujme predstavovala štátnu pomoc, uvedené tri opatrenia nemožno považovať za také, ktoré neprinášajú podniku Hurtigruten výhodu v zmysle článku 61 Dohody o EHP
   1.4   Selektívna povaha troch opatrení

   Opatrenia musia byť selektívne tým, že zvýhodňujú „určité podniky alebo výrobu určitých druhov tovaru“. O selektívnej hospodárskej výhode možno hovoriť vtedy, ak sa zistí, že opatrenie sa neuplatňuje všeobecne na všetky podniky v štáte EHP (56).
   Dozorný úrad zastáva názor, že tri opatrenia zvýšili odmenu štátu pre Hurtigruten a sú výsledkom individuálnych rokovaní s týmto podnikom. Iba podnik Hurtigruten získal možnosť opätovne prerokovať zvýšenie náhrady za službu, keďže bol jediným poskytovateľom služby. Z toho dôvodu dozorný úrad dospel k záveru, že tri opatrenia predstavujú selektívnu výhodu pre Hurtigruten.
   Vzhľadom na náhradu dane za emisie oxidu dusíka/príspevkov do fondu na boj proti emisiám oxidu dusíka nórske orgány poskytli dozornému úradu ďalšie informácie o administratívnom postupe, pokiaľ ide o náhrady týchto poplatkov poskytovateľom služieb vo verejnom záujme. Nórske orgány vysvetlili, že náhrady nepovažujú za selektívne, pretože „rovnaká náhrada sa uplatňuje na všetky služby osobnej lodnej dopravy, ktoré vykonávajú záväzky služby vo verejnom záujme (…) všetky ostatné dopravné služby vykonávané za podobných podmienok sa posudzujú rovnakým spôsobom. K týmto ostatným dopravným službám patria pravidelné vnútroštátne a regionálne trajekty vozidiel, ako aj pravidelné vysokorýchlostné osobné trajekty“ (57).
   Po zavedení dane z emisií oxidu dusíka je administratívny postup nórskych orgánov úplne nahradiť daň z emisií oxidu dusíka/príspevky do fondu na boj proti emisiám oxidu dusíka dopravným spoločnostiam so záväzkom služby vo verejnom záujme v rozsahu, v ktorom sa príspevky týkali týchto záväzkov (58). V prípade podniku Hurtigruten však nórske orgány rozhodli o obmedzení náhrady na to, čo podľa ich názoru predstavuje 90 % dane z emisií oxidu dusíka/príspevku do fondu na boj proti emisiám oxidu dusíka v súvislosti so záväzkom služby vo verejnom záujme. Úplné pokrytie nákladov na emisie oxidov dusíka sa považovalo za nežiaduce, lebo by spôsobilo, že podnik Hurtigruten by bol menej motivovaný znižovať emisie (59).
   Súdy dospeli k záveru, že daňové opatrenia poskytujúce výhody určitým podnikom neboli selektívne, pretože boli odôvodnené povahou a celkovou štruktúrou všeobecného systému, ktorého sú súčasťou (60). V rozsudku vo veci Adria-Wien Pipeline
       (61) Súdny dvor posúdil rakúsku schému, v ktorej environmentálna daň zo spotreby energie bola uložená všetkým podnikom a v ktorej podniky vyrábajúce tovary mali nárok na čiastočné vrátenie uhradených daní. Podniky poskytujúce služby neboli oprávnené na podobnú náhradu. Otázka znela, či náhrada podnikom vyrábajúcim tovary predstavuje štátnu pomoc. Súdny dvor nenašiel žiadne odôvodnenie v povahe alebo všeobecnom schéme systému, keďže ekologické úvahy, ktoré boli podkladom vnútroštátnych právnych predpisov, neodôvodňovali posudzovanie spotreby energie podnikmi dodávajúcimi služby odlišne ako spotrebu tejto energie podnikmi vyrábajúcimi tovary. Súd uviedol, že spotreba energie každým z uvedených sektorov poškodzuje životné prostredie rovnako (62).
   V tomto prípade je možné dospieť k rovnakým zisteniam. Účelom dane z emisií oxidu dusíka je znížiť emisie oxidu dusíka (63). Otázkou je, či vrátenie dane z emisií oxidu dusíka/príspevkov do fondu na boj proti emisiám oxidu dusíka poskytovateľom služby vo verejnom záujme je odôvodnené povahou všeobecnej schémy systému zdaňovania emisií oxidu dusíka. Cieľom systému dane z emisií oxidu dusíka je podnecovať podniky, aby znižovali svoje emisie oxidu dusíka a tak znižovali mieru znečistenia životného prostredia. Tieto úvahy, ktoré sú podkladom dane z emisií oxidu dusíka, neodôvodňujú to, že sa poskytovatelia služieb vo verejnom záujme posudzujú odlišne ako tí, ktorí neposkytujú služby vo verejnom záujme. Oxid dusíka emitovaný poskytovateľmi služieb vo verejnom záujme škodí životnému prostrediu rovnako. Hoci by to bolo odôvodnené v rámci logiky systému daní z emisií oxidu dusíka, podnik Hurtigruten vykonáva záväzky týkajúce sa služby vo verejnom záujme rovnako ako svoje komerčné činnosti a pri vracaní dane z emisií oxidu dusíka/príspevkov do fondu na boj proti emisiám oxidu dusíka sa tieto dva typy činností správne neoddelili (64).
   Z toho dôvodu môže dozorný úrad dospieť jedine k záveru, že kompenzácia 90 % dane z emisií oxidu dusíka/príspevkov do fondu na boj proti emisiám oxidu dusíka v prospech podniku Hurtigruten predstavuje selektívne opatrenie, pretože ostatné podniky vykonávajúce podobné dopravné činnosti, ktoré nie sú službou vo verejnom záujme, musia znášať úplné náklady na daň z emisií oxidu dusíka/príspevky do fondu na boj proti emisiám oxidu dusíka.
   Z toho dôvodu dozorný úrad dospel k záveru, že tri opatrenia predstavujú selektívnu výhodu pre Hurtigruten.
   1.5   Narúšanie hospodárskej súťaže a ovplyvňovanie obchodu medzi zmluvnými stranami

   V prípade, že finančná pomoc posilňuje pozíciu podniku v porovnaní s inými podnikmi súťažiacimi v obchode v rámci EHP, tieto ostatné podniky sa musia považovať za ovplyvnené touto pomocou (65).
   Ako už bolo uvedené, tri opatrenia poskytujú podniku Hurtigruten selektívnu hospodársku výhodu. Trh s domácimi námornými službami (lodná kabotáž), v rámci ktorej Hurtigruten pôsobí, bol otvorený pre hospodársku súťaž v celom EHP v roku 1998 (66). Okrem toho Hurtigruten pôsobí aj v odvetví cestovného ruchu, najmä ponúkaním výletných plavieb/okružných plavieb pozdĺž nórskeho pobrežia. Ostatní prevádzkovatelia ponúkajú výletné plavby pozdĺž rovnakých častí nórskeho pobrežia (67). Okrem toho Hurtigruten prevádzkuje aj niekoľko iných výletných plavieb v rôznych európskych štátoch.
   Dozorný úrad preto dospel k záveru, že náhrada udelená podniku Hurtigruten má tendenciu narúšať hospodársku súťaž a ovplyvňovať obchod v rámci EHP.
   2.   PROCEDURÁLNE POŽIADAVKY
   Podľa článku 3 ods. 1 časti I protokolu 3 „Dozorný úrad EZVO musí byť v dostatočnom čase vopred informovaný o akýchkoľvek plánoch na udelenie alebo zmenenie pomoci, aby k tomu mohol predložiť svoje poznámky (…). Dotknutý štát neuvedie svoje navrhované opatrenia do účinnosti, kým sa postup neukončil vydaním konečného rozhodnutia.“
   Nórske orgány nenotifikovali tri opatrenia dozornému úradu. Dozorný úrad preto dospel k záveru, že nórske orgány nerešpektovali svoju povinnosť urobiť tak, ktorá je stanovená v článku 1 ods. 3 časti I protokolu 3.
   3.   ZLUČITEĽNOSŤ POMOCI
   Nórske orgány sa opierajú o článok 59 ods. 2 Dohody o EHP a tvrdia, že opatrenia predstavujú potrebnú náhradu za záväzok služby vo verejnom záujme v rámci usmernení dozorného úradu o pomoci pre námornú dopravu a všeobecných zásad náhrady za službu vo verejnom záujme. Okrem toho sa opierajú o článok 61 ods. 3 písm. c) a tvrdia, že skúmané opatrenia sa dajú považovať za zlučiteľné s Dohodou o EHP ako reštrukturalizačné opatrenia v súlade s usmerneniami o záchrane a reštrukturalizácii.
   Ďalej dozorný úrad posudzuje zlučiteľnosť pomoci s fungovaním Dohody o EHP ako náhradu za službu vo verejnom záujme na základe článku 59 ods. 2 Dohody o EHP a záchranné a reštrukturalizačné opatrenie, „núdzové opatrenie“ podľa článku 61 ods. 3.
   3.1   Právny rámec na posúdenie štátnej pomoci vo forme náhrady za službu námornej dopravy vo verejnom záujme

