title: Rozhodnutie Komisie (EÚ) 2016/195 zo 14. augusta 2015 o opatreniach štátnej pomoci SA.33083 (12/C) (ex 12/NN), ktoré zaviedlo Taliansko a ktorými sa stanovuje zníženie daní a príspevkov v nadväznosti na prírodné katastrofy (všetky odvetvia s výnimkou poľnohospodárstva), ako aj SA.35083 (12/C) (ex 12/NN), ktoré zaviedlo Taliansko a ktorými sa stanovuje zníženie daní a príspevkov v nadväznosti na zemetrasenie v regióne Abruzzo v roku 2009 (všetky odvetvia s výnimkou poľnohospodárstva) [oznámené pod číslom C(2015) 5549] (Text s významom pre EHP)

text:
               18.2.2016

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               L 43/1

         ROZHODNUTIE KOMISIE (EÚ) 2016/195
   zo 14. augusta 2015
   o opatreniach štátnej pomoci SA.33083 (12/C) (ex 12/NN), ktoré zaviedlo Taliansko a ktorými sa stanovuje zníženie daní a príspevkov v nadväznosti na prírodné katastrofy (všetky odvetvia s výnimkou poľnohospodárstva), ako aj SA.35083 (12/C) (ex 12/NN), ktoré zaviedlo Taliansko a ktorými sa stanovuje zníženie daní a príspevkov v nadväznosti na zemetrasenie v regióne Abruzzo v roku 2009 (všetky odvetvia s výnimkou poľnohospodárstva)

         [oznámené pod číslom C(2015) 5549]

   (Iba talianske znenie je autentické)
   (Text s významom pre EHP)
   EURÓPSKA KOMISIA,
   so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ), a najmä na jej článok 108 ods. 2 druhý pododsek,
   so zreteľom na Dohodu o Európskom hospodárskom priestore, a najmä na jej článok 62 ods. 1 písm. a),
   po vyzvaní zainteresovaných strán, aby predložili pripomienky v súlade s uvedenými ustanoveniami (1), a so zreteľom na tieto pripomienky,
   keďže:
   1.   POSTUP

      Opatrenie štátnej pomoci SA.33083 (12/NN) – Zníženie daní a príspevkov v nadväznosti na prírodné katastrofy na Sicílii, v severnom Taliansku a ďalších regiónoch

               (1)

               Dňa 21. februára 2011 Komisia dostala žiadosť o informácie od sudcu organizačného útvaru pre pracovné právo všeobecného súdu v obci Cuneo v Piemonte (2), ktorá bola zaslaná v súlade s oznámením Komisie o vymáhaní práva štátnej pomoci vnútroštátnymi súdmi (3). Sudca vo svojej žiadosti upozornil Komisiu na existenciu súboru zákonov z rokov 2002, 2003 a 2007, podľa ktorých sa očividne zavádzajú opatrenia štátnej pomoci vo forme 90 % zníženia daní, povinných príspevkov na sociálne zabezpečenie a poistného v rámci poistenia pre prípad pracovného úrazu, v nadväznosti na zemetrasenie, ktoré postihlo východnú Sicíliu (provincie Syrakúzy, Catania a Ragusa) v dňoch 13. – 16. decembra 1990, a na povodne v severnom Taliansku v novembri 1994. Sudca sa pýtal (aj keď jeho poradie otázok sa nepatrne líšilo), či: i) Taliansko notifikovalo tieto opatrenia v súlade s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ; ii) Komisia posúdila tieto opatrenia; iii) tieto opatrenia boli predmetom formálneho zisťovania; iv) sa na tieto opatrenia vzťahovalo rozhodnutie; alebo v) pokiaľ nebolo prijaté žiadne rozhodnutie, kedy by malo byť prijaté. Dňa 21. marca 2011 útvary Komisie odpovedali, že talianske orgány zrejme nenotifikovali uvedené opatrenia a že Komisia zatiaľ nezačala žiadne konanie ani formálne zisťovanie.

               (2)

               Dňa 27. mája 2011 Komisia zaregistrovala predmetnú vec pod referenčným číslom SA.33083 (11/CP).

               (3)

               Dňa 25. júla 2011 Komisia zaslala talianskym orgánom žiadosť o informácie. Po zaslaní upomienky 8. septembra 2011 talianske orgány odpovedali 6. októbra 2011. Komisia požiadala o doplňujúce informácie listom zo 14. októbra 2011, na ktorý talianske orgány odpovedali listom zo 7. decembra 2011.

               (4)

               Listom z 19. júna 2012 Komisia požiadala o doplňujúce informácie o opatreniach v nadväznosti na prírodné katastrofy vo východnej Sicílii a v severnom Taliansku, ako aj o ďalších podobných opatreniach v nadväznosti na prírodné katastrofy, ku ktorým došlo v Taliansku od roku 1990 (4). Komisia požiadala talianske orgány, aby zaslali pripomienky konkrétne k tomu, či uvedené opatrenia boli oprávnené, či predstavovali štátnu pomoc a či ich možno odôvodniť na základe pravidiel štátnej pomoci. Útvary Komisie tiež informovali talianske orgány o tom, že Komisia zvažovala vydanie príkazu, ktorým by sa pozastavila prípadná neoprávnená pomoc poskytnutá na základe uvedených opatrení. Taliansko odpovedalo listom z 25. júla 2012.

               (5)

               Medzitým 6. júla 2012 Komisia dostala žiadosť o informácie týkajúce sa tohto konania od všeobecného súdu v obci Vercelli v Piemonte (5). Útvary Komisie odpovedali 20. júla 2012.

               (6)

               Keďže schéma pomoci nebola notifikovaná v súlade s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ a nadobudla účinnosť skôr, ako Komisia prijala rozhodnutie o jej povolení, opatrenia boli zapísané do registra štátnej pomoci vedeného Komisiou ako nenotifikovaná pomoc pod číslom SA.33083 (12/NN).

               (7)

               Na základe informácií zhromaždených vo fáze predbežného posúdenia sa Komisia rozhodla rozdeliť vec a oddeliť sektor poľnohospodárstva. Toto rozhodnutie sa preto netýka činností súvisiacich s výrobou, so spracovaním a s predajom poľnohospodárskych výrobkov na trhu, ako je uvedené v prílohe I k zmluve, s výnimkou rybolovu a produktov akvakultúry.

      Opatrenie štátnej pomoci SA.35083 (12/NN) – Zníženie daní a príspevkov v nadväznosti na zemetrasenie v regióne Abruzzo v roku 2009

               (8)

               Elektronickou notifikáciou z 2. júla 2012, ktorú Komisia zaregistrovala v ten istý deň pod referenčným číslom SA.35083 (12/N), talianske orgány notifikovali opatrenie, ktorým sa poskytuje pomoc vo forme zníženia daní a príspevkov v nadväznosti na zemetrasenie v regióne Abruzzo v roku 2009: Komisia si už predtým vyžiadala informácie o tomto opatrení listom z 19. júna 2012 pod číslom SA.33083 (12/NN).

               (9)

               Talianske orgány v uvedenej notifikácii tvrdia, že zlučiteľnosť opatrenia by sa mala posudzovať vzhľadom na článok 107 ods. 2 písm. b) ZFEÚ („pomoc určená na náhradu škody spôsobenej prírodnými katastrofami“) alebo článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ („pomoc na rozvoj určitých […] hospodárskych oblastí“), keďže jeho účelom bola kompenzácia makroekonomických dôsledkov prírodnej katastrofy, ktoré sa prejavili znížením HDP. Talianske orgány sa odvolávajú najmä na významný pokles HDP v regióne Abruzzo v období rokov 2008 až 2009 (6).

               (10)

               Listom zo 17. augusta 2012 Komisia informovala talianske orgány, že toto opatrenie považuje za nenotifikované opatrenie pomoci, ktoré posúdi spoločne s vecou SA.33083 (12/NN).

               (11)

               Keďže právny základ nadobudol účinnosť skôr, ako Komisia prijala rozhodnutie o povolení schémy, opatrenie bolo zapísané do registra štátnej pomoci vedeného Komisiou ako nenotifikovaná pomoc pod číslom SA.35083 (12/NN).

               (12)

               Na základe informácií poskytnutých v notifikácii sa Komisia rozhodla rozdeliť vec a oddeliť sektor poľnohospodárstva. Predmetné rozhodnutie sa preto netýka činností súvisiacich s výrobou, so spracovaním a s predajom poľnohospodárskych výrobkov na trhu, ako je uvedené v prílohe I k zmluve, s výnimkou rybolovu a produktov akvakultúry.

      Spoločné konanie vo veciach štátnej pomoci SA.33083 (12/C) (ex 12/NN) a SA.35083 (12/C) (ex 12/NN) nasledujúce po začatí konania stanoveného v článku 108 ods. 2 ZFEÚ

               (13)

               Listom zo 17. októbra 2012 Komisia informovala Taliansko, že sa rozhodla začať konanie stanovené v článku 108 ods. 2 ZFEÚ v súvislosti s opatreniami pomoci (7). Veci boli zaregistrované pod týmito číslami: SA.33083 (12/C) (ex 2012/NN) a SA.35083 (12/C) (ex 12/NN).

               (14)

               Rozhodnutie Komisie o začatí konania („rozhodnutie o začatí konania“) bolo uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie
                   (8)
                  a zainteresované strany boli vyzvané, aby predložili svoje pripomienky k opatreniam.

               (15)

               Talianske orgány listom z 13. novembra 2012 požiadali o predĺženie lehoty na predloženie pripomienok. Komisia listom z 15. novembra 2012 súhlasila s uvedenou žiadosťou.

               (16)

               Taliansko predložilo svoje pripomienky 11. januára 2013. Komisii tiež boli doručené pripomienky od štyroch zainteresovaných tretích strán: 9. januára 2013 od advokátskej kancelárie Studio Legale Prof. Avv. Mario P. Chiti (ďalej len „Chiti“), 10. januára 2013 od advokátskej kancelárie Studio Legale Avvocato Roberto Preve – Katia Gavioli (ďalej len „Preve-Gavioli“) a 11. januára 2013 od zväzu priemyslu Confindustria. Dňa 31. januára 2013, po uplynutí lehoty jedného mesiaca od uverejnenia rozhodnutia o začatí konania v úradnom vestníku, boli Komisii doručené pripomienky od organizácie odborových zväzov CGIL L'Aquila.

               (17)

               Dňa 17. januára 2013 Komisia postúpila talianskym orgánom všetky pripomienky, ktoré dostala od zainteresovaných tretích strán v lehote jedného mesiaca od uverejnenia rozhodnutia o začatí konania v úradnom vestníku a požiadala ich o pripomienky. Taliansko odpovedalo 11. marca 2013 v tom zmysle, že nemá žiadne pripomienky k tvrdeniam tretích strán.

               (18)

               Dňa 23. marca 2013 Komisia požiadala o vysvetlenie informácií, ktoré dostala od Talianska. Taliansko odpovedalo 24. a 30. apríla 2013. Dňa 12. júna 2014 Komisia požiadala o ďalšie informácie a 17. októbra 2014 zaslala upomienku. Taliansko reagovalo na žiadosť a upomienku poskytnutím informácií 20. a 24. júna, 11. júla, 4. augusta a 29. októbra 2014.

         2.   OPIS OPATRENÍ

      Opatrenia a právne základy

               (19)

               Cieľom nižšie uvedených opatrení a schém je znížiť dane, ktoré majú zaplatiť podniky sídliace alebo iným spôsobom prítomné v oblastiach postihnutých rôznymi prírodnými katastrofami v Taliansku od roku 1990, ako aj povinné príspevky na sociálne zabezpečenie (ktoré sa platia Národnému inštitútu pre sociálne poistenie – Istituto Nazionale per la Previdenza Sociale – ďalej len „INPS“) a poistné platené v rámci povinného poistenia pre prípad pracovného úrazu (ktoré sa platí Národnému inštitútu pre poistenie pre prípad pracovného úrazu – Istituto Nazionale per l'Assicurazione contro gli Infortuni sul Lavoro – ďalej len „INAIL“) (ďalej spoločne len „príspevky“).

      Opatrenia prijaté v nadväznosti na zemetrasenie vo východnej časti Sicílie v roku 1990

               (20)

               Po zemetrasení, ktoré postihlo východnú Sicíliu (provincie Syrakúzy, Catania a Ragusa) v dňoch 13. – 16. decembra 1990 talianske orgány prijali súbor rozhodnutí a právnych predpisov v období rokov 1990 až 2002, ktorými sa všetkým podnikom (9) nachádzajúcim sa v obciach postihnutých zemetrasením (10) pozastavuje a odkladá platba daní a príspevkov, resp. povoľuje ich platba v splátkach.

               (21)

               V roku 2001 bolo zákonom stanovené, že tie subjekty, ktoré zatiaľ neuhradili dane alebo príspevky, môžu napraviť svoju situáciu (t. j. splniť svoje platobné záväzky) a zaplatiť celú dlžnú sumu zvýšenú o 15 % do 28. decembra 2001 (11).

               (22)

               V roku 2002 Taliansko prijalo právne predpisy (12) umožňujúce tým subjektom, ktoré nezaplatili dane za roky 1990, 1991 a 1992, aby automaticky napravili svoju situáciu zaplatením len 10 % dlžnej sumy do 16. marca 2003 (13). Týmto zákonom č. 289 z 27. decembra 2002 sa inými slovami poskytuje možnosť 90 % zľavy z dlžnej sumy daní, ktorá má byť uhradená štátu.

               (23)

               Novými zákonmi prijatými v rokoch 2003 a 2004 (14) sa táto možnosť predĺžila do 16. apríla 2004.

               (24)

               Podľa nového zákona prijatého v roku 2005 (15), ktorým sa odkazuje na zákon z roku 2002 (16), sa povoľuje podnikom, ktoré stále neuhradili príspevky na sociálne zabezpečenie (INPS) a poistné v rámci poistenia pre prípad pracovného úrazu (INAIL) za roky 1990, 1991 a 1992, aby automaticky napravili svoju situáciu uhradením len 10 % dlžnej sumy. Finančné prostriedky určené na toto opatrenie dosiahli výšku 52 miliónov EUR (17).

               (25)

               Zákonom z roku 2007 sa predĺžila lehota na zaplatenie do 31. decembra 2007, pričom sa však vyžadovalo uhradenie 30 % dlžnej sumy daní (18). Ďalším zákonom z roku 2007 sa predĺžila lehota na zaplatenie do 30. júna 2008 a znova sa ustanovila predchádzajúca situácia, v ktorej sa vyžadovalo zaplatenie len 10 % dlžnej sumy (19).

      Opatrenia prijaté v nadväznosti na povodne v severnom Taliansku v roku 1994

               (26)

               Podobne po povodniach v severnom Taliansku v novembri 1994 (ktoré postihli 257 obcí v regiónoch Piemont, Lombardsko, Emilia-Romagna, Ligúria, Toskánsko a Benátsko) talianske orgány prijali súbor zákonov, ktorými sa pozastavujú a odkladajú platby daní a príspevkov pre podniky (20), ktoré v dôsledku povodní utrpeli vážnu škodu (21).

               (27)

               V roku 2003, podobne ako v prípade zemetrasenia vo východnej časti Sicílie, Taliansko ponúklo podnikom postihnutým povodňami v roku 1994 možnosť napraviť svoju situáciu uhradením len 10 % dlžnej sumy na daniach a príspevkoch za obdobie rokov 1995, 1996 a 1997, a to do júla 2004 (22).

               (28)

               Ďalšími zákonmi z roku 2007 sa predĺžila lehota na zaplatenie dlžných daní a príspevkov do 31. marca 2008 (23).

      Podobné opatrenia prijaté v nadväznosti na ďalšie prírodné katastrofy v Taliansku, ku ktorým došlo v období rokov 1997 až 2002

               (29)

               Podľa informácií, ktoré má Komisia k dispozícii, Taliansko v posledných rokoch umožnilo podobné zníženie v ďalších oblastiach postihnutých prírodnými katastrofami.

               (30)

               V roku 2006 bola v Taliansku zavedená (24) 50 % úľava na daniach a príspevkoch (25) pre podniky, ktoré mali sídlo alebo miesto podnikania v obciach provincie Catania na Sicílii, postihnutých zemetrasením a erupciami sopky Etna, ku ktorým došlo v roku 2002 (26).

               (31)

               V roku 2008 bola v Taliansku zavedená 60 % úľava na daniach a príspevkoch pre podniky, ktoré mali sídlo alebo miesto podnikania v obciach v regiónoch Umbria a Marky, postihnutých zemetrasením v roku 1997 (27).

               (32)

               V roku 2008 bola v Taliansku zavedená 60 % úľava na daniach a príspevkoch pre podniky, ktoré mali sídlo alebo miesto podnikania v obciach v regiónoch Molise a Apúlia, postihnutých zemetrasením v roku 2002 (28).

               (33)

               Taká istá 60 % úľava na daniach a príspevkoch bola zavedená v roku 2011 pre podniky, ktoré mali sídlo alebo miesto podnikania v obciach v regióne Abruzzo postihnutom zemetrasením 6. apríla 2009 (pre podrobnejšie informácie pozri ďalší bod) (29).

      Notifikované opatrenie štátnej pomoci SA.35083 (12/NN) prijaté v nadväznosti na zemetrasenie v regióne Abruzzo v roku 2009

               (34)

               Opatrením notifikovaným talianskymi orgánmi a zaregistrovaným Komisiou pod číslom SA.35083 (12/NN) (pozri odôvodnenie 8) sa poskytuje pomoc vo forme zníženia daní a príspevkov v nadväznosti na zemetrasenie v regióne Abruzzo v roku 2009.

               (35)

               Po zemetrasení, ktoré zasiahlo región Abruzzo (hlavné mesto regiónu L'Aquila a niekoľko ďalších obcí) 6. apríla 2009, talianske orgány prijali súbor rozhodnutí a zákonov (30), ktorými sa všetkým podnikom (31) umiestneným v obciach postihnutých zemetrasením (32) pozastavujú a odkladajú platby daní a príspevkov do 30. novembra 2009. Táto lehota bola predĺžená na základe ďalších prijatých právnych predpisov do 30. júna 2010 (33), 15. decembra 2010 (34), 31. októbra 2011 (35) a napokon do16. decembra 2011 (36).

               (36)

               Dňa 12. novembra 2011 Taliansko prijalo zákon, v ktorom sa stanovuje, že výber daní a príspevkov pozastavených a odložených od zemetrasenia sa opäť začne od januára 2012, v 120 mesačných splátkach, a že suma, ktorá má byť zaplatená, sa zníži na úroveň 40 % sumy, ktorá mala byť pôvodne zaplatená (37).

      Cieľ opatrení

               (37)

               Všeobecným cieľom opísaných schém (ktorými sa znížili dane a príspevky až o 90 %) bolo podporiť podniky, ktoré majú sídlo alebo miesto podnikania v oblastiach postihnutých prírodnými katastrofami.

      Geografická pôsobnosť opatrení

               (38)

               Opatrenia sú uplatniteľné na oblasti v Taliansku postihnuté prírodnými katastrofami, predovšetkým zemetraseniami, povodňami alebo sopečnými erupciami, ktoré sú určené v právnych predpisoch.

               (39)

               Oblasti, na ktoré sa vzťahujú tieto opatrenia, zahŕňajú:

                           —

                           obce (38) postihnuté zemetrasením, ktoré zasiahlo východnú Sicíliu (provincie Syrakúzy, Catania a Ragusa) v dňoch 13. – 16. decembra 1990,

                           —

                           obce (39) v regiónoch Piemont, Lombardsko, Emilia-Romagna, Ligúria, Toskánsko a Benátsko postihnuté povodňami v novembri 1994,

                           —

                           obce (40) v provincii Catania na Sicílii, postihnuté zemetrasením a erupciami sopky Etna, ku ktorým došlo v roku 2002,

                           —

                           obce (41) v provinciách Ancona (v regióne Marky) a Perugia (v regióne Umbria) postihnuté zemetrasením v roku 1997,

                           —

                           obce (42) v provinciách Campobasso (v regióne Molise) a Foggia (v regióne Apúlia) postihnuté zemetrasením v roku 2002,

                           —

                           obce (43) v regióne Abruzzo postihnuté zemetrasením 6. apríla 2009.

      Príjemcovia pomoci

               (40)

               Schémy sú otvorené pre podniky pôsobiace vo všetkých sektoroch vrátane poľnohospodárstva, lesníctva, rybárstva a akvakultúry (44), s výnimkou opatrení prijatých v nadväznosti na povodne v severnom Taliansku v roku 1994, ktorými sa z pomoci vylučujú podniky v odvetví bankovníctva a poisťovníctva.

               (41)

               V prípade zemetrasení a sopečných erupcií na Sicílii a v provinciách Umbria, Marky, Molise, Apúlia a Abruzzo sú príjemcami pomoci všetky podniky, ktoré majú sídlo alebo miesto podnikania v obciach postihnutých prírodnou katastrofou, určených v osobitných právnych predpisoch.

               (42)

               V prípade povodní v severnom Taliansku sú príjemcami pomoci podniky, ktoré sídlia alebo pôsobia v obciach postihnutých prírodnou katastrofou, ale len v prípade, že môžu preukázať, že utrpeli vážnu škodu (45).

      Trvanie opatrení

               (43)

               Komisia sa domnieva, že schémy zavádzajúce úľavy sa začali uplatňovať po nadobudnutí účinnosti ich právneho základu. Komisia uznáva, že vykonávanie opatrení sa mohlo začať v inom čase, ako je stanovené vo vykonávacích opatreniach (napríklad v rozhodnutiach a vo výnosoch, ktorými sa vykonávajú rôzne právne základy, pozri pripomienky Talianska k rozhodnutiu o začatí konania, ktoré sú zhrnuté v odôvodneniach 87 až 94).

               (44)

               Komisia sa domnieva, že opatrenia zavádzajúce úľavy nadobudli účinnosť k týmto dátumom:

                           —

                           v prípade zemetrasenia vo východnej časti Sicílie v dňoch 13. – 16. decembra 1990 (provincie Syrakúzy, Catania a Ragusa) 1. januára 2003 pre dane (46) a 1. januára 2006 pre príspevky (47),

                           —

                           v prípade povodní v severnom Taliansku v roku 1994 1. januára 2004 (48),

                           —

                           v prípade zemetrasenia a erupcií sopky Etna v roku 2002 1. januára 2007 (49),

                           —

                           v prípade zemetrasenia v regiónoch Umbria a Marky v roku 1997 1. januára 2008 (50),

                           —

                           v prípade zemetrasení v regiónoch Molise a Apúlia v roku 2002 29. novembra 2008 (51),

                           —

                           v prípade zemetrasenia v regióne Abruzzo v roku 2009 1. januára 2012 (52).