   Z článku 4 nariadenia o lodnej kabotáži a oddielu 9 usmernení dozorného úradu o pomoci pre námornú dopravu vyplýva, že štáty EZVO môžu ukladať záväzky služby vo verejnom záujme alebo uzatvárať zmluvy o službách vo verejnom záujme pre určité služby námornej dopravy za predpokladu, že náhrada spĺňa pravidlá Dohody o EHP a postupu, ktorým sa riadi štátna pomoc.
   Článok 59 ods. 2 Dohody o EHP znie takto:

      „Podniky poverené poskytovaním služieb všeobecného hospodárskeho záujmu alebo podniky, ktoré majú povahu fiškálneho monopolu, podliehajú pravidlám tejto dohody, najmä pravidlám hospodárskej súťaže, za predpokladu, že ich uplatňovanie neznemožňuje právne alebo v skutočnosti plniť určité úlohy, ktoré im boli zverené. Rozvoj obchodu nesmie byť ovplyvnený v takom rozsahu, aby to bolo v rozpore so záujmami zmluvných strán.“

   Dozorný úrad konštatuje, že hoci sa jeho usmernenia o štátnej pomoci vo forme náhrady za službu vo verejnom záujme („usmernenia o náhrade za službu vo verejnom záujme“) neuplatňujú na sektor dopravy (68), vo veľkej miere zhŕňajú všeobecne platné zásady náhrady za službu vo verejnom záujme. Na usmernenia o náhrade za služby vo verejnom záujme sa ďalej odkazuje len v prípade, že vyjadrujú takéto všeobecne platné zásady.
   Aby štátna pomoc predstavovala náhradu za službu vo verejnom záujme, ktorá je zlučiteľná s fungovaním Dohody o EHP na základe článku 59 ods. 2, musí dotknutá služba po prvé predstavovať službu všeobecného hospodárskeho záujmu. Po druhé musí byť príslušný podnik poverený štátom EZVO poskytovaním tejto služby. Po tretie výška náhrady sa musí udeliť transparentným spôsobom (69) a byť primeraná (70) v tom zmysle, že nesmie prekročiť sumu, ktorá je nevyhnutná (71) na pokrytie nákladov, ktoré vznikli pri plnení záväzkov týkajúcich sa služby vo verejnom záujme vrátane primeraného zisku (72).
   V rozhodnutí o začatí konania vo veci formálneho zisťovania dozorný úrad nespochybnil splnenie prvých dvoch kritérií (73). Podľa názoru dozorného úradu však na základe informácií poskytnutých nórskymi orgánmi nemožno dospieť k záveru, že bolo splnené tretie kritérium. Na začiatku dozorný úrad pripomína, že dohoda o Hurtigrutene bola uzavretá na základe postupu verejného obstarávania. Na všeobecnej úrovni dozorný úrad konštatuje, že v riadnom postupe verejného obstarávania sa zvyčajne zabezpečí, aby výsledná zmluva nezahŕňala štátnu pomoc. Za určitých okolností musia byť verejné orgány schopné zrušiť zmluvy o poskytovaní služby vo verejnom záujme, ktoré sa uzavreli na základe postupu verejného obstarávania, a namiesto toho uzavrieť novú zmluvu o poskytovaní služby vo verejnom záujme zahŕňajúcu štátnu pomoc. To však nebol prístup, ktorý uprednostnili nórske orgány v tomto konkrétnom prípade. Ako už bolo uvedené, výška náhrady vyplatenej vo forme troch opatrení nebola udelená transparentným spôsobom v kontexte verejného obstarávania, ale bola výsledkom dvojstranného opätovného prerokovania, ktoré sa uskutočnilo roky po uzavretí zmluvy.
   Pri udeľovaní pomoci vo forme náhrady za službu vo verejnom záujme nórske orgány musia zabezpečiť, aby bola pomoc zlučiteľná s pravidlami, ktoré sa na takú pomoc vzťahujú. Dôležité je, že keď podnik, ktorému bola poskytnutá pomoc, vykonáva činnosti nepatriace do rozsahu služby vo verejnom záujme, komerčné činnosti musia znášať primeraný podiel fixných nákladov, ktoré sú spoločné pre oba typy činností (74).
   3.2   Výška náhrady za službu vo verejnom záujme

   Podľa vysvetlení, ktoré poskytli nórske orgány, tri opatrenia boli určené na to, aby poskytli podniku Hurtigruten náhradu za: i) nové náklady súvisiace so zavedením dane z emisií oxidov dusíka v súvislosti s poskytovaním služby vo verejnom záujme a ii) všeobecné zvýšenie nákladov na vstupné faktory súvisiace s poskytovaním služby vo verejnom záujme. Dozorný úrad zastáva názor, že prístup nórskych orgánov k prideľovaniu nákladov nepreukazuje, že uvedené tri opatrenia nevedú k nadmernej náhrade za poskytovanie služby vo verejnom záujme.
   3.2.1   Nekonzistentný prístup k spoločným fixným nákladom

   V prípadoch, v ktorých poskytovatelia služieb vo verejnom záujme vykonávajú popri službe vo verejnom záujme komerčné činnosti, tieto komerčné činnosti musia na základe všeobecnej zásady znášať primeraný podiel spoločných fixných nákladov (75). Podľa usmernení o náhradách za verejnú službu:

      „Náklady, ktoré sa majú zohľadniť, zahŕňajú všetky náklady spojené s poskytovaním služby všeobecného hospodárskeho záujmu. Ak sú aktivity príslušného podniku obmedzené na služby všeobecného hospodárskeho záujmu, možno zohľadniť všetky jeho náklady. Ak podnik vykonáva aj činnosti nespadajúce do rozsahu služby všeobecného hospodárskeho záujmu, možno zohľadniť len náklady súvisiace so službou všeobecného hospodárskeho záujmu. Náklady pridelené na služby všeobecného hospodárskeho záujmu môžu pokrývať všetky variabilné náklady vzniknuté z poskytovania služby všeobecného hospodárskeho záujmu, primeraný príspevok na spoločné fixné náklady pre služby všeobecného hospodárskeho záujmu, ako aj ostatné činnosti a adekvátnu návratnosť vlastného kapitálu prideleného na služby všeobecného hospodárskeho záujmu“ (76).

   Odchýlky od tejto zásady môžu byť odôvodnené len mimoriadnymi okolnosťami. Podľa usmernení dozorného úradu o uplatňovaní pravidiel štátnej pomoci na verejnoprávne vysielanie rozdelenie spoločných nákladov medzi činnosťou služby vo verejnom záujme a ostatnými činnosťami nie je povinné, ak oddelenie nákladov nie je „možné a zmysluplné“ (77). V takých prípadoch sa však čisté prínosy pochádzajúce z činností mimo rozsahu služby vo verejnom záujmu, ktoré majú spoločné náklady so záväzkom služby vo verejnom záujme, musia prideľovať na stranu služby vo verejnom záujme (78). Dozorný úrad nevie o tom, že by podnik Hurtigruten bol v takejto výnimočnej situácii. Hoci by sa mohlo argumentovať, že oddelenie spoločných fixných nákladov na činnosti podniku Hurtigruten v rámci služby vo verejnom záujme a mimo nej nemusí byť vždy jednoduchá úloha, oddelenie napríklad na základe príjmov pochádzajúcich z obratu uvedených dvoch foriem činností je určite možný (79).
   Na základe toho dozorný úrad dospel k záveru, že všeobecne platná zásada rozdelenia nákladov sa v tomto prípade uplatňuje. Z toho dôvodu dozorný úrad nemôže prijať prístup použitý podľa tretej metódy správy PWC, v ktorej sa nerozlišuje medzi činnosťami služby vo verejnom záujme a komerčnými činnosťami podniku Hurtigruten.
   Hoci Hurtigruten vykonáva činnosti mimo rozsahu služby vo verejnom záujme, v troch správach sa dôsledne nezohľadňuje skutočnosť, že komerčné činnosti musia znášať primeraný podiel fixných nákladov, ktoré sú spoločné pre službu vo verejnom záujme, ako aj pre komerčné činnosti tak, ako sa vyžaduje v uvedenej jurisdikcii.
   V správach je viacero kategórií týchto nákladov pridelených v plnom rozsahu na stranu služby vo verejnom záujme [napr. prístavné poplatky, údržba, palivá (okrem spotreby v Geirangerfjorden)], zatiaľ čo ostatné kategórie spoločných fixných nákladov (ktoré sa nevzťahujú plne na službu vo verejnom záujme) zrejme neboli pridelené podľa podielov záväzku služby vo verejnom záujme na jednej strane a komerčných činností na druhej strane (strana služby vo verejnom záujme znáša 90 % nákladov na emisie oxidov dusíka, ktoré súvisia so spotrebou paliva) (80).
   Z dôvodu nedostatočného prideľovania spoločných fixných nákladov dozorný úrad nemôže dospieť k záveru, že prvé dve metódy v správe PWC alebo dve správy BDO prinášajú dôkaz, že tri opatrenia nepredstavujú nadmernú náhradu za službu vo verejnom záujme.
   Na základe nekonzistentného prístupu k spoločným fixným nákladom, ako už bolo opísané, dozorný úrad dospel k záveru, že v žiadnej z troch metód správy PWC alebo v metódach dvoch správ BDO neboli spoločné náklady správne pridelené činnostiam služieb vo verejnom záujme a komerčným činnostiam tak, aby sa do úvahy vzali len náklady súvisiace so službou vo všeobecnom hospodárskom záujme.. Z toho dôvodu nie je možné preukázať, že tri opatrenia nepredstavujú nadmernú náhradu za službu vo verejnom záujme.
   3.2.2   Neoddelenie účtovníctva

   Hoci podnik Hurtigruten vykonáva činnosti mimo rozsahu služieb vo verejnom záujme, neuplatnil oddelené účtovníctvo medzi službami vo verejnom záujme a ostatnými činnosťami (81). Preto možno konštatovať, že základný predpoklad pre transparentný systém náhrad za služby vo verejnom záujme chýba (82).
   3.2.3   Založené na nereprezentatívnych hypotetických nákladoch a príjmoch v prípadoch, keď sú známe skutočné náklady a príjmy

   Ako základ pre výpočet náhrady by sa mali použiť skutočné náklady a príjmy podniku Hurtigruten.
   Dozorný úrad po prvé konštatuje, že v správe PWC a v druhej správe BDO sa počítajú náklady na službu vo verejnom záujme na základe nákladov a príjmov súvisiacich s prevádzkou hypotetickej minimálnej flotily (83). Zdá sa, že nórske orgány odôvodňujú chýbajúce pridelenie spoločných nákladov na činnosti mimo rozsahu služby vo verejnom záujme tým, že zdôrazňujú, že výpočty nie sú založené na skutočných nákladoch a príjmoch z prevádzky celej flotily podniku Hurtigruten, ale len na nákladoch a ziskoch lodí MS Narvik alebo MS Vesterålen. Argument zrejme spočíva v tom, že keď sa náklady za službu vo verejnom záujme vypočítajú prísne na základe nákladov súvisiacich s prevádzkou hypotetickej „minimálnej flotily“, ktorej náklady sú pravdepodobne nižšie ako náklady na prevádzku skutočnej flotily podniku Hurtigruten, náhrada neprekročí skutočné náklady vzniknuté vykonávaním služby vo verejnom záujme.
   Táto metóda však nezohľadňuje skutočnosť, že činnosti mimo rozsahu služieb vo verejnom záujme musia znášať primeraný podiel spoločných nákladov. Dozorný úrad sa domnieva, že skutočná flotila a hypotetická minimálna flotila nebudú mať rovnaký pomer činnosti služby vo verejnom záujme na jednej strane a činností mimo rozsahu služby vo verejnom záujme na druhej strane. Ako naznačuje jej názov, metóda „minimálnej flotily“ je založená na flotile s minimálnou kapacitou. Najpravdepodobnejšie je, že skutočná flotila (s vyššou kapacitou) vykonáva väčšiu časť svojich činností mimo rozsahu služby vo verejnom záujme ako hypotetická minimálna flotila. Ak je to tak, činnosti mimo rozsahu služby vo verejnom záujme by mali znášať väčší podiel spoločných fixných nákladov.
   Na tomto podklade dozorný úrad odmieta argument, že výpočty súvisiace s hypotetickou minimálnou flotilou preukazujú, že podniku Hurtigruten nebola poskytnutá nadmerná náhrada.
   Po druhé treba v súvislosti s následným výpočtom náhrady za poskytovanie služby vo verejnom záujme použiť ako podklad pre výpočet nákladov na poskytovanie verejnej služby skutočné palivové náklady. Nórske orgány jednoducho nezohľadnili zaisťovacie činnosti podniku Hurtigruten, keďže by to viedlo k nadmerným náhradám vždy, ak by sa ukázalo, že zaisťovacie činnosti sú úspešné (keďže sa zaistením dosiahne nižšia cena).
   Po tretie dozorný úrad nemá dôvod veriť, že nórske orgány nemajú prístup k skutočným nákladom a príjmom podniku Hurtigruten; dokonca sa zdá, že druhá metóda v správe PWC a prvá správa BDO sa zakladajú na nákladoch skutočnej flotily. Ako sa uviedlo, na výpočet nákladov za službu vo verejnom záujme sú relevantné skutočné a reprezentatívne náklady. Posúdenie nereprezentatívnych, hypotetických nákladov neslúži ako náhrada.
   3.2.4   Záver

   Neexistencia oddeleného účtovníctva činností služieb vo verejnom záujme a ostatných komerčných činností, nekonzistentný prístup k prideľovaniu nákladov a spoliehanie sa na nereprezentatívne, hypotetické (a nie skutočne vzniknuté) náklady znamená, že dozorný úrad nemôže dospieť k záveru, že tri opatrenia nepredstavujú žiadne nadmerné platby. Na tomto základe dozorný úrad dospel k záveru, že tri opatrenia nepredstavujú náhradu za služby vo verejnom záujme zlučiteľnú s fungovaním Dohody o EHP na základe jej článku 59 ods. 2.
   3.3   Zlučiteľnosť opatrení ako „núdzového opatrenia“ alebo pomoci na reštrukturalizáciu

   Dozorný úrad pripomína, že priama pomoc zameraná na pokrytie prevádzkových strát všeobecne nie je zlučiteľná s fungovaním Dohody o EHP.
   Keďže dodatočná náhrada, ktorá sa skúma v tomto rozhodnutí, pokrýva náklady súvisiace s každodennou prevádzkou podniku Hurtigruten, opatrenia sa musia považovať za prevádzkovú pomoc (84).
   Takáto prevádzková pomoc sa môže vo výnimočných prípadoch povoliť, ak sú splnené podmienky stanovené v ustanoveniach o výnimkách v Dohode o EHP. V článku 61 ods. 3 Dohody o EHP sa tieto výnimky ustanovujú. Nórske orgány sa vo svojej odpovedi na rozhodnutie o začatí konania odvolávali na výnimku podľa článku 61 ods. 3 písm. c) usmernení o záchrane a reštrukturalizácii. To bude posudzované ďalej v texte, dozorný úrad však bude najprv riešiť písomný návrh nórskych orgánov, v ktorom sa odvolávajú na „núdzové opatrenia“.
   3.3.1   Núdzové opatrenia podľa článku 61 ods. 3 písm. b) alebo záchranné opatrenie podľa článku 61 ods. 3 písm. c) Dohody o EHP