               (45)

               Pokiaľ ide o obdobie, v ktorom sa tieto úľavy uplatňovali, obdobia pozastavenia platieb daní a príspevkov sú uvedené v príslušných právnych predpisoch. Komisia berie na vedomie skutočnosť, že rôzne schémy sa uplatňovali v rôznych obdobiach pre rôzne druhy daní a príspevkov. Na základe informácií, ktoré Komisii poskytlo Taliansko vo fáze formálneho zisťovania (pozri pripomienky Talianska k rozhodnutiu o začatí konania zhrnuté v odôvodneniach 87 až 94), boli obdobia uplatňovania tieto:

                           a)

                           V prípade zemetrasenia vo východnej časti Sicílie (provincie Syrakúzy, Catania a Ragusa) v dňoch 13. – 16. decembra 1990 obdobie pozastavenia zahŕňa roky 1990, 1991 a 1992. Talianska agentúra pre výnosy (Agenzia delle Entrate) uvádza obdobie od 13. decembra 1990 do 31. júla 1993 a podľa INPS aj INAIL trvalo obdobie pozastavenia príspevkov od 13. decembra 1990 do 31. decembra 1992.

                           b)

                           V prípade povodní v severnom Taliansku v novembri 1994 sa v právnych predpisoch ako referenčné obdobie uvádzajú roky 1995, 1996 a 1997, zatiaľ čo Agentúra pre výnosy uvádza obdobie od 4. novembra 1994 do 31. októbra 1995, INPS stanovuje koniec tohto obdobia na 30. november 1995 a podľa INAIL celé obdobie trvalo od 1. januára 1995 do 31. decembra 1997.

                           c)

                           V prípade zemetrasenia v provinciách Umbria a Marky v roku 1997 príslušné obdobie pozastavenia zrejme trvalo od 26. septembra 1996 do 30. júna 1999 (31. marca 1998 pre určitých príjemcov pomoci).

                           d)

                           Pokiaľ ide o zemetrasenie v provinciách Molise a Apúlia v roku 2002, Agentúra pre výnosy konštatuje, že obdobie pozastavenia začalo 31. októbra 2002 a skončilo 30. júna 2008, zatiaľ čo INPS a INAIL uvádzajú obdobie od 31. októbra 2002 do 31. decembra 2007.

                           e)

                           V prípade zemetrasenia a erupcií sopky Etna, ku ktorým došlo v roku 2002, trvalo obdobie pozastavenia od 29. októbra 2002 do 31. marca 2004.

                           f)

                           Pokiaľ ide o zemetrasenie v regióne Abruzzo v roku 2009, príslušné obdobie pozastavenia je závislé od charakteru príjemcu pomoci: pre všetky podniky s ročným obratom vyšším ako 200 000 EUR trvalo obdobie uplatňovania zrejme od 6. apríla 2009 do 3. júna 2010; pre podniky s ročným obratom nižším ako 200 000 EUR a pre jednotlivcov s príjmami z podnikateľskej činnosti alebo samostatne zárobkovo činné osoby zrejme išlo o obdobie od 6. apríla 2009 do 15. decembra 2010.

               (46)

               Pokiaľ ide o trvanie opatrení poskytujúcich úľavy, v jednotlivých právnych základoch sa uvádzajú rôzne konečné termíny, po ktorých zníženie daní a príspevkov nebude k dispozícii. Komisia tomu rozumie tak, že obdobie uplatňovania bolo predĺžené na základe rozsudkov talianskeho Najvyššieho kasačného súdu, ako je vysvetlené v ďalšej časti textu v odôvodneniach 49 až 53 (pozri tiež pripomienky Talianska k rozhodnutiu o začatí konania zhrnuté v odôvodneniach 91 až 93).

      Oprávnené náklady

               (47)

               Náklady oprávnené v rámci opatrení sú dane, povinné príspevky na sociálne zabezpečenie (ktoré sa platia úradu INPS) a poistné v rámci povinného poistenia pre prípad pracovného úrazu (ktoré sa platí INAIL), ktoré podniky musia zaplatiť v stanovenej lehote po prírodnej katastrofe (táto lehota je určená v právnom základe jednotlivých opatrení).

      Forma a intenzita pomoci

               (48)

               Pomoc sa poskytuje vo forme úľavy na daniach a príspevkoch. Úľava na dani dosahuje výšku 90 % pre opatrenia týkajúce sa Sicílie a severného Talianska, 60 % pre regióny Marky, Umbria, Molise, Apúlia a Abruzzo a 50 % pre región Catania. Dlžnú nezaplatenú sumu je možné vyrovnať v jednej platbe alebo v splátkach (napr. až v 120 mesačných splátkach v prípade opatrenia pre región Abruzzo). Splátky v niektorých prípadoch zahŕňajú platby úrokov (podľa konkrétneho opatrenia).

      Rozsudky Najvyššieho kasačného súdu

               (49)

               Žiadosť o informácie zaslaná všeobecným súdom v obci Cuneo (pozri odôvodnenie 1) upozornila Komisiu aj na viacero rozsudkov talianskeho Najvyššieho kasačného súdu z roku 2007 a 2010, v ktorých súd konštatoval, že zníženie sumy, ktorá sa má zaplatiť na daniach a príspevkoch, na úroveň 10 %, sa musí uplatniť na všetky oprávnené subjekty, dokonca aj vtedy, keď už medzitým zaplatili celú sumu (53).

               (50)

               Najvyšší kasačný súd sa v skutočnosti uzniesol na tom, že všetky podniky oprávnené poberať dávku vyplývajúcu z opatrení pre Sicíliu alebo severné Taliansko mali nárok na rovnakú úľavu na daniach a príspevkoch vo výške 90 %: v opačnom prípade by išlo o „neopodstatnené rozdiely v zaobchádzaní“.

               (51)

               Výklad Najvyššieho kasačného súdu potvrdili talianske orgány v listoch zo 7. decembra 2011 a z 25. júla 2012. V poslednom z týchto listov sa talianske orgány odvolávajú na ďalší rozsudok Najvyššieho kasačného súdu vynesený v roku 2012, v ktorom sa konštatuje, že odvolanie Agentúry pre výnosy je neprípustné z dôvodu existujúcej ustálenej judikatúry (54).

               (52)

               Komisia si uvedomuje význam týchto rozsudkov pre viacero prípadov, ktoré zatiaľ neboli uzavreté na rôznych talianskych súdoch, kde žalobu podali strany potenciálne využívajúce rôzne opatrenia.

               (53)

               Vo svetle rozsudkov Najvyššieho kasačného súdu je zrejme možné spätné uplatnenie opatrení v prospech všetkých podnikov vrátane tých, ktoré zaplatili dane a príspevky bežným spôsobom, aspoň v prípade opatrení pre východnú Sicíliu a severné Taliansko, ktorých sa uvedené rozsudky týkajú. Zdá sa teda, že neexistuje žiadne časové obmedzenie pre uplatňovanie schém, pokiaľ podnik môže preukázať, že má nárok na pomoc.

         3.   DÔVODY NA ZAČATIE FORMÁLNEHO ZISŤOVANIA

               (54)

               Komisia začala postup formálneho zisťovania stanovený v článku 108 ods. 2 ZFEÚ vo veci predmetných opatrení, ako je opísané v oddiele 2 tohto rozhodnutia, pretože sa zdá, že tieto opatrenia predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ. Komisia tiež vydala príkaz o pozastavení opatrenia na základe článku 11 ods. 1 nariadenia Rady (ES) č. 659/1999, ktorým sa vyžaduje, aby Taliansko pozastavilo všetky platby v rámci všetkých opatrení pomoci uvedených vo veciach SA.33083 (12/NN) a SA.35083 (12/NN) (55).

               (55)

               V rozhodnutí o začatí konania podľa článku 108 ods. 2 (ďalej len „rozhodnutie o začatí konania“) (56) Komisia posúdila opatrenia vzhľadom na výnimku uvedenú v článku 107 ods. 2 písm. b) ZFEÚ, v ktorom sa konštatuje, že „pomoc určená na náhradu škody spôsobenej prírodnými katastrofami alebo mimoriadnymi udalosťami“ je zlučiteľná s vnútorným trhom.

               (56)

               Komisia tiež posúdila, či je možné vztiahnuť na opatrenia niektorú z ďalších výnimiek uvedených v článku 107 ods. 2 a článku 107 ods. 3 ZFEÚ.

      Neoprávnenosť opatrení pomoci

               (57)

               Komisia v rozhodnutí o začatí konania poukázala na to, že talianske orgány nesplnili svoju povinnosť notifikovať schémy v súlade s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ, ako uznali vo fáze predbežného zisťovania.

      Analýza opatrení podľa článku 107 ods. 2 a 3 ZFEÚ

               (58)

               Komisia preskúmala schémy pomoci vzhľadom na článok 107 ods. 2 písm. b) ZFEÚ, v ktorom sa konštatuje, že „pomoc určená na náhradu škody spôsobenej prírodnými katastrofami“ je zlučiteľná s vnútorným trhom.

               (59)

               Pri posudzovaní schém pomoci toho druhu, ktorým sa zaoberá článok 107 ods. 2 písm. b), Komisia musí overiť: i) či okolnosti, o ktoré sa opiera odôvodnenie poskytnutia pomoci, skutočne predstavujú prírodnú katastrofu a ii) či sú splnené tieto podmienky:

                           —

                           škoda, za ktorú sa poskytuje náhrada, je priamym dôsledkom prírodnej katastrofy,

                           —

                           pomoc nevedie k nadmernej náhrade za škodu, ale len nahrádza škodu spôsobenú prírodnou katastrofou.

               (60)

               V talianskych právnych predpisoch sa určujú oblasti postihnuté prírodnými katastrofami troch druhov: zemetrasenia, povodne a sopečné erupcie. Komisia konzistentne zastáva názor, že zemetrasenia, povodne a sopečné erupcie predstavujú prírodné katastrofy v zmysle článku 107 ods. 2 písm. b) ZFEÚ (57). Z toho vyplýva, že podniky, ktoré utrpeli škodu z dôvodu týchto prírodných katastrof, majú v zásade nárok na pomoc vo výške utrpenej škody.

               (61)

               V predmetných schémach sa však neuvádza žiadne vymedzenie škody (či ide o hmotnú alebo hospodársku škodu), ani sa v nich nestanovuje súvislosť medzi pomocou a škodou utrpenou v dôsledku prírodnej katastrofy (58). Okrem toho sa v nich náhrada neviaže na škodu, ktorú príjemcovia pomoci skutočne utrpeli, ani sa oprávnené náklady neurčujú na základe škody, ktorú podniky utrpeli v dôsledku prírodnej katastrofy.

      Pochybnosti a dôvody začatia vyšetrovania

               (62)

               Vzhľadom na uvedené skutočnosti a na základe informácií, ktoré sú k dispozícii, ako aj vzhľadom na skutočnosť, že opatrenia sa vykonávali bez toho, aby boli notifikované Komisii, sa Komisia domnieva, že predstavujú neoprávnenú pomoc v zmysle článku 1 nariadenia (ES) č. 659/1999.

               (63)

               Okrem toho Komisia v nadväznosti na svoje predbežné posúdenie vyslovila vážne pochybnosti o tom, či sú opatrenia zavedené Talianskom od roku 2002 zlučiteľné s vnútorným trhom. Na základe predbežného posúdenia nebolo možné dospieť k záveru, či opatrenia pomoci sú v súlade so zásadami ZFEÚ, a najmä s jej článkom 107 ods. 2 písm. b), ktorým sa povoľuje poskytnutie pomoci na účely náhrady škody spôsobenej prírodnými katastrofami (59). Komisia predovšetkým spochybnila, či informácie poskytnuté talianskymi orgánmi dostatočne preukazujú, že predmetné opatrenia boli (vzhľadom na ich povahu a realizačné postupy) určené na náhradu škody spôsobenej prírodnými katastrofami.