   Nórske orgány odkazovali na finančnú situáciu podniku Hurtigruten v roku 2008 a bezprostrednú možnosť, že by Hurtigruten ukončil zmluvu, aby zabránil konkurzu. Podľa nórskych orgánov ich tieto okolnosti prinútili prijať núdzové opatrenia na zabezpečenie pokračovania služby. Nórske orgány argumentovali, že núdzové opatrenia sa môžu považovať za oprávnené na zabezpečenie pokračovania služby. Neodvolali sa však na výnimku uvedenú v článku 61 ods. 3, ani na iné ustanovenie Dohody o EHP. Podľa názoru dozorného úradu tento argument nemožno posúdiť ako záchrannú pomoc podľa článku 61 ods. 3 písm. c) a usmernení o záchrane a reštrukturalizácii, keďže záchranná pomoc podľa usmernení je svojou povahou dočasná a vratná pomoc. Na uvedené tri opatrenia sa to nevzťahuje.
   Okrem toho dozorný úrad preskúmal, či by bolo možné považovať situáciu opísanú nórskymi orgánmi za vážne narušenie v zmysle článku 61 ods. 3 písm. b) a teda za zlučiteľnú pomoc, aj keď sa naň nórske orgány neodvolávali.
   Z jurisdikcie je jasné, že výnimku v článku 61 ods. 3 písm. b) Dohody o EHP je potrebné uplatňovať reštriktívne a že musí riešiť narušenie v celom hospodárstve členského štátu (nie v sektore alebo regióne) (85).
   V informáciách predložených nórskymi orgánmi nič nenasvedčuje tomu, že pomoc bola zameraná na riešenie narušenia v celom hospodárstve Nórska. Aj v prípade najhoršieho scenára, keby podnik Hurtigruten zastavil poskytovanie služby a štát by bol nútený podpísať novú zmluvu na celú trasu alebo jej časti, dočasné prerušenie poskytovania tejto dopravnej služby nemožno považovať za vážne narušenie celého hospodárstva Nórska, a to ani so zreteľom na kultúrny, spoločenský a hospodársky význam služieb podniku Hurtigruten.
   Z toho dôvodu dozorný úrad nezastáva názor, že je v tomto prípade uplatniteľná výnimka podľa článku 61 ods. 3 písm. b). Dozorný úrad však bude riešiť tento argument predložený nórskymi orgánmi aj podľa článku 61 ods. 3 písm. c) Dohody o EHP, ktorý je opísaný ďalej.
   3.3.2   Reštrukturalizačné opatrenia – článok 61 ods. 3 písm. c) Dohody o EHP

   Nórske orgány odkazovali na výnimku podľa článku 61 ods. 3 písm. c) Dohody o EHP a argumentovali tým, že štátna intervencia predstavuje reštrukturalizačnú pomoc.
   Nórske orgány predložili svoj názor, že podstatné kritériá reštrukturalizačnej pomoci môžu byť podľa usmernení dozorného úradu o záchrane a reštrukturalizácii splnené. Tvrdia, že Hurtigruten bol a je dôležitým podnikom v súlade s oddielom 1 ods. 7 usmernení o záchrane a reštrukturalizácii a bola podnikom v ťažkostiach podľa definície rovnakých usmernení (86).
   Všeobecnou zásadou usmernení o záchrane a reštrukturalizácii je umožniť, aby sa pomoc udeľovala len za okolností, v ktorých sa akékoľvek narušenie hospodárskej súťaže vyváži výhodami vyplývajúcimi z prežitia daného podniku. Povolenie sa udelí len v prípade splnenia prísnych podmienok vrátane toho, že i) pomoc musí byť podmienená plnením plánu reštrukturalizácie, ktorým sa obnoví dlhodobá životaschopnosť podniku v primeranom časovom horizonte; ii) príjemca musí financovať podstatný podiel svojich nákladov na reštrukturalizáciu (najmenej 50 % v prípade veľkých podnikov); iii) musia sa prijať kompenzačné opatrenia, aby sa zabránilo rizikám narušenia hospodárskej súťaže (prenesenie aktív, zníženie kapacity alebo podielu na trhu atď.); iv) pomoc musí byť obmedzená na prísne minimum; v) plán reštrukturalizácie musí byť realizovaný v celom rozsahu a vi) dozorný úrad musí mať možnosť ubezpečiť sa, že plán reštrukturalizácie sa správne plní, pomocou pravidelných správ, ktoré mu dotknutý štát EZVO zasiela.
   Podľa názoru dozorného úradu tri opatrenia nespĺňajú podmienky na povolenie pomoci stanovené v oddiele 3.2.2 usmernení o záchrane a reštrukturalizácii. Udelenie pomoci musí byť najskôr podmienené plnením plánu reštrukturalizácie (87), ktorý by mal byť dozornému úradu notifikovaný na schválenie (88). Nórske orgány nenotifikovali dozornému úradu plán reštrukturalizácie, hoci rokovania sa s podnikom Hurtigruten uskutočnili podľa článku 8 dohody.
   Ako je potvrdené v judikatúre (89), štát musí mať v čase poskytnutia pomoci k dispozícii dôveryhodný plán reštrukturalizácie a musí byť ním viazaný. Dozorný úrad pochybuje o tom, či úpravy štátnej odmeny predstavujú reštrukturalizačnú pomoc a informácie poskytnuté nórskymi orgánmi o reorganizácii a reforme realizovanej podnikom Hurtigruten hlavne v roku 2008 na riešenie finančných ťažkostí podniku možno považovať za plán reštrukturalizácie v zmysle usmernení o záchrane a reštrukturalizácii.
   Dozorný úrad nevidí ani žiadne prepojenie medzi výškou dodatočných platieb za poskytovanie služby vo verejnom záujme dohodnutých medzi podnikom Hurtigruten a štátom použitím článku 8 dohody o Hurtigrutene a nákladmi na reštrukturalizáciu podniku.
   Dozornému úradu neboli poskytnuté žiadne informácie, ktorými by sa preukazovalo, že reštrukturalizácia podniku Hurtigruten bola podmienkou pre opatrenia pomoci. Naopak, list z 5. novembra 2008, ktorý podpísali nórske orgány, neodkazuje na žiadnu reštrukturalizáciu alebo plán reštrukturalizácie. To isté platí pre dodatočnú dohodu, ktorú nórske orgány podpísali 8. júla 2009 a Hurtigruten 19. augusta 2009; ale potvrdzuje sa ňou skôr dodatočná náhrada k pôvodnej zmluve uzavretej v roku 2004 o poskytovaní služby vo verejnom záujme a neodkazuje sa na platby predstavujúce reštrukturalizačnú pomoc. Navyše keď nórsky parlament schválil v decembri 2008 udelenie pomoci, neexistovala žiadna zmienka o tom, že ide o súčasť reštrukturalizácie podniku Hurtigruten (90). Nakoniec sa zdá sa, že list podniku Hurtigruten bankám z 9. januára 2009 (91), v ktorom sa odkazuje na „komplexný plán reštrukturalizácie“, nebol predložený nórskym orgánom a ak aj bol, tento list nemali orgány k dispozícii v čase, keď prijímali svoje rozhodnutie o udelení pomoci, pretože bol vydaný až po prijatí rozhodnutia o udelení pomoci. Navyše žiadne z dvoch uvedených vyhlásení právneho zástupcu podniku Hurtigruten ani následné predloženia od nórskych orgánov nepodporilo záver, že orgány mali k dispozícii plán reštrukturalizácie, keď v roku 2008 prijímali svoje rozhodnutie o troch opatreniach.
   Súhrnne možno povedať, že sa zdá, že informácie poskytnuté nórskymi orgánmi v tejto veci dokazujú, že pri udeľovaní daných troch opatrení v roku 2008 štát nezohľadňoval žiadne úvahy o reštrukturalizácii, ale zaujímal sa len o pokrytie dodatočných nákladov súvisiacich s plnením záväzku služby vo verejnom záujme (92).
   Dozorný úrad zastáva názor, že vecná existencia plánu reštrukturalizácie v čase, keď štát EZVO udeľuje pomoc, je nevyhnutným predpokladom na účel uplatniteľnosti usmernení o záchrane a reštrukturalizácii. Štát EZVO poskytujúci pomoc musí mať k dispozícii „keď bola udelená sporná pomoc, plán reštrukturalizácie, ktorý spĺňa požiadavky [usmernení o záchrane a reštrukturalizácii]“ (93).
   V súlade s usmerneniami o záchrane a reštrukturalizácii, ak by sa dané tri opatrenia udelili ako pomoc na reštrukturalizáciu, nórske orgány mali mať plán reštrukturalizácie pre podnik Hurtigruten aspoň vtedy, keď uskutočnili v decembri 2008 platbu vo výške 125 mil. NOK. Informácie poskytnuté nórskymi orgánmi nedokazujú, že nórske orgány boli schopné overiť, či bol plán reštrukturalizácie životaschopný alebo či sa zakladal na realistických predpokladoch podľa požiadaviek usmernení o záchrane a reštrukturalizácii. Dozorný úrad dospel k záveru, že pomoc pre Hurtigruten bola udelená bez toho, aby bol nórskym orgánom k dispozícii plán reštrukturalizácie.
   Bez prepojenia medzi opatreniami pomoci uvedenými v tomto rozhodnutí s životaschopným plánom reštrukturalizácie, ku ktorému sa dotknutý štát EZVO zaviaže (94), podmienky usmernení o záchrane a reštrukturalizáciu nie sú v tejto veci splnené
   Okrem toho podľa oddielu 2.2 usmernení o záchrane a reštrukturalizácii sa reštrukturalizácia musí zakladať na uskutočniteľnom, súvislom a ďalekosiahlom pláne obnovy dlhodobej životaschopnosti spoločnosti. Reštrukturalizačné opatrenia sa nemôžu obmedzovať na finančnú pomoc určenú na vyrovnanie minulých strát bez toho, aby sa nezaoberali príčinami týchto strát.
   Ako sa opisuje v oddiele I.5.2, nórske orgány predložili informácie o štvorbodovom pláne zlepšenia, ktorý bol predstavený na výročnom valnom zhromaždení podniku Hurtigruten, ktoré sa konalo 15. mája 2008 (vyššie príjmy; zníženie nákladov a nové a vyššie platby za službu vo verejnom záujme), a následne vo februári 2009 ako piaty bod finančnú reštrukturalizáciu.
   Nórske orgány žiadajú, aby uvedené dve vyhlásenia právneho zástupcu podniku Hurtigruten z 23. marca 2009 a 24. februára 2010 s prílohami boli považované za plán reštrukturalizácie podniku. Dozorný úrad konštatuje, že predložené dokumenty nespĺňajú podmienku stanovenú v usmerneniach o záchrane a reštrukturalizácii. Najmä neopisujú podrobne okolnosti, ktoré viedli k ťažkostiam podniku, čím by sa poskytol základ na posúdenie primeranosti opatrení pomoci, a vyhlásenia neobsahujú prieskum trhu, ako sa vyžaduje v usmerneniach. Pokiaľ ide o obavy týkajúce sa všeobecnej hospodárskej súťaže a prísne pravidlá schvaľovania pomoci podľa usmernení o záchrane a reštrukturalizácii, dozorný úrad dospel k záveru, že opatrenia pomoci nie sú zlučiteľné s ustanoveniami článku 61 ods. 3 písm. c) Dohody o EHP v spojení s usmerneniami o záchrane a reštrukturalizácii.
   Ako doplňujúci bod nórske orgány predložili svoje stanovisko o tom, že dozorný úrad by mal zohľadniť, že námorné služby, ktoré poskytuje Hurtigruten, sú vo veľkom rozsahu v podporovaných oblastiach.
   V oddiele 3.2.3 bod 55 usmernení o záchrane a reštrukturalizácii sa stanovuje, že dozorný úrad zohľadňuje potrebu regionálneho rozvoja pri posudzovaní reštrukturalizačnej pomoci v podporovaných oblastiach tak, že uplatňuje menej prísne podmienky, pokiaľ ide o vykonávanie kompenzačných opatrení a veľkosť príspevku príjemcu. Keďže plán reštrukturalizácie, ktorý predložil podnik Hurtigruten, neobsahuje takéto kompenzačné opatrenia (95) a nórske orgány nepredložili žiadne argumenty, pokiaľ ide o to, ako sa týmto ustanovením usmernení môže odôvodniť nižší vlastný príspevok na reštrukturalizáciu v tomto konkrétnom prípade, dozorný úrad tento argument odmieta.
   4.   ZÁVER O ZLUČITEĽNOSTI
   Na základe uvedeného posúdenia dozorný úrad považuje tri opatrenia za nezlučiteľné s pravidlami štátnej pomoci obsiahnutými v Dohode o EHP.
   5.   VRÁTENIE POMOCI
   V súlade s Dohodou o EHP a ustálenou judikatúrou Súdneho dvora Európskej únie je dozorný úrad oprávnený rozhodnúť, že príslušný štát musí zrušiť alebo zmeniť pomoc (96), keď zistí, že je nezlučiteľná s fungovaním Dohody o EHP. Súdny dvor zároveň stále tvrdil, že záväzok štátu, aby zrušil pomoc, ktorú Európska komisia považuje za nezlučiteľnú s vnútorným trhom, je určený na obnovenie predtým existujúcej situácie (97). V tejto súvislosti Súdny dvor stanovil, že tento cieľ sa dosiahne, keď príjemca splatí sumy, ktoré mu boli udelené neoprávnenou pomocou, čím stratí výhodu, ktorú využíval voči svojim konkurentom na trhu, a obnoví sa situácia, ktorá existovala pred poskytnutím pomoci (98).
   Z uvedených príčin dozorný úrad zastáva názor, že dané tri opatrenia môžu spôsobovať nadmernú náhradu za záväzok služby vo verejnom záujme, ktorá predstavuje štátnu pomoc nezlučiteľnú s Dohodou o EHP. Keďže tieto opatrenia neboli notifikované dozornému úradu, z článku 14 časti II protokolu 3 vyplýva, že dozorný úrad rozhodne, že neoprávnene poskytnutú pomoc, ktorá je nezlučiteľná s pravidlami štátnej pomoci podľa Dohody o EHP, musia príjemcovia vrátiť.
   Dozorný úrad musí rešpektovať všeobecnú zásadu proporcionality, keď požaduje vrátenie (99). V súlade s cieľom vrátenia a zásadou proporcionality bude dozorný úrad požadovať len podiel pomoci, ktorý je nezlučiteľný s fungovaním Dohody o EHP. Časť platieb uskutočnených v rámci týchto troch opatrení možno považovať za zlučiteľnú ako náhradu za plnenie záväzku služby vo verejnom záujme. Z toho dôvodu sa musí vrátiť len podiel platieb v rámci týchto troch opatrení, ktorý predstavuje nadmernú náhradu.
   Nórske orgány sa vyzývajú, aby poskytli podrobné a presné informácie o výške nadmernej náhrady udelenej podniku Hurtigruten. S cieľom určiť výšku platieb, ktoré možno považovať za zlučiteľné s fungovaním Dohody o EHP na základe jej článku 59 ods. 2 ako náhradu za službu vo verejnom záujme, sa musia správne zohľadniť všeobecné zásady uplatniteľné v tejto oblasti, a to najmä:

               i)

               musí existovať správne rozdelenie nákladov na činnosti služby vo verejnom záujme a ostatné činnosti mimo rozsahu služby vo verejnom záujme a príjmov z týchto činností;

               ii)

               náhrada za službu vo verejnom záujme nesmie pokrývať viac ako pomernú časť fixných nákladov spoločných pre službu vo verejnom záujme a činnosti mimo rozsahu služby vo verejnom záujme a

               iii)

               výpočet náhrady za službu vo verejnom záujme nesmie byť založený na nereprezentatívnych hypotetických nákladoch v prípade, že sú známe skutočné náklady.

         V tejto súvislosti je dôležité pripomenúť, že v súlade s bodom 22 usmernení o náhradách za služby vo verejnom záujme žiadna suma nadmernej náhrady nesmie zostať k dispozícii podniku z dôvodu, že by bola klasifikovaná ako pomoc zlučiteľná s Dohodou o EHP na základe iných ustanovení alebo usmernení, pokiaľ nie je schválená,
   PRIJAL TOTO ROZHODNUTIE:
   Článok 1
   Dané tri opatrenia stanovené v dodatočnej dohode predstavujú štátnu pomoc, ktorá je nezlučiteľná s fungovaním Dohody o EHP v zmysle článku 61 ods. 1 Dohody o EHP v tom rozsahu, že predstavujú formu nadmernej náhrady za službu vo verejnom záujme.
   Článok 2
   Nórske orgány príjmu všetky potrebné opatrenia, aby získali od podniku Hurtigruten späť pomoc uvedenú v článku 1, ktorá mu bola neoprávnene poskytnutá.
   Článok 3
   Pomoc sa má vrátiť bezodkladne a v súlade s postupmi vnútroštátneho práva za predpokladu, že tieto postupy umožňujú okamžitý a účinný výkon rozhodnutia. Pomoc, ktorá sa má vrátiť, zahŕňa úrok a zložený úrok od dátumu, keď bola podniku Hurtigruten k dispozícii, do dátumu jej vrátenia. Úrok sa vypočíta na základe článku 9 rozhodnutia Dozorného úradu EZVO č. 195/04/COL.
   Článok 4
   Nórsko informuje do 30. augusta 2011 dozorný úrad o celkovej sume (istiny a úroky z vymáhanej sumy), ktorú príjemca musí vrátiť, ako aj o opatreniach naplánovaných alebo prijatých na účel vrátenia pomoci.
   Nórsko musí do 30. októbra 2011 vykonať rozhodnutie dozorného úradu a zaistiť vrátenie pomoci v plnom rozsahu.
   Článok 5
   Toto rozhodnutie je určené Nórskemu kráľovstvu.
   Článok 6
   Iba anglické znenie tohto rozhodnutia je autentické.

      V Bruseli 29. júna 2011

            Za Dozorný orgán EZVO

         Per SANDERUD

            predseda

         Sabine MONAUNI-TÖMÖRDY

            členka kolégia

      (1)  Dostupné na webovej stránke: http://www.eftasurv.int/media/decisions/195-04-COL.pdf.

      (2)  Uverejnené v Ú. v. EÚ C 320, 25.11.2010, s. 6 a dodatku EHP č. 65, 25.11.2010, s. 4.

      (3)  Podrobnejšie informácie o rôznej korešpondencii medzi dozorným úradom a nórskymi orgánmi možno nájsť v rozhodnutí dozorného úradu o začatí konania vo veci formálneho zisťovania, rozhodnutie č. 325/10/COL. Informácie o uverejnení sú uvedené v poznámke pod čiarou č. 2.

      (4)  Informácie o uverejnení sú uvedené v poznámke pod čiarou č. 2.

      (5)  Na obdobie od 1.1.2002 do 31.12.2004 boli poskytovaním služby poverené dve námorné spoločnosti Ofotens og Vesteraalens Dampskipsselskap ASA a Troms Fylkes Dampskipsselskap.

      (6)  Nórska medzibanková sadzba.

      (7)  Na strane 13 správy spoločnosti BDO Noraudit z 23.3.2009, ktorú predložili nórske orgány, sa vysvetľuje, že prevádzka Geirangerfjord dosahovala 2 % celkovej spotreby palív v roku 2007. Pri výpočte čísla zodpovedajúceho 90 % bola spotreba paliva v prevádzke Geirangerfjord odpočítaná vopred, čo znamená, že 88,2 % dane za emisiu oxidu uhlíka bolo vrátených.

      (8)  V dodatočnej dohode: „I trĺd med St. prp. nr. 24 (2008 – 2009) har Hurtigruten ASA fĺtt en generell kompensasjon pĺ 66 mill kr for 2008. Denne ordningen viderefřres pĺ ĺrlig basis i resten av avtaleperioden forutsatt at selskapets lřnnsomhet knyttet til det statlige kjřpet ikke forbedres vesentlig. Det forutsettes dog at denne kompensasjonen bare er nřdvendig for ĺ sikre kostnadsdekning relatert til statens kjřp av denne tjenesten.“

      (9)  V článku 4 dohody o Hurtigrutene sa stanovuje zníženie kompenzácie v prípade zníženej miery poskytovaných služieb.

      (10)  V dohode o Hurtigrutene: „Offentlige pĺlegg som medfřrer betydelige kostnadsendringer samt radikale endringer av priser pĺ innsatsfaktorer som partene ikke med rimelighet kunne forutse, gir hver av partene rett til a kreve forhandlinger om ekstraordinćre reguleringer av statens godtgjřrelse, endring av produksjonen eller andre tiltak. Motparten har i slike forhandlinger krav pĺ all nřdvendig dokumentasjon“.

      (11)  St.prp. nr. 24 (2008 – 2009), Innst. S. nr. 92 (2008 – 2009), Prop. 50 S (2009 – 2010), Innst. 74 S (2009 – 2010) a Prop. 125 S (2009 – 2010).

      (12)  Táto suma je zložená z týchto údajov: i) 53,4 mil. NOK ako náhrada daní za emisie oxidu dusíka za rok 2007; ii) 5,4 mil. NOK ako náhrada za príspevky do fondu na boj proti emisiám oxidu dusíka za prvý polrok 2008 a iii) 66 mil. NOK ako všeobecná náhrada za rok 2008.

      (13)  Suma 3,6 mil. NOK za obdobie od 16.11.2008 do 31.12 2008 a 7,7 mil. NOK za obdobie od 1.1.2009 do 31.3.2009.

      (14)  Náhrada podľa dohody o Hurtigrutene by bola 288 mil. NOK za rok 2008 upravená v súlade s doložkou o úprave ceny. Dodatočné platby podľa troch opatrení dohodnutých v dodatočnej dohode dosahujú za rok 2008 výšku 75 mil. NOK. Preto celková náhrada za rok 2008 predstavuje 363 mil. NOK alebo 26 % nárast okrem cenovej úpravy predpokladanej v dohode o Hurtigrutene. Pozri list nórskych orgánov z 3.4.2009 (dokument č. 514420), s. 5.

      (15)  Dostupné na webovej stránke: http://www.eftasurv.int/state-aid/legal-framework/state-aid-guidelines/,

      Ú. v. EÚ L 107, 28.4.2005, s. 28, dodatok EHP č. 21, 28.4.2005, s. 1.

      (16)  Vec T-98/00, Linde, Zb. 2002, s. II-3961.

      (17)  Pozri podkladový materiál k správe spoločnosti PWC Hurtigruteavtalen – økonomiske beregninger z 27.9.2007, s. 3, prvú správu BDO, s. 7 (obe dokument č. 514420) a druhú správu BDO, s. 4 (dokument č. 571486).

      (18)  Správa spoločnosti PWC pozostáva z listu od PWC pre Hurtigruten zo 14.10.2008 a podkladového materiálu v podobe troch samostatných dokumentov: i) Hurtigruteavtalen –økonomiske beregninger z 27.9.2007, ii) Tilleggsopplysninger knyttet til Hurtigruteavtalen – økonomiske beregninger zo 4.10.2007 a iii) Hurtigruteavtalen – økonomiske beregninger z 12.10.2007 (všetky sú k dispozícii v dokumente č. 514420 na stranách 52 – 96).

      (19)  Príjmy pred zohľadnením úrokov, daní, odpisov a amortizácie.

      (20)  Presnejšie: i) náhrada za emisie oxidu dusíka za rok 2007 a prvý polrok roka 2008 ii) všeobecné pridelenie vo výške 66 mil. NOK a iii) preddavok vo výške 2,6 mil. NOK na zníženie požiadavky týkajúcej sa počtu lodí prevádzkovaných v rámci zmluvy o verejnej službe.

      (21)  Presnejšie: i) náhrada za emisie oxidu dusíka za rok 2007 a 2008 ii) všeobecné pridelenie vo výške 66 mil. NOK a iii) preddavok vo výške 2,6 mil. NOK na zníženie požiadavky týkajúcej sa počtu lodí prevádzkovaných v rámci zmluvy o verejnej službe.

      (22)  T. j. kapacita na prepravu 400 cestujúcich, ubytovanie v spacích kajutách pre 150 cestujúcich a kapacita pre 150 europaliet.

      (23)  Pozri podkladový materiál k správe spoločnosti PWC Hurtigruteavtalen – økonomiske beregninger z 27.9.2007 (dokument č. 514420, s. 57).

      (24)  Informácie uvedené v dvoch vyhláseniach vypracovaných právnym výborom podniku Hurtigruten z 23.3.2009, ktoré boli pripojené k listu nórskych orgánov z 3.4.2009 (dokument č. 514420) a vyhlásenie z 24.2.2010 s prílohami, ktoré bolo priložené k listu nórskych orgánov dozornému úradu z 8.3.2010 (dokument č. 549465).

      (25)  V súlade s článkom 1 písm. d) časti II protokolu 3 predstavuje schéma pomoci každý akt, na základe ktorého možno bez toho, aby sa vyžadovali ďalšie vykonávacie opatrenia, udeľovať individuálnu pomoc podnikom definovaným v rámci aktu všeobecným a abstraktným spôsobom a zahŕňa aj každý akt, na základe ktorého možno poskytnúť pomoc, ktorá nie je spojená s konkrétnym projektom, jednému alebo niekoľkým podnikom na neurčité časové obdobie a/alebo v neobmedzenej výške.

      (26)  St.prp. nr. 24 (2008 – 2009), Innst. S. nr. 92 (2008 – 2009), Prop. 50 S (2009 – 2010), Innst. 74 S (2009 – 2010) a Prop. 125 S (2009 – 2010).

      (27)  Vec E-5/07, Private Barnehagers Landsforbund, Zb. EZVO 2008, s. 62, bod 78.

      (28)  Spojené veci C-180/98 až C-184/98, Pavlov, Zb. 2000, s. I-6451, bod 75.