               (64)

               Komisia konkrétne nebola schopná vyvodiť z realizačných postupov opísaných v opatreniach záver, že:

                           —

                           príjemcami pomoci boli podniky, ktoré skutočne utrpeli škodu (s čiastočnou výnimkou opatrenia pre severné Taliansko, v ktorom sa vyžadovalo, aby podnik utrpel škodu v minimálnej výške, pozri odôvodnenie 26),

                           —

                           škoda bola spôsobená výlučne prírodnými katastrofami uvedenými v právnych predpisoch,

                           —

                           pomoc poskytnutá podniku bola viazaná výlučne na náhradu škody spôsobenej prírodnou katastrofou, pričom sa vylúčila nadmerná náhrada škody, ktorú utrpel individuálny príjemca pomoci.

               (65)

               Komisia ďalej spochybnila, či bolo možné uplatniť niektorú z ďalších výnimiek uvedených v článkoch 107 ods. 2 a 3 ZFEÚ (60).

               (66)

               Komisia preto vyzvala talianske orgány a zainteresované tretie strany, aby vo svojich pripomienkach k rozhodnutiu o začatí konania uviedli všetky informácie potrebné na úplné posúdenie a aby predložili Komisii príslušnú dokumentáciu.

         4.   PRIPOMIENKY ZAINTERESOVANÝCH STRÁN

      Pripomienky zaslané advokátskou kanceláriou Chiti

               (67)

               Chiti je advokátska kancelária so sídlom vo Florencii zastupujúca 58 súkromných podnikov, verejných organizácií a správnych orgánov, ktoré boli rôznym spôsobom postihnuté povodňami v Piemonte v roku 1994. Cieľom jej pripomienok je preukázať, že vec týkajúca sa Piemontu sa líši od ostatných prípadov poskytnutia pomoci po prírodných katastrofách.

               (68)

               Chiti najskôr predkladá prehľad faktov a legislatívnych zmien v predmetnej veci a potom sa zameriava na rozsudky Najvyššieho kasačného súdu. Tvrdí, že po vynesení rozsudkov v rokoch 2007, 2010 a 2012 všetky podniky postihnuté povodňami v Piemonte mohli napraviť svoju situáciu ex post tak, že uhradia 10 % dlžnej sumy alebo, pokiaľ už celú sumu zaplatili, požiadajú o vrátenie 90 %, ako je stanovené v článku 3 ods. 90 zákona č. 350/2003. Z celkového počtu 233 súdnych sporov týkajúcich sa náhrady škody spôsobenej povodňami boli v 96 sporoch vynesené rozsudky, ktoré sú konečné, zatiaľ čo ďalšie konania boli pozastavené v dôsledku príkazu pozastaviť pomoc vydaného Komisiou 17. októbra 2012.

               (69)

               Chiti konštatuje, že ak podniky chceli získať dávku z týchto schém v rámci súdneho konania, museli preukázať in concreto sumu skutočnej škody a príčinnú súvislosť medzi udalosťou a škodou. Prijaté dôkazy sa skladali z technických posudkov nariadených súdom, certifikovaných správ odborníkov alebo oficiálnych dokumentov od INPS a INAIL. Podniky získali náhradu len za skutočnú škodu, ktorú sú schopné preukázať, alebo za stratu, ktorú určil samotný súd.

               (70)

               Chiti tvrdí, že schéma náhrad za škodu spôsobenú povodňami v Piemonte v roku 1994 sa týka prírodnej katastrofy, a preto by sa mala skúmať podľa článku 107 ods. 2 písm. b) ZFEÚ. Ak opatrenia tohto druhu majú byť zlučiteľné s vnútorným trhom, musí sa preukázať, že existuje príčinné spojenie medzi udalosťou a škodou a že náhrada škody nie je nadmerná. Pokiaľ ide o profil klientov, ktorých Chiti zastupuje, kancelária tvrdí, že náhrada nebola poskytnutá každému podniku v Piemonte bez rozdielu, ale len tým podnikom, ktoré splnili tieto podmienky:

                           a)

                           Podnik sa musí nachádzať v oblastiach určených ako zaplavené oblasti v osobitných vládnych výnosoch. V tomto zmysle sú opatrenia selektívne, ale podľa názoru Chiti sa na ne nevzťahuje článok 107 ods. 1 ZFEÚ. Zemepisné obmedzenie pomoci nevyplýva z politického ani hospodárskeho posúdenia (napr. podľa miery nezamestnanosti alebo pre menej rozvinuté oblasti), ale z nepredvídateľných prírodných udalostí, ktoré nie sú pod kontrolou človeka. Príjemcovia pomoci sa určujú na základe kritérií, pri ktorých nie je možné uplatniť žiadne voľné uváženie. V skutočnosti nejde o žiadnu selektívnosť, keďže nedochádza k žiadnemu narušeniu hospodárskej súťaže: cieľom právnych predpisov je napraviť nevýhodu pre podniky postihnuté prírodnou katastrofou. To je dôsledok zásady rovnakého zaobchádzania.

                           b)

                           Získanie náhrady je podmienené predložením dôkazu o tom, že škoda bola „vážna“. Touto podmienkou sa vec týkajúca sa Piemontu odlišuje od ostatných prípadov. Jediná strata, ktorá môže byť nahradená, je majetková škoda presahujúca prahovú hodnotu 2 mld. ITL stanovenú zákonom, ktorá musí byť dokázaná certifikovanými technickými posúdeniami.

                           c)

                           Musí existovať príčinná súvislosť medzi udalosťou a danou škodou. Podľa talianskych právnych predpisov je preukázanie príčinnej súvislosti základnou predpokladanou podmienkou získania náhrady škody, a preto dotknuté podniky museli v každom prípade preukázať príčinnú súvislosť na súde. To znamená, že nedochádzalo k žiadnym nadmerným náhradám, keďže škoda musela byť preukázaná v certifikovanej správe alebo oficiálnej správe príslušných orgánov. Okrem toho, v talianskom práve platí všeobecná zásada, že náhrada mimozmluvných strát nikdy nesmie byť zdrojom zisku (článok 2043 občianskeho zákonníka).

               (71)

               V prípade Piemontu preto Chiti žiada Komisiu, aby opätovne zvážila svoje všeobecné konštatovanie, že cieľom opatrení, ktoré sú predmetom vyšetrovania, zrejme nie je náhrada škody spôsobenej prírodnými katastrofami. Podľa Chiti sa prípad Piemontu vyznačuje charakteristikami, ktoré ho odlišujú od ostatných prípadov, ktorými sa spoločne zaoberá rozhodnutie o začatí konania. Chiti ďalej tvrdí, že dávky poskytnuté dotknutým podnikom sú zlučiteľné s vnútorným trhom podľa článku 107 ods. 2 písm. b) ZFEÚ, keďže:

                           —

                           náhrada sa týka výlučne škody vyplývajúcej priamo z prírodnej katastrofy,

                           —

                           škoda je kvantifikovaná z hľadiska jej významu pre dotknutý podnik,

                           —

                           sa nevyplácali žiadne nadmerné náhrady, pretože náhrada bola stanovená presne v súlade s preukázanou škodou,

                           —

                           nedochádza k žiadnemu prekrývaniu s inými dávkami.

               (72)

               Chiti sa domnieva, že ak by sa pomoc mala považovať za nezlučiteľnú a malo by sa nariadiť jej vymáhanie, uplatňoval by sa článok 15 nariadenia (ES) č. 659/1999. Chiti tvrdí, že podľa uvedeného ustanovenia Komisia nemôže nariadiť vymáhanie pomoci, keďže uplynulo 10 rokov odo dňa, v ktorom bola pomoc poskytnutá príjemcovi. Dávky boli poskytnuté na začiatku obdobia, ktoré nasledovalo bezprostredne po povodniach v novembri 1994 na základe vyhlášky č. 646 z 24. novembra 1994. Následnými právnymi predpismi prijatými v období rokov 2003 až 2007 sa len spresnili opatrenia týkajúce sa pomoci podnikom postihnutým povodňami v Piemonte. Inými slovami, v rozhodnutí o začatí konania sa ako deň, v ktorom sa začalo uplatňovanie dávok, uvádza 1. január 2004, ale pomoc sa v Piemonte začala skutočne poskytovať v novembri 1994.

               (73)

               Chiti sa domnieva, že na túto vec sa vzťahuje aj článok 14 ods. 1 nariadenia (ES) č. 659/1999: stanovuje sa v ňom, že Komisia nebude vyžadovať vymáhanie pomoci, ak by to bolo v rozpore so všeobecnou zásadou práva Únie. Platia tu dve zásady. Po prvé, zásada právnej istoty si vyžaduje rešpektovanie konečných rozsudkov vynesených vnútroštátnymi súdmi a bráni možnosti vymáhať sumy vyplatené podnikom. Chiti si uvedomuje, že zásada res judicata nemá absolútnu hodnotu v práve Únie, domnieva sa však, že osobitné okolnosti, ktoré viedli Súdny dvor k vyneseniu rozsudkov na základe tejto zásady v minulosti (61), sa v danej veci neuplatňujú. Po druhé, Chiti sa odvoláva na zásadu oprávneného očakávania: od konca roku 1994 do roku 2011 žiadny vnútroštátny orgán či orgán Únie nespochybnil oprávnenosť dávok. Dotknuté podniky za celé uvedené obdobie poberali dávky, ktoré príslušné orgány nepovažovali za štátnu pomoc. Chiti dospela k záveru, že ide o typickú situáciu, v ktorej platí zásada oprávneného očakávania.

      Pripomienky zaslané advokátskou kanceláriou Preve-Gavioli

               (74)

               Preve-Gavioli je advokátska kancelária so sídlom v Turíne. V predloženom dokumente najskôr podáva prehľad o vývoji príslušných talianskych právnych predpisov a okolností, ktoré viedli ku konaniu Komisie, a potom konštatuje, že dávky poskytnuté podnikom postihnutým povodňami v Piemonte v roku 1994 nie sú selektívne, keďže žiadnym spôsobom neuprednostňujú konkrétne podniky tak, že by zmierňovali náklady, ktoré tieto podniky musia obvykle vynaložiť. Opatrenia sú zamerané len na náhradu škody, ktorú podniky utrpeli v dôsledku prírodnej katastrofy. Okrem toho dávky poskytnuté na základe právnych predpisov neposilňujú konkurenčné postavenie príjemcov pomoci na úkor ich konkurentov, keďže náhrada, ktorú príjemcovia pomoci dostanú, im neumožní viac než návrat na trh na rovnakom základe ako podniky, ktoré neutrpeli žiadnu škodu či stratu príjmu. Inými slovami, dávky žiadnym spôsobom nenarúšajú hospodársku súťaž, ale napravujú situáciu finančnej nevýhody a obnovujú obchodnú konkurencieschopnosť podnikov postihnutých povodňami.

               (75)

               Preve-Gavioli sa domnieva, že dávky poskytnuté podnikom postihnutým povodňami v Piemonte v roku 1994 nemožno opísať ako štátnu pomoc, keďže nie sú splnené podmienky stanovené v článku 107 ods. 1 ZFEÚ. Dokonca aj vtedy, keby sa opatrenia mali považovať za štátnu pomoc, museli by sa klasifikovať ako pomoc určená na náhradu škody spôsobenej prírodnou katastrofou podľa článku 107 ods. 2 písm. b). Sú teda zlučiteľné s vnútorným trhom za podmienok zmluvy ako takej a nevzťahuje sa na ne povinnosť predbežného posúdenia zo strany Komisie.

      Pripomienky zaslané zväzom priemyslu Confindustria

               (76)

               Confindustria je najväčšia talianska federácia zamestnancov založená v roku 1910. Ide o dobrovoľnú organizáciu zahŕňajúcu približne 150 000 podnikov, v ktorých je zamestnaných takmer 5 500 000 zamestnancov. Zväz Confindustria predložil pripomienky ako zainteresovaná strana na základe článku 108 ods. 2 ZFEÚ v oboch veciach: SA.33083 aj SA.35083.