      (29)  Vec T-98/00, Linde, Zb. 2002, s. II-3961.

      (30)  V danom prípade orgán verejného práva zodpovedného za správu, reštrukturalizáciu a privatizáciu podnikov bývalej Nemeckej demokratickej republiky (ďalej len „THA“, Treuhandanstalt) predal podnikateľské činnosti Leuna Werke AG [právny predchodca Leuna-Werke GmbH (ďalej len „LWG“)] spoločnosti UCB Chemie GmbH (ďalej len „UCB“). Zmluva o predaji bola doplnená niekoľkými doplnkovými zmluvami, ktoré zahŕňali dohodu, v ktorej sa THA a LWG zaviazali dodávať konkrétne množstvá oxidu uhoľnatého (CO) spoločnosti UCB za trhovú cenu počas 10 rokov, ktorej platnosť bola obnoviteľná na dobu neurčitú. LWG bola oprávnená ukončiť dohodu len v prípade, ak by UCB uzavrela inú zmluvu o dodávke s treťou stranou za „menej výhodných podmienok“ ako tie, ktoré obsahuje dohoda, alebo ak by UCB vybudovala vlastné zariadenie na produkciu CO. V takom prípade by THA platila UCB „investičnú dotáciu“ vo výške 5 mil. DEM. THA a LWG vznikli dohodou výrazné straty. UCB nechcela vybudovať svoje vlastné zariadenie a v oblasti nepôsobil žiadny iný výrobca, nemecké orgány preto nemali nárok na ukončenie dohody. Zaplatili preto podniku Linde AG 9 miliónov, aby vybudoval a prevádzkoval zariadenie na výrobu CO a aby zabezpečil na ich mieste dlhodobú dodávku CO pre UCB, pozri T-98/00, Linde, Zb. 2002, s. II-3961, body 2 – 6.

      (31)  Tamtiež, body 49 – 50.

      (32)  Vec C-280/00, Altmark Trans, Zb. 2003, s. I-7747, body 89 – 93.

      (33)  Tamtiež, bod 94 a C-451/03, Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti, Zb. 2006, s. I-2941, bod 60.

      (34)  Vec C-280/00, Altmark Trans, Zb. 2003, s. I-7747, bod 94.

      (35)  Podľa vysvetlenia nórskych orgánov v ich liste z 8.3.2010 (dokument č. 549465).

      (36)  Vec C-280/00, Altmark Trans, Zb. 2003, s. I-7747, bod 93: „Po štvrté, ak sa výber podniku, ktorý bude poverený realizáciou záväzkov služieb vo verejnom záujme v konkrétnom prípade neuskutočňuje prostredníctvom výberového konania v rámci verejnej súťaže umožňujúcej vybrať kandidáta schopného poskytovať tieto služby za najnižšiu cenu, výška nevyhnutnej kompenzácie musí byť určená na základe analýzy výdavkov, ktoré by stredne veľký podnik, dobre riadený a primerane vybavený dopravnými prostriedkami vynaložil pri realizácii týchto záväzkov, zohľadniac pri tom súvisiace príjmy ako aj primeraný zisk pri realizácii záväzkov služby vo verejnom záujme.“

      (37)  Vec C-280/00, Altmark Trans, Zb. 2003, s. I-7747, body 90 – 91. „Po druhé, kritériá, na základe ktorých sa vypočíta kompenzácia, musia byť vopred objektívne a transparentne stanovené, aby sa vylúčilo, že kompenzácia bude predstavovať ekonomickú výhodu, ktorá je spôsobilá zvýhodniť prijímajúci podnik vo vzťahu ku konkurenčným podnikom. Takisto, kompenzácie poskytnutá členským štátom na krytie strát, ktoré dosiahol podnik bez toho, aby boli predtým jasne stanovené kritériá, pokiaľ sa neskôr ukáže, že realizácie určitých služieb v rámci výkonu záväzkov služby vo verejnom záujme nebolo ekonomicky možné, predstavuje finančnú intervenciu, ktorá spadá pod pojem štátnej pomoci v zmysle článku 92 ods. 1 Zmluvy.“

      (38)  Pôvodný text v nórskom jazyku je uvedený v poznámke pod čiarou č. 10.

      (39)  Vec C-454/06, Pressetext Nachrichtenagentur GmbH, Zb. 2008, s. I-4401, body 59 – 60 a 70.

      (40)  Dozorný úrad pripomína, že nórske orgány predložili výpočet, v ktorom sa preukazuje, že dodatočné platby dohodnuté 27.10.2008 viedli k 26 % nárastu náhrady za rok 2008 podľa dohody o Hurtigrutene dodatočne k úprave podľa doložky o úprave ceny v článku 6 ods. 2 dohody o Hurtigrutene. Pozri poznámku pod čiarou č. 14.

      (41)  List nórskych orgánov z 30.9.2010 (dokument č. 571486), s. 11.

      (42)  Z daní z emisií oxidu dusíka/príspevkov do fondu na boj proti emisiám oxidu dusíka mínus prevádzka Geirangerfjorden.

      (43)  E-maily nórskych orgánov z 15.4.2011 (dokument č. 595326) a 6.5.2011 (dokument č. 597151).

      (44)  E-mail nórskych orgánov zo 6.5.2011 (dokument č. 597151).

      (45)  Tak, ako sú doložené informáciami poskytnutými nórskymi orgánmi listom z 8.3.2010 (dokument č. 549465).

      (46)  Pozri oddiel II.3.2.

      (47)  T. j. že „výška nevyhnutnej kompenzácie musí byť určená na základe analýzy výdavkov, ktoré by typický podnik, dobre riadený a primerane vybavený dopravnými prostriedkami vynaložil pri realizácii týchto záväzkov, zohľadniac pri tom súvisiace príjmy, ako aj primeraný zisk pri realizácii záväzkov vo verejnom záujme.“

      (48)  Pozri oddiel II.3.2.

      (49)  Vec C-280/00, Altmark Trans, Zb. 2003, s. I-7747, bod 92: „Po tretie, kompenzácia nemôže prekročiť sumu, ktorá je potrebná na pokrytie všetkých nákladov alebo ich časti, vzniknutých pri plnení úloh služby vo verejnom záujme, berúc do úvahy príslušné tržby, ako aj primeraný zisk z plnenia týchto záväzkov. Dodržiavanie tejto podmienky je nevyhnutné pre zaručenie toho, že podniku nebude poskytnutá žiadna výhoda, ktorá skresľuje alebo hrozí skreslením súťaže tým, že posilňuje súťažné postavenie tohto podniku.“

      (50)  Spojené veci C-83/01 P, C-93/01 P a C-94/01 P, Chronopost, Zb. 2003, s. I-6993.

      (51)  Tamtiež, bod 40.

      (52)  Pozri oddiel I.5.1.

      (53)  Pozri oddiel I.4.2.

      (54)  Na citovanom mieste.

      (55)  Pozri oddiel II.3.2 s ďalšími odkazmi.

      (56)  Vec C-256/97, Déménagements-Manutention Transport SA, Zb. 1999, s I-3913, bod 27.

      (57)  List nórskych orgánov z 30.9.2010 (dokument č. 571786), s. 14.

      (58)  List ministerstva dopravy a komunikácií pre Næringslivets Hovedorganisasjon z 13.5.2008 (dokument č. 595326) a e-mail nórskych orgánov z 3.5.2011 (dokument č. 596802).

      (59)  E-mail nórskych orgánov zo 6.5.2011 (dokument č. 597151).

      (60)  Spojené veci E-4/10, E-6/10 a E-7/10, Lichtenštajnské kniežatstvo a iní/Dozorný úrad EZVO (Ú. v. EÚ C 294, 6.10.2011, s. 7 a dodatok EHP č. 53, 6.10.2011, s. 1), bod 87 a C-143/99, Adria-Wien Pipeline, Zb. 2001, s. I-3913, bod 41.

      (61)  Vec C-143/99, Adria-Wien Pipeline, Zb. 2001, s. I-3913.

      (62)  Vec C-143/99, Adria-Wien Pipeline, Zb. 2001, s. I-3913, body 49 – 53.

      (63)  Pozri oddiel I.2.1 rozhodnutia dozorného úradu č. 501/08/COL, ktorým sa schvaľuje schéma fondu na boj proti emisiám oxidu dusíka, dostupné online: http://www.eftasurv.int/?1=1&showLinkID=14653&1=1.

      (64)  Pozri oddiel II.3.2.

      (65)  Vec 730/79, Philip Morris, Zb. 1989, s. 2671, bod. 11.

      (66)  Ú. v. ES L 30 z 5.2.1998, začlenený ako bod 53a do prílohy XIII k Dohode o EHP.

      (67)  Okrem iného Seabourn Cruise Line Limited a Silversea Cruises Ltd.

      (68)  Bod 2 usmernení dozorného úradu o štátnej pomoci vo forme náhrady za služby vo verejnom záujme.

      (69)  Pozri oddiel 2.2 usmernení dozorného úradu o námornej doprave: „Štátna pomoc sa musí vždy obmedzovať len na to, čo je potrebné na dosiahnutie jej účelu, a poskytovať transparentným spôsobom.“

      (70)  Pozri rozhodnutia Komisie vo veciach N 62/05 (Taliansko), bod 46 a N 265/06 (Taliansko), bod 48.

      (71)  Pozri oddiel 2.2 usmernení dozorného úradu o námornej doprave.

      (72)  Pozri kapitolu 2.4 usmernení o náhrade za služby vo verejnom záujme.

      (73)  Kapitola II.3 rozhodnutia č. 325/09/COL.

      (74)  Pozri spojené veci C-83/01 P, C-93/01 P a C-94/01 P, Chronopost, Zb. 2003, s. I-6993, bod 40. Pozri aj bod 15 usmernení o náhradách za službu vo verejnom záujme.

      (75)  Pozri spojené veci C-83/01 P, C-93/01 P a C-94/01 P, Chronopost, Zb. 2003, s. I-6993, bod 40.

      (76)  Prvé štyri vety bodu 15 usmernení o náhradách za služby vo verejnom záujme.

      (77)  Body 66 – 67 usmernení dozorného úradu o uplatňovaní pravidiel štátnej pomoci na verejnoprávne vysielanie, pozri Ú. v. EÚ L 124, 11.5.2012, s. 40 a dodatok EHP č. 26, 11.5.2012, s. 1, dostupné aj na: http://www.eftasurv.int/media/state-aid-guidelines/Part-IV—The-application-of-the-state-aid-rules-to-public-service-broadcasting.pdf.

      (78)  Tamtiež, bod 67.

      (79)  Tento prístup akceptoval súd v prípade T-106/95, Fédération française des sociétés d’assurances (FFSA)/Komisia, Zb. 1997, s. II-229, bod 105.

      (80)  Prvé dve metódy správy PWC (pozri podkladový materiál Hurtigruteavtalen – økonomiske beregninger z 27.9.2007), prvá správa BDO, s. 11 – 21 a druhá správa BDO, s. 5 – 11.

      (81)  Pozri podkladový materiál k správe spoločnosti PWC Hurtigruteavtalen – økonomiske beregninger z 27.9.2007, s. 3, prvú správu BDO, s. 7 (obe dokument č. 514420) a druhú správu BDO, s. 4 (dokument č. 571486).

      (82)  Pozri oddiel 2 ods. 2 usmernení dozorného úradu o námornej doprave „Štátna pomoc sa musí vždy (…) poskytovať transparentným spôsobom.“ Pozri aj bod 18 usmernení o náhrade za služby vo verejnom záujme: „Keď spoločnosť vykonáva činnosti, ktoré patria do rozsahu služby všeobecného hospodárskeho záujmu, aj také, ktoré do neho nepatria, na interných účtoch sa musia oddelene vykazovať náklady a príjmy spojené so službou všeobecného hospodárskeho záujmu a tie, ktoré súvisia s ostatnými službami, ako aj parametre na rozvrhovanie nákladov a príjmov.“

      (83)  T. j. výpočty založené na MS Narvik (prvá alternatíva správy PWC, Hurtigruteavtalen – økonomiske beregninger z 27.9.2007 (dokument č. 514420, s. 57) alebo MS Vesterålen [druhá správa BDO, s. 4 (dokument č. 571486)].

      (84)  Vec T-459/93, Siemens SA/Komisia, Zb. 1995, s II-1675, body 76 a 77.

      (85)  Pozri spojené veci T-132/96 a T-143/96, Freistaat Sachsen a Volkswagen AG/Komisia, Zb. 1999, s. II-3663, bod 167. Použité v rozhodnutí Komisie vo veci C-47/1996, Crédit Lyonnais, (Ú. v. ES L 221, 8.8.1998, s. 28, bod 10.1), rozhodnutí Komisie vo veci C 28/02, Bankgesellshaft Berlin (Ú. v. EÚ L 116, 4.5.2005, s. 1, body 153 a nasl) a rozhodnutí Komisie vo veci C 50/06, BAWAG, (bod 166). Pozri rozhodnutie Komisie z 5. decembra 2007 vo veci NN 70/07, Northern Rock (Ú. v. EÚ C 43 16.2.2008, s. 1), rozhodnutie Komisie z 30. apríla 2008 vo veci NN 25/08, Pomoc na záchranu WestLB (Ú. v. EÚ C 189, 26.7.2008, s. 3), rozhodnutie Komisie zo 4. júna 2008 vo veci C 9/08, SachsenLB (Ú. v. EÚ C 71 18.3.2008, s. 14).

      (86)  Pozri bod 32 a body 8 – 12 usmernení o záchrane a reštrukturalizácii.

      (87)  Pozri bod 33 usmernení o záchrane a reštrukturalizácii. Hurtigruten nie je MSP.

      (88)  Pozri bod 34 usmernení o záchrane a reštrukturalizácii.

      (89)  Vec C-17/99, Francúzsko/Komisia, Zb. 2001, s. I-2481, bod 46 a spojené veci C-278/92, C-279092 a C-280/92, Španielsko/Komisia, Zb. 1994, s. I-4103, bod 67.

      (90)  St.prp. nr. 24 (2008 – 2009) zo 14. novembra 2008 a Innst. S. nr. 92 (2008 – 2009) zo 4. decembra 2008.

      (91)  Odkaz na strane 9 v liste nórskych orgánov z 8.3.2010 (dokument č. 549465).

      (92)  Z informácií predložených nórskymi orgánmi je evidentné, že ich záväzok z roku 2008 o udelení dodatočnej náhrady nebol podmienený reštrukturalizáciou podniku Hurtigruten.

      (93)  Pozri vec C-17/99, Francúzsko/Komisia, Zb. 2001, s. I-2481, bod 46.

      (94)  Pozri body 33 a 34 usmernení o záchrane a reštrukturalizácii.

      (95)  Nórske orgány vo svojej odpovedi na rozhodnutie o začatí konania (dokument č. 571486) na strane 28 odkazovali na oddiel 3.2 druhého vyhlásenia (z 24.2 2010) právneho zástupcu podniku Hurtigruten, ktoré bolo priložené k listu nórskych orgánov dozornému úradu z 8.3.2010 (dokument č. 549465). V tomto vyhlásení sú uvedené len niektoré aktíva a činnosti ktoré podnik predal na zníženie zadlženia, a plány na odpredaj ďalších aktíva. Podľa názoru dozorného úradu však toto vyhlásenie neobsahuje žiadny dôveryhodný plán na zavedenie kompenzačných opatrení do praxe.

      (96)  Vec C-70/72, Komisia/Nemecko, Zb. 1973, s. 813, bod 13.

      (97)  Spojené veci C-278/92, C-279/92 a C-280/92, Španielsko/Komisia, Zb. 1994, s. I-4103, bod 75.

      (98)  Vec C-75/97, Belgicko/Komisia, Zb.1999, s. I-3671, body 64 a 65. Pozri spojené veci E-5/04, E-6/04 a E-7/04, Fesil a Finnfjord, PIL a iní a Nórsko/Dozorný úrad EZVO, Zb. EZVO 2005, s. 121, bod 178 a C-310/99, Taliansko/Komisia, Zb. 2002, s. I-2289, bod 98. Pozri aj kapitolu 2.2.1 usmernení dozorného úradu o vrátení neoprávnenej a nezlučiteľnej pomoci, pozri Ú. v. EÚ L 105, 21.4.2011, s. 32, dodatok EHP č. 23, 21.4.2011, s. 1, ktoré sú dostupné online na: http://www.eftasurv.int/state-aid/legal-framework/state-aid-guidelines/.

      (99)  Pozri spojené veci E-5/04, E-6/04 a E-7/04, Fesil a Finnfjord, PIL a iní a Nórsko/Dozorný úrad EZVO, Zb. EZVO 2005, s. 121, body 178 – 181 a vec 301/87, Francúzsko/Komisia, Zb. 1990, s. I-307, bod 61.