               (77)

               Zväz je znepokojený tým, že nesplnenie povinnosti zo strany Talianska a nenotifikovanie štátnej pomoci Komisii by mohlo postihnúť podniky, ktoré v dobrej viere využili opatrenia zamerané na nápravu škody spôsobenej prírodnými katastrofami.

               (78)

               Tvrdí, že Komisia by mala zvážiť niektoré skutočnosti všeobecnej povahy týkajúce sa celkového kontextu. Predovšetkým fakt, že opatrenia sa týkajú udalostí, ku ktorým došlo pred 20 rokmi (v niektorých prípadoch ešte dávnejšie), a preto súčasná prax týkajúca sa rozhodnutí o štátnej pomoci nezaručuje riadnu ochranu zainteresovaných strán. Dokonca aj keby existovali pochybnosti o zlučiteľnosti určitých opatrení prijatých v rámci vnútroštátnych právnych predpisov, je ťažké získať informácie od príslušných orgánov a v súčasnej hospodárskej situácii má väčšina podnikov, najmä MSP, stále vážne problémy s likviditou. Nariadenie o vymáhaní pomoci poskytnutej pred desaťročiami v tejto fáze by ohrozilo prežitie mnohých z uvedených podnikov. Zväz Confindustria navyše nerozumie dôvodom pochybností o zlučiteľnosti opatrení.

               (79)

               Navrhuje, aby sa hľadalo alternatívne riešenie s cieľom predísť neopodstatneným a nebezpečným postihom dotknutých podnikov.

               (80)

               Po prvé, zväz Confindustria sa domnieva, že každé dotknuté opatrenie a vec treba riadne posúdiť z hľadiska existencie mimoriadnych okolností, ktoré by mohli dokazovať, že nešlo o žiadnu pomoc alebo že by sa žiadna pomoc nemala vymáhať. Medzi mimoriadne okolnosti patrí: i) premlčacia lehota desať rokov; ii) zásada ochrany oprávnených nárokov; iii) uplatniteľnosť iných výnimiek, než sú stanovené v článku 107 ods. 3 písm. c).

               (81)

               Po druhé, zväz Confindustria vyzýva Komisiu, aby vo svojom rozhodnutí výslovne spresnila, v ktorých prípadoch možno peniaze, vyplatené podnikom ako náhrada za škodu priamo spôsobenú prírodnými katastrofami, považovať za zlučiteľné so zmluvou. Sporné opatrenia sú v tomto prípade zamerané na podniky priamo postihnuté udalosťami, ktoré Komisia konzistentne považuje za udalosti patriace do vymedzenia prírodných katastrof: zemetrasenia, povodne, sopečné erupcie atď. Zo znenia právnych predpisov, na ktorých sú opatrenia založené, jasne vyplýva, že talianske orgány prijali tieto opatrenia s cieľom nahradiť škodu spôsobenú prírodnými udalosťami. Zväz Confindustria tvrdí, že príjemcami pomoci sú podniky, ktoré utrpeli skutočnú škodu v dôsledku prírodných katastrof. Hoci v nepatrnom počte prípadov bola pomoc poskytnutá výslovne podnikom, ktoré utrpeli „vážnu“ škodu, malo by sa uznať, že škoda bola vážna aj v ostatných prípadoch: samotný fakt, že sa podnik nachádza v oblasti postihnutej prírodnou katastrofou, nevyhnutne vedie k hospodárskej strate, bez ohľadu na prípadnú hmotnú škodu. Spoločnosť Confindustria tiež trvá na tom, že môžu existovať prípady, v ktorých príjemcovia pomoci majú dokumenty potvrdzujúce sumu účinne utrpenej škody a dokazujúce, že škoda je oveľa vyššia než poskytnutá náhrada. Zväz je preto presvedčený o tom, že opatrenia, na ktoré sa vzťahuje vyšetrovanie, patria do rozsahu pôsobnosti článku 107 ods. 2 ZFEÚ.

               (82)

               Pokiaľ ide o okolnosti, z ktorých vychádza Komisia, zväz Confindustria uznáva, že pri niektorých sporných opatreniach by sa mohlo zdať, že chýba formálne vymedzenie škody. To isté platí pre určenie vzťahu a pomeru medzi výškou utrpenej škody a sumou pomoci. Zväz Confindustria však predpokladá, že takýto vzťah existuje de facto – teda, že v prípade prírodnej katastrofy všetky podniky utrpia škodu (aspoň hospodársku škodu) a že je možné vypracovať zjednodušenú metódu odhadu škody a zodpovedajúcej pomoci. Takáto metóda by mala zohľadniť napríklad schopnosť vytvoriť príjem a počet osôb zamestnaných jednotlivými podnikmi. Problém sa teda týka skôr prípadov nadmernej náhrady než zlučiteľnosti opatrení s pravidlami štátnej pomoci. Je dôležité vyhnúť sa situácii, v ktorej by žaloba proti nepatrnému počtu prípadov nadmernej náhrady mohla viesť k penalizácii veľkej väčšiny podnikov, ktoré prijali dávky v dobrej viere a v súlade s právnymi predpismi. Zväz Confindustria preto navrhuje, aby sa podnikom umožnilo ponechať si pomoc napriek skutočnosti, že v čase jej schválenia, pokiaľ by talianske orgány boli dodržali ustanovenia zmluvy a splnili povinnosť notifikácie, táto pomoc mala byť notifikovaná Komisii.

               (83)

               Zväz Confindustria teda žiada Komisiu:

                           a)

                           aby výslovne potvrdila, že žiadne rozhodnutie Komisie sa netýka osobitných prípadov pomoci, ktoré sú zlučiteľné na základe článku 107 ods. 2 písm. b) ZFEÚ, nariadenia de minimis alebo iných ustanovení;

                           b)

                           aby zintenzívnila formálnu alebo neformálnu spoluprácu medzi Komisiou a vnútroštátnymi orgánmi na jednej strane a podnikmi, ktoré sú príjemcami pomoci, na druhej strane, s cieľom vypracovať metódu a mechanizmus, ktoré zabránia prípadom nadmernej náhrady; tým by sa predišlo vymáhaniu pomoci povolenej nariadením de minimis a pomoci, ktorá v skutočnosti zodpovedá hmotnej a hospodárskej strate skutočne utrpenej príjemcami pomoci;

                           c)

                           aby zvážila vhodnosť zavedenia zjednodušenej metódy vyčíslenia straty utrpenej v dôsledku prírodných katastrof.

      Pripomienky zaslané odborovým zväzom Confederazione Generale Italiana del Lavoro (CGIL)

               (84)

               Talianska generálna konfederácia práce (Confederazione Generale Italiana del Lavoro, CGIL) je najväčšia organizácia odborových zväzov v Taliansku, ktorá má približne šesť miliónov členov. Pobočka organizácie CGIL v meste L'Aquila v regióne Abruzzo (ďalej len „CGIL L'Aquila“) reagovala na rozhodnutie o začatí konania a zaslala svoje pripomienky po uplynutí lehoty jedného mesiaca od uverejnenia rozhodnutia. Komisia nie je povinná zohľadniť pripomienky zainteresovaných tretích strán predložené po uplynutí lehoty, môže ich však zohľadniť výnimočne, ako to urobí aj v tomto prípade.

               (85)

               CGIL L'Aquila sa domnieva, že pozastavenie schémy povolení zavedenej Talianskom, príkaz na vymoženie poskytnutých súm v plnom rozsahu a požiadavka na preukázanie utrpenej škody by mohli viesť k odchodu dotknutých podnikov z trhu. Situácia je o to komplikovanejšia, že k iným prípadom náhrady škody spôsobenej prírodnými katastrofami sa pristupovalo odlišne. V dôsledku toho oblasť L'Aquila, hoci bola najviac postihnutá zemetrasením, stále trpí narušenou hospodárskou súťažou v porovnaní s konkurentmi, ktorých katastrofa nepostihla. Pozastavenie dávok a chýbajúci mechanizmus odstupňovania i postupy riadneho overenia (za čo CGIL L'Aquila viní štát) môžu ešte viac oslabiť miestny spracovateľský priemysel so všetkými súvisiacimi negatívnymi dôsledkami z hľadiska nezamestnanosti a sociálneho zabezpečenia.

         5.   PRIPOMIENKY TALIANSKA

               (86)

               Talianske orgány reagovali na rozhodnutie o začatí konania predložením pripomienok 11. januára 2013. Útvarom Komisie boli doručené pripomienky od týchto talianskych orgánov a agentúr:

                           a)

                           Ministerstvo hospodárstva a financií;

                           b)

                           Agentúra pre výnosy;

                           c)

                           INPS;

                           d)

                           INAIL;

                           e)

                           Odbor civilnej ochrany; uvedený odbor však tvrdí, že nemá žiadne informácie, aké sa vyžadujú v rozhodnutí.

      Úľavy a obdobie uplatňovania pre jednotlivé oblasti a opatrenia

               (87)

               V odseku 71 rozhodnutia o začatí konania Komisia požiadala talianske orgány, aby jej poskytli informácie týkajúce sa „úľav pre jednotlivé oblasti a opatrenia, ako aj obdobia, v ktorom sa tieto úľavy uplatňovali“.

               (88)

               INPS v prvom rade uvádza, že problémy Komisie pri určení presných období pozastavenia platieb daní a príspevkov (pozri oddiel 2.5 rozhodnutia o začatí konania) vyplývajú z rozdielov v časových rámcoch určených v pravidlách stanovených jednotlivými inštitúciami. Musí sa rozlišovať medzi trvaním pozastavenia platieb príspevkov (ktoré sa platia INPS a INAIL) a trvaním pozastavenia platieb daní (ktoré sa platia Agentúre pre výnosy). Ďalej je potrebné rozlišovať medzi obdobiami pozastavenia daní a poplatkov a obdobiami uplatňovania opatrení zavádzajúcich úľavy.

               (89)

               Pokiaľ ide o dátum začiatku uplatňovania schém, INAIL tvrdí, že na rozdiel od toho, čo uvádza Komisia v odseku 34 rozhodnutia o začatí konania, sa dátum začiatku uplatňovania schémy nie vždy zhoduje s dátumom nadobudnutia účinnosti právnych predpisov, ktorými sa daná schéma zavádza. Dátum začiatku opatrenia zavádzajúceho úľavy môže byť neskorší – v prípade Piemontu až po vynesení rozsudku, v ktorom sa stanovuje, že podniky majú nárok na úľavy s retroaktívnym účinkom. Agentúra pre výnosy na druhej strane súhlasí s Komisiou, že nárok príjemcu pomoci na daňové zvýhodnenie sa začína dňom nadobudnutia účinnosti právneho predpisu, ktorým sa dané zvýhodnenie zavádza.

               (90)

               INPS a INAIL uvádzajú presné obdobia pre jednotlivé schémy zníženia príspevkov:

                           a)

                           Pokiaľ ide o zemetrasenie, ktoré postihlo východnú Sicíliu (provincie Syrakúzy, Catania a Ragusa) v dňoch 13. – 16. decembra 1990, v dokumentoch pripravených INPS a INAIL sa uvádza obdobie pozastavenia od 13. decembra 1990 do 31. decembra 1992. Obdobie, v ktorom bola k dispozícii úľava, trvalo od 1. januára 2006 do 30. septembra 2006 pre platby nižšie ako 5 000 EUR (ktoré sa majú uhradiť v jednej splátke) alebo od 1. októbra 2006 pre sumy vyššie ako 5 000 EUR (ktoré sa majú uhradiť v ôsmich šesťmesačných splátkach s úrokom).

                           b)

                           Pokiaľ ide o povodne v severnom Taliansku v novembri 1994, INPS uvádza obdobie pozastavenia od 4. novembra 1994 do 30. novembra 1995. Podľa názoru INAIL však obdobie pozastavenia trvalo od 1. januára 1995 do 31. decembra 1997, s odkazom na roky 1995, 1996 a 1997. V oboch prípadoch sa uvádza obdobie dostupnosti úľav od 1. januára 2004. INPS však spresňuje, že úľava na príspevkoch na sociálne zabezpečenie sa neuplatňuje automaticky, ako to tvrdí INAIL, ale až od chvíle vykonateľnosti konečných súdnych rozhodnutí.

                           c)

                           Pokiaľ ide o zemetrasenie v regiónoch Umbria a Marky v roku 1997, v dokumente pripravenom INPS a INAIL sa spresňuje, že obdobie pozastavenia trvalo od 26. septembra 1997 do 31. marca 1998 pre osoby s pobytom „v obciach v oblastiach postihnutých katastrofou“(comuni disastrati) určených v príslušnom právnom predpise, a od 26. septembra 1997 do 30. júna 1999 pre osoby s pobytom v „obciach v poškodených oblastiach“(comuni danneggiati), ktoré sú tiež určené v príslušnom právnom predpise. INPS a INAIL uvádzajú, že úľava je k dispozícii v období od 1. januára 2009 do 30. júna 2009. Agentúra pre výnosy sa domnieva, že dátum začiatku uplatňovania úľavy na dani je 23. októbra 2008, t. j. deň nadobudnutia účinnosti vyhlášky č. 162/2008.

                           d)

                           Pokiaľ ide o zemetrasenia v regiónoch Molise a Apúlia v roku 2002, INPS a INAIL tvrdia, že obdobie pozastavenia trvalo od 31. októbra 2002 do 31. decembra 2007. Obe inštitúcie uvádzajú, že príjemcovia pomoci mohli uplatniť úľavy od 1. januára 2009 do 30. júna 2009, po predĺžení platnosti opatrení zavedených po zemetrasení v roku 1997 v regiónoch Umbria a Marky vyhláškou č. 162 z roku 2008. Agentúra pre výnosy uvádza, že dátum začiatku uplatňovania úľavy na dani je 29. januára 2009, t. j. deň nadobudnutia účinnosti vyhlášky č. 185 z roku 2008.

                           e)

                           Pokiaľ ide o zemetrasenie a erupcie sopky Etna, ku ktorým došlo v roku 2002, INPS aj INAIL tvrdia, že obdobie pozastavenia trvalo od 29. októbra 2002 do 31. marca 2004 a obdobie úľavy na dani trvalo od 1. januára 2007 do 30. júna 2008.

                           f)

                           Pokiaľ ide o zemetrasenie v regióne Abruzzo v roku 2009, príslušné obdobie závisí od povahy príjemcu pomoci: v prípade podnikov s ročným obratom vyšším ako 200 000 EUR sa v dokumentoch pripravených INPS a INAIL a Agentúrou pre výnosy uvádza, že obdobie pozastavenia trvalo od 6. apríla 2009 do 30 júna 2010; v prípade podnikov s celkovým obratom nižším ako 200 000 EUR a jednotlivých osôb, ktoré majú príjem z podnikateľskej činnosti, alebo samostatne zárobkovo činných osôb obdobie pozastavenia trvalo od 6. apríla 2009 do 15. decembra 2010 (a nie od 31. decembra 2010, ako je uvedené v odseku 36 písm. f) rozhodnutia o začatí konania). Úľava sa uplatňuje od januára 2012, ale INPS aj INAIL vo svojich spisoch vyhlasujú, že zníženie sa týka len pomoci, ktorá je v súlade s požiadavkami de minimis, do rozhodnutia Komisie o pomoci prekračujúcej úroveň de minimis.

               (91)

               Komisia v odseku 71 rozhodnutia o začatí konania tiež požiadala Taliansko, aby „potvrdilo výklad Komisie, podľa ktorého v dôsledku posledných rozsudkov talianskeho Najvyššieho kasačného súdu z rokov 2007, 2010 a 2012 … tieto opatrenia by potenciálne mohli sprístupniť pomoc (bez časového obmedzenia) všetkým podnikom určeným ako príjemcovia pomoci na právnom základe pre jednotlivé opatrenia“. Talianske orgány v tejto súvislosti predstavili dva odlišné názory.

               (92)

               INPS a INAIL tvrdia, že výklad Komisie zrejme nie je správny. Podľa ich názoru by rozsudky Najvyššieho kasačného súdu síce prípadne mohli predĺžiť pomoc bez časového obmedzenia pre všetkých príjemcov pomoci určených na základe príslušných právnych predpisov, ale tieto rozsudky v podstate len vyjasňujú, že dávku vyplývajúcu z opatrení možno poskytnúť dvoma spôsobmi: ak podnik zatiaľ nezaplatil, musí zaplatiť len 10 % dlžnej sumy; ak podnik už zaplatil, môže dostať náhradu vo výške 90 % sumy, ktorú zaplatil. Uvedené inštitúcie ubezpečujú, že tento výklad vyplýva z právnych predpisov, ktorými sa zaviedli úľavy. Právne predpisy predstavujú jus superveniens, dodatočný zákon, ktorým sa legitimizuje vrátenie zaplatených prebytočných súm. INPS a INAIL však poukazujú na skutočnosť, že v prvom prípade (platba 10 %) bolo v niekoľkých rozsudkoch uvedené, že daňoví poplatníci nemajú nárok na dávku vyplývajúcu z opatrenia, keďže podali žiadosť po termíne 31. júla 2007 stanovenom zákonom. V druhom prípade (vrátenie 90 %) je nárok na vrátenie podmienený premlčacou lehotou, ktorá je zvyčajne 10 rokov od chvíle, kedy je nárok možné uplatniť (článok 2946 občianskeho zákonníka), t. j. od nadobudnutia účinnosti zákona, ktorým sa zavádza opatrenie. Okrem toho na rozdiel od tvrdení v odseku 45 rozhodnutia o začatí konania sa zásady sformulované Najvyšším kasačným súdom týkajú len konkrétnych prípadov (Sicília a Piemont) a nemožno ich uplatňovať na všetky ostatné katastrofy, ako to navrhuje Komisia.

               (93)

               Agentúra pre výnosy sa domnieva, že výklad Komisie je správny. Platí všeobecné pravidlo, že žiadosti o vrátenie daní podané tými subjektmi, ktoré už dane zaplatili, musia byť podané v lehote 48 mesiacov od dátumu platby (článok 38 prezidentského výnosu č. 602 z 20. septembra 1973). V posledných rozsudkoch Najvyššieho kasačného súdu však bol uvedený súhlas, že príjemcovia pomoci majú nárok na vrátenie súm, ktoré nadbytočne zaplatili, a to v bežnej premlčacej lehote uvedenej vyššie.

               (94)

               Pokiaľ ide o percentuálnu úľavu uplatniteľnú pri jednotlivých opatreniach a daniach či príspevkoch, Taliansko potvrdilo percentuálne podiely uvedené v oddiele 2.2 rozhodnutia o začatí konania.

      Kombinácia rôznych schém pomoci v prípade prírodných katastrof

               (95)

               V odseku 71 rozhodnutia o začatí konania Komisia požiadala talianske orgány, aby uviedli „existenciu (alebo neexistenciu) schém pomoci v prípade prírodnej katastrofy, v rámci ktorých už bola poskytnutá pomoc príjemcom pomoci, zameraná na náhradu škody utrpenej v dôsledku danej konkrétnej prírodnej katastrofy“.

               (96)

               Z troch inštitúcií, ktoré zaslali svoje pripomienky, túto otázku zodpovedal len INPS. Potvrdil, že hodnota úľav bola prísne obmedzená na sumy, ktoré sa mali zaplatiť tejto inštitúcii za príslušné obdobia pozastavenia. Opatrenia sú teda viazané na percentuálne zníženie splatných príspevkov. Podľa INPS teda vyplácané sumy nemôžu nadmerne nahradiť oprávnené náklady. INPS konštatuje, že schémy pomoci pri katastrofách nadväzujúce na zemetrasenie v roku 2002 v provincii Molise (schéma pomoci č. 174a/2004) a na zemetrasenie v provincii Abruzzo v roku 2009 (schéma pomoci č. 459a/2009) neposkytovali žiadnu náhradu, pokiaľ išlo o náklady práce (mzdy a príspevky). Schémy poskytovali len náhradu priamej alebo nepriamej škody vyplývajúcej z dočasného pozastavenia hospodárskej činnosti spôsobeného katastrofou alebo z potreby premiestniť túto činnosť po katastrofe. Pokiaľ ide o príspevky, dotknuté schémy pomoci sa týkajú len podnikov, ktoré pokračovali vo svojej činnosti po katastrofe a ktoré by inak museli zaplatiť príspevky požadované právnymi nariadeniami. Okrem toho, schémy pomoci pre regióny Molise a Abruzzo povolené Komisiou zahŕňali opatrenia na monitorovanie prekrývania pomoci s cieľom vylúčiť akúkoľvek možnosť nadmernej náhrady.

      Odhad škôd pre jednotlivých príjemcov pomoci

               (97)

               V odseku 71 rozhodnutia o začatí konania Komisia tiež položila otázku, „či a ako bola odhadnutá škoda pre jednotlivých príjemcov pomoci umiestnených v oblastiach postihnutých prírodnými katastrofami a či v určitom momente bola posúdená nevyhnutnosť a proporcionalita pomoci a akým spôsobom“.

               (98)

               Pokiaľ ide o predchádzajúci bod, odpoveď poskytol len INPS. INPS potvrdil, že príjemcami pozastavenia platieb príspevkov na sociálne zabezpečenie boli všetky podniky pôsobiace v konkrétnej zemepisnej oblasti určenej rozhodnutiami útvaru civilnej ochrany. V právnych predpisoch zavádzajúcich opatrenia sa nestanovuje žiadny mechanizmus overenia existencie príčinnej súvislosti medzi utrpenou škodou a opatrením.

      Odhadovaný počet príjemcov jednotlivých opatrení a výšky pomoci

               (99)

               Podľa odseku 72 rozhodnutia o začatí konania „od talianskych orgánov sa požaduje, aby uviedli odhadovaný počet príjemcov jednotlivých opatrení a súm pomoci“.

               (100)

               V roku 2013 INPS, INAIL a Agentúra pre výnosy poskytli číselné údaje o odhadovanom počte príjemcov pomoci, ale len INPS a INAIL uviedli aj poskytnuté sumy.

      Ďalšie informácie a vysvetlenie poskytnuté Talianskom

               (101)

               V nadväznosti na žiadosti Komisie o vysvetlenie (pozri odôvodnenie 18) Agentúra pre výnosy odpovedala, že dane, na ktoré sa vzťahujú opatrenia, zahŕňajú všetky druhy daní bez rozdielu. Agentúra tiež vysvetľuje problémy pri stanovení presného odhadu počtu príjemcov pomoci a celkovej sumy úľav v rámci rôznych opatrení. Podľa nej ide o dôsledok chýbajúcich údajov v elektronickej podobe, predovšetkým z toho dôvodu, že žiadosti o úľavy sa musia predkladať vo vytlačenej podobe, a nie prostredníctvom elektronického systému daňovej evidencie. Analýzu na základe ročných daňových priznaní bolo možné uskutočniť len pre opatrenie týkajúce sa zemetrasenia v regióne Abruzzo v roku 2009. Ani tam sa však údaje nedajú priamo extrahovať, ale je nutné analyzovať jednotlivé prípady. Ďalšiu komplikáciu predstavuje skutočnosť, že údaje o znížených príspevkoch na sociálne zabezpečenie zahŕňajú sumy, ktoré platí zamestnávateľ aj zamestnanec. Úľava na sume, ktorú má zaplatiť zamestnanec, nepredstavuje štátnu pomoc na účely článku 107 ods. 1 ZFEÚ, keďže nejde o dávku podnikom, ale jednotlivým osobám.

               (102)

               Taliansko bolo napokon schopné vypracovať približný celkový odhad príjemcov pomoci v rámci opatrení až v roku 2014, po zavedení metodiky pre jednotlivé agentúry podieľajúce sa na analýze (Agentúra pre výnosy, INPS, INAIL). Poskytlo viacero tabuliek, v ktorých sú uvedení príjemcovia a výška pomoci. Vo svojom liste zo 4. augusta 2014 Taliansko konštatuje, že zistilo 80 577 príjemcov pomoci. Z toho i) 33 831 príjemcom bola poskytnutá úľava, ktorá dosiahla sumu nižšiu ako 1 000 EUR; ii) 66 704 príjemcom bola poskytnutá úľava, ktorá dosiahla sumu nižšiu ako 10 000 EUR; a iii) 75 469 príjemcom bola poskytnutá úľava, ktorá dosiahla sumu nižšiu ako 100 000 EUR. Len 539 podnikov dostalo úľavy, ktoré dosiahli sumu vyššiu ako 200 000 EUR.

               (103)

               Pokiaľ ide o sporné opatrenia vo veci SA.33083 (prírodné katastrofy v období rokov 1990 až 2002), počet príjemcov pomoci je približne 59 500, z toho 23 303 už aktívne nepôsobí. Pokiaľ ide o sporné opatrenie vo veci SA.35083 (zemetrasenie v regióne Abruzzo v roku 2009), počet príjemcov pomoci je približne 21 000, z toho 4 000 už aktívne nepôsobí.

      Pripomienky zaslané Talianskom týkajúce sa doplňujúcich dokumentov súvisiacich s náhradou škody spôsobenej prírodnou katastrofou

               (104)

               V tom istom liste zo 4. augusta 2014 Taliansko uviedlo podrobný prehľad ťažkostí pri získavaní dokumentov, ktoré preukazujú: i) či príjemcovia pomoci vyplývajúcej z opatrení, ktorých sa týka vyšetrovanie, utrpeli alebo neutrpeli škodu v dôsledku prírodnej katastrofy; ii) či príjemcovia pomoci boli odškodnení za takúto škodu a iii) aká je suma prípadnej poskytnutej náhrady.

               (105)

               Talianske orgány sa domnievajú, že v rozhodnutí o začatí konania sa výslovne nevyžadoval dôkaz o škode utrpenej príjemcami opatrení, ktorých sa týka vyšetrovanie. Talianske orgány preto nezhromaždili dokumenty osvedčujúce skutočnú škodu, ktorú utrpeli jednotliví príjemcovia pomoci. Museli by opätovne kontaktovať subjekty verejného sektora (s cieľom overiť, či platby náhrad za škodu už boli poskytnuté a/alebo vyplatené) a príjemcov opatrení, ktorých sa týka vyšetrovanie (s cieľom overiť, či príjemcovia utrpeli škodu a či za ňu dostali náhradu od poisťovacích spoločností).

               (106)

               Taliansko vo svojom liste vysvetľuje tieto skutočnosti:

                           a)

                           V reakcii na osobitnú žiadosť Komisie, aby Taliansko predložilo dôkazy o škode, ktorú utrpeli jednotliví príjemcovia pomoci, ktorej sa týka vyšetrovanie, talianske orgány začali vyšetrovanie s cieľom zhromaždiť doklady preukazujúce straty spôsobené prírodnými katastrofami, ako aj prípadnú náhradu poskytnutú subjektmi verejného sektora alebo súkromnoprávnymi subjektmi.

                           b)

                           Toto vyšetrovanie by sa však malo týkať len tých príjemcov, ktorí stále podnikajú (okrem príjemcov, ktorí prerušili svoju činnosť, a preto už nemôžu narúšať hospodársku súťaž na trhu).

                           c)

                           Vyhlásenie o škode spôsobenej prírodnou katastrofou nebolo jednou z podmienok poskytnutia údajne neoprávnenej pomoci, ktorej sa týka vyšetrovanie. Z toho vyplýva, že túto dokumentáciu nemá k dispozícii žiadne správne oddelenie, ktoré poskytlo pomoc (Agentúra pre výnosy, INPS a INAIL). Museli by sa začať ďalšie špecifické vyšetrovania vo všetkých dotknutých oblastiach v súvislosti s jednotlivými opatreniami, ktorých sa týka vyšetrovanie.

                           d)

                           Vyšetrovania sa týkajú dokladov súvisiacich s dôkazom o škode aj s náhradou, ktorá bola pravdepodobne poskytnutá na tomto základe. Keďže vyhlásenie o škode spôsobenej prírodnou katastrofou nebolo jednou z podmienok poskytnutia údajne neoprávnenej pomoci, ktorej sa týka vyšetrovanie, každý dôkaz o škode požadovaný subjektmi verejného sektora alebo súkromnoprávnymi subjektmi na účely získania náhrady sa musí odvolávať na udalosť, s ktorou súvisí, a teda aj na čas, kedy k tejto udalosti došlo.

                           e)

                           Vyhlásenie o škode sa muselo zostaviť vtedy, keď bola škoda aktuálna a ešte sa dala overiť, v opačnom prípade by totiž nebolo možné stanoviť, či išlo o priamu škodu, alebo overiť jej príčinnú súvislosť s prírodnou katastrofou. Hľadanie dokumentov na účely osvedčenia škody alebo vyhlásenia o škode a prípadnej možnej náhrady teda neoddeliteľne súvisí s dátumom, kedy k prírodnej katastrofe došlo.

                           f)

                           Možnosť dohľadania dokumentov, ktoré dokladajú utrpenú škodu a vyplatenú a prevzatú náhradu je obmedzená právnymi požiadavkami na uchovávanie a archiváciu záznamov platnými v Taliansku. V článkoch 2220 a 2946 talianskeho občianskeho zákonníka sa vyžaduje, aby sa záznamy archivovali 10 rokov (v niektorých prípadoch kratšie). Z toho vyplýva, že správne opatrenie s cieľom dohľadať uvedené doklady viac ako 10 rokov po katastrofe by nemalo riadne právne prostriedky, ktoré by zaručili, že príjemcovia pomoci a subjekty verejného sektora predložia požadované doklady.

                           g)

                           Z analýzy vnútroštátneho právneho rámca upravujúceho uchovávanie záznamov vyplýva, že nie je objektívne možné zhromaždiť dôkazy o škode utrpenej jednotlivými podnikmi, ku ktorej došlo pred viac ako 10 rokmi, t. j. pri každej prírodnej katastrofe súvisiacej s opatreniami, ktorých sa týka vyšetrovanie, inej ako bolo zemetrasenie v regióne Abruzzo v roku 2009, od ktorého ešte neuplynulo 10 rokov.

               (107)

               Pokiaľ ide o zemetrasenie v regióne Abruzzo v roku 2009, ktoré je predmetom veci SA.35083 (2012/C), talianske orgány uvádzajú, že bude potrebné poslať presnú a podrobnú žiadosť o informácie s cieľom riadne určiť totožnosť príjemcov pomoci, ako aj sumu neoprávnenej pomoci, ktorú dostali. Údaje, ktoré Taliansko zhromaždilo do roku 2014, zahŕňajú tiež veľký počet fyzických osôb, ktoré mohli čerpať výhody súvisiace s daňami z príjmov, ktoré iba čiastočne súvisia alebo vôbec nesúvisia s ich ekonomickou činnosťou. Z celkového počtu približne 21 000 príjemcov pomoci, ktorých Taliansko určilo, je 17 500 fyzických osôb, v prípade ktorých sa údaje o daniach týkajú príjmu z profesijnej a ekonomickej činnosti, ako aj ďalších foriem príjmu. Vo všetkých uvedených prípadoch sa bude musieť uskutočniť podrobnejšie posúdenie s cieľom vyčísliť mieru, do akej poskytnuté úľavy možno považovať za štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, vzhľadom na to, že úľavy, ktoré nie sú určené podnikom, nepredstavujú štátnu pomoc.

               (108)

               Napokon Taliansko poskytlo podrobné informácie a dokumentáciu týkajúcu sa systémového vplyvu zemetrasenia v oblasti Abruzzo v roku 2009 na hospodársku štruktúru regiónu. Dokumentácia zahŕňa makroekonomické údaje a zoznamy poškodenej miestnej infraštruktúry.

         6.   POSÚDENIE OPATRENÍ

      Povaha opatrení ako štátnej pomoci

               (109)

               V rozhodnutí o začatí konania Komisia vyjadrila názor, že sporné opatrenia pravdepodobne predstavujú štátnu pomoc (pričom pod opatreniami sa rozumejú schémy úľav, ktorými sa zaviedlo až 90 % zníženie daní, povinných príspevkov na sociálne zabezpečenie a poistného v rámci poistenia pre prípad pracovného úrazu, ktoré mali zaplatiť podniky sídliace alebo nachádzajúce sa v oblastiach postihnutých prírodnými katastrofami: článok 9 ods. 17 zákona č. 289 z 27. decembra 2012, v znení zmien; článok 4 ods. 90 zákona č. 350 z 24. decembra 2003, v znení zmien; článok 1 ods. 363 zákona č. 266 z 23. decembra 2005, v znení zmien; článok 1 ods. 1011 zákona č. 296 z 27. decembra 2006, v znení zmien; článok 2 ods. 109 zákona č. 244 z 24. decembra 2007, v znení zmien; článok 6 ods. 4a a 4b vyhlášky č. 185 z 29. novembra 2008, v znení zmien; článok 33 ods. 28 zákona č. 183 z 12. novembra 2011, v znení zmien a všetky výkonné opatrenia stanovené v právnych predpisoch uvedených v odôvodneniach 20 – 36 tohto rozhodnutia). Komisia v rámci ďalšieho postupu preskúma, či opatrenia, ktorých sa týka vyšetrovanie, skutočne predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.

               (110)

               S cieľom posúdiť, či opatrenia zavádzajúce úľavy predstavujú pomoc v zmysle článku 107 ods. 1, je nevyhnutne potrebné určiť, či sa uprednostňujú určité podniky, či je výhoda poskytnutá štátom prostredníctvom štátnych zdrojov a či opatrenia môžu ovplyvniť hospodársku súťaž a obchod medzi členskými štátmi.

               (111)

               Keďže úľavy sa poskytujú len podnikom, ktoré majú sídlo alebo sa nachádzajú v zemepisných oblastiach postihnutých určitými druhmi prírodnej katastrofy (zemetrasenia, sopečné erupcie a povodne) (oblasti sú uvedené v odôvodnení 39), opatrenia sú selektívne. Taliansky štát formou zníženia daní a príspevkov znižuje prevádzkové náklady daných podnikov, ktoré by museli uhradiť v rámci bežnej hospodárskej činnosti. Podniky teda využívajú hospodársku výhodu, ktorá by mohla narušiť hospodársku súťaž, či prinajmenšom hroziť jej narušením. Keďže opatrenia sa týkajú podnikov, pri ktorých je možné predpokladať, že sa podieľajú na obchode medzi členskými štátmi, sú schopné ovplyvniť tento obchod.

               (112)

               Pomoc poskytnutá subjektmi verejného sektora prostredníctvom štátnych zdrojov má formu výnosu, ktorý subjekty verejného sektora nevyberú: znížením dane z príjmu sa znižuje daňový výnos náležiaci štátu. Podobne si zníženie príspevkov, ktoré sa majú zaplatiť štátnym agentúram (INPS a INAIL), vyžaduje zvýšenie prevodu štátnych zdrojov do týchto agentúr s cieľom nahradiť ujdené výnosy.

               (113)

               To je dôvod, ako sa už predbežne konštatovalo v rozhodnutí o začatí konania, prečo všetky opatrenia prijaté Talianskom od roku 2002, na ktoré sa vzťahujú veci týkajúce sa štátnej pomoci SA.33083 (12/C) a SA.35083 (12/C) a ktorými sa znižujú poplatky na daniach a príspevkoch podľa okolností o 90 %, 50 % alebo 60 %, predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.

               (114)

               Opatrenia pomoci, ktorých sa týka vyšetrovanie, sú v zásade zakázané článkom 107 ods. 1 a môžu sa považovať za zlučiteľné s vnútorným trhom len vtedy, keď sa ne dá uplatniť jedna z výnimiek stanovených v zmluve.

               (115)

               Komisia sa však domnieva, že pomoc poskytnutá jednotlivým podnikom v rámci sporných opatrení nepredstavuje štátnu pomoc, pokiaľ vyhovuje všetkým skúškam v uplatniteľnom nariadení de minimis
                   (62).

      Neoprávnenosť opatrení pomoci

               (116)

               Opatrenia, ktorými sa poskytuje pomoc, už nadobudli účinnosť: Komisia ľutuje, že talianske orgány nesplnili svoju povinnosť notifikovať schémy v súlade s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ.

      Posúdenie zlučiteľnosti pomoci s vnútorným trhom vzhľadom na pripomienky zainteresovaných strán

               (117)

               Po tom, ako Komisia konštatovala, že schémy úľav uvedené v odôvodnení 109 predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, musí stanoviť, či je možné vyhlásiť túto pomoc za zlučiteľnú s vnútorným trhom podľa článku 107 ods. 2 alebo 3 ZFEÚ.

               (118)

               Pokiaľ ide o otázku uplatniteľnosti výnimiek stanovených v zmluve, Komisia v rozhodnutí o začatí konania vyjadrila názor, že na pomoc nie je možné vztiahnuť výnimku stanovenú v článku 107 ods. 2 písm. a), keďže nešlo o pomoc sociálnej povahy, a že táto pomoc nepatrí ani do rozsahu pôsobnosti článku 107 ods. 2 písm. c). Zo zrejmých dôvodov nie sú uplatniteľné ani výnimky stanovené v článku 107 ods. 3 písm. b) a d). Taliansko nespochybnilo tieto zistenia v priebehu formálneho zisťovania. Pokiaľ ide o možné uplatnenie výnimiek uvedených v článku 107 ods. 3 písm. a) a c), Komisia by sa odvolala na pochybnosti, ktoré vyjadrila v rozhodnutí o začatí konania (pozri oddiel 3.3.2 rozhodnutia o začatí konania). Členský štát vo svojich pripomienkach neargumentoval tým, že by sa na pomoc mohla vzťahovať výnimka podľa článku 107 ods. 3 písm. a) alebo c), ani v priebehu formálneho zisťovania neposkytol žiadne informácie, ktoré by Komisii umožnili posúdiť zlučiteľnosť sporných schém vo svetle týchto výnimiek. Namiesto toho Taliansko (a zainteresované tretie strany, ktoré predložili pripomienky) tvrdilo, že účelom pomoci bolo nahradiť škodu spôsobenú prírodnými katastrofami, z čoho vyplýva, že táto pomoc by sa mala posudzovať na základe výnimky uvedenej v článku 107 ods. 2 písm. b). Týmto záverom nie je dotknutá možnosť, že by individuálna pomoc poskytnutá v rámci schém mohla byť vyhlásená za zlučiteľnú po preskúmaní jednotlivých prípadov alebo zahrnutá do rozsahu pôsobnosti nariadenia o výnimkách prijatého podľa článku 1 nariadenia Rady (ES) č. 994/98 (63).

               (119)

               Keďže všetky opatrenia zavádzajúce úľavy sa týkajú podnikov, ktoré majú sídlo alebo miesto podnikania v oblastiach postihnutých prírodnými katastrofami, Komisia zváži, či by na opatrenia nebolo možné uplatniť výnimku na základe článku 107 ods. 2 písm. b) ako na „pomoc [určenú] na náhradu škody spôsobenej prírodnými katastrofami alebo mimoriadnymi udalosťami“.

      Pomoc na nápravu škôd spôsobených prírodnými katastrofami

               (120)

               Komisia preskúmala schémy pomoci vo svetle článku 107 ods. 2 písm. b) ZFEÚ, v ktorom sa konštatuje, že „pomoc určená na náhradu škody spôsobenej prírodnými katastrofami alebo mimoriadnymi udalosťami“ je zlučiteľná s vnútorným trhom.

               (121)

               Komisia musí overiť, či katastrofy uvedené Talianskom skutočne možno označiť za „prírodné katastrofy“ v zmysle článku 107 ods. 2 písm. b) a či sú splnené tieto podmienky:

                           a)

                           škoda, za ktorú sa poskytuje náhrada, je priamym dôsledkom spornej prírodnej katastrofy;

                           b)

                           pomoc je náhradou len za škodu spôsobenú prírodnou katastrofou a nevedie k nadmernej náhrade škody, ktorú utrpeli príjemcovia pomoci.

               (122)

               V talianskych právnych predpisoch sa určujú oblasti postihnuté niektorou z troch druhov prírodných katastrof: zemetrasenia, povodne a sopečné erupcie. Komisia konzistentne zastáva názor, že zemetrasenia, povodne a sopečné erupcie predstavujú prírodné katastrofy v zmysle článku 107 ods. 2 písm. b), z čoho vyplýva, že každý podnik, ktorý skutočne utrpel škodu v dôsledku týchto prírodných katastrof, môže mať nárok na pomoc vo výške nevyhnutne potrebnej na náhradu utrpenej škody (64).

               (123)

               V sporných schémach sa však neuvádza žiadne vymedzenie škody (či ide o hmotnú alebo hospodársku škodu), ani sa v nich nestanovuje súvislosť medzi pomocou a škodou skutočne utrpenou v dôsledku prírodnej katastrofy (65). Okrem toho sa náhrada v schémach neviaže na sumu nevyhnutne potrebnú na náhradu priamej škody, ktorú skutočne utrpel konkrétny príjemca pomoci. A napokon, oprávnené náklady sa neurčujú na základe škody, ktorú utrpeli podniky v priamom dôsledku prírodnej katastrofy. To potvrdili talianske orgány v priebehu formálneho zisťovania (pozri pripomienky INPS v odôvodnení 98).

               (124)

               Komisia dospela k záveru, že dávky zo schémy poberali nielen podniky, ktoré utrpeli skutočnú škodu, ale aj podniky, ktoré mali sídlo alebo miesto podnikania v oblastiach určených talianskymi orgánmi ako oblasti katastrofy, bez ohľadu na to, či v dôsledku príslušnej katastrofy skutočne utrpeli nejakú škodu.

               (125)

               Vzhľadom na túto skutočnosť platí, že opatrenia, ktorých sa týka vyšetrovanie, nezaručujú svojou povahou ani svojimi realizačnými opatreniami obmedzenie poskytnutej pomoci na sumu potrebnú na náhradu škody spôsobenej prírodnými katastrofami.

               (126)

               Treba teda konštatovať, že formálne zisťovanie nerozptýlilo pochybnosti Komisie o zlučiteľnosti opatrení s vnútorným trhom.

               (127)

               Keďže na predmetnú pomoc sa neuplatňuje žiadna výnimka uvedená v článku 107 ods. 2 a 3 ZFEÚ, Komisia dospela k záveru, že schémy nie sú zlučiteľné s vnútorným trhom.

               (128)

               Zlučiteľnosť opatrení s právnymi predpismi Únie v prípade, že sa uplatňujú na rybárstvo a akvakultúru, treba posúdiť vo svetle usmernení na preskúmanie štátnej pomoci pre sektor rybárstva a akvakultúry, ktoré boli aktuálne v deň nadobudnutia účinnosti konkrétnej schémy. Komisia od roku 2001 uverejňuje takéto usmernenia, v ktorých uvádza, ako hodlá uplatňovať zmluvu na štátnu pomoc pre rybárstvo a akvakultúru.

               (129)

               Z usmernení vyplýva, že požiadavky na pomoc určenú na náhradu škody spôsobenej prírodnými katastrofami sú do veľkej miery totožné s vyššie uvedenými požiadavkami, a Komisia konštatuje, že závery vyplývajúce z tohto oddielu sa týkajú aj akejkoľvek pomoci poskytnutej v rámci opatrení v sektore rybárstva a akvakultúry.

      Pripomienky zainteresovaných strán

               (130)

               Pripomienky k pochybnostiam vyjadreným zo strany Komisie v rozhodnutí o začatí konania zaslali talianske orgány a štyri ďalšie zainteresované strany: Chiti, Preve-Gavioli, Confindustria a CGIL L'Aquila.

               (131)

               Všetky zainteresované strany poukázali na to, že podľa článku 107 ods. 2 písm. b) ZFEÚ je pomoc určená na náhradu škody spôsobenej prírodnými katastrofami zlučiteľná s vnútorným trhom. Sporné opatrenia boli určené podnikom umiestneným v oblastiach postihnutých zemetraseniami, povodňami a sopečnými erupciami. V predchádzajúcom oddiele (Pomoc určená na náhradu škody spôsobenej prírodnými katastrofami) však Komisia konštatovala, že sporné opatrenia neboli z hľadiska svojej povahy ani z hľadiska realizačných opatrení určené na náhradu škody spôsobenej uvedenými prírodnými katastrofami v zmysle článku 107 ods. 2 písm. b).

               (132)

               Advokátska kancelária Chiti a zväz Confindustria tiež uvádzajú, že pomoc poskytnutá na základe niektorých opatrení bola poskytnutá až po overení skutočnej škody, ktorú utrpeli jednotlivé podniky. Nie je možné vylúčiť možnosť, že v osobitných prípadoch pomoc poskytnutá v rámci opatrení neprekročila sumu potrebnú na náhradu skutočnej škody utrpenej príjemcom v priamom dôsledku katastrofy, takže pomoc poskytnutá konkrétnemu podniku by sa mala považovať za zlučiteľnú s vnútorným trhom podľa článku 107 ods. 2 písm. b). Sporné opatrenia však nie sú vzhľadom na svoju povahu a realizačné opatrenia také, aby vylúčili možnosť nejakej formy nadmernej náhrady škody a zaručili len nahradenie škody spôsobenej prírodnou katastrofou. Ako je vysvetlené v predchádzajúcom oddiele (Pomoc určená na náhradu škody spôsobenej prírodnými katastrofami), rozsah pôsobnosti týchto opatrení je oveľa širší, keďže si nevyžadujú priamu súvislosť pomoci so škodou utrpenou v dôsledku prírodnej katastrofy. Keďže sa v nich nevyžaduje táto súvislosť, nedochádza ani k naviazaniu náhrady na sumu potrebnú na náhradu škody skutočne utrpenej podnikmi. Dokonca aj tam, kde sa od príjemcov pomoci vyžaduje, aby dokázali, že utrpeli vážnu škodu, ako to bolo v prípade Piedmontu, sa v právnych predpisoch neobmedzuje suma pomoci na potvrdenú stratu spôsobenú povodňami. Pokiaľ ide o pripomienky talianskych orgánov týkajúce sa vplyvu zemetrasenia v roku 2009 na sociálnu a hospodársku štruktúru provincie Abruzzo, presnejšie na oblasť postihnutú týmto výnimočne prudkým a ničivým zemetrasením, Komisia opäť poukazuje na skutočnosť, že podľa zmluvy a v súlade s ustálenou praxou Komisie (66) musí existovať jasná a priama súvislosť medzi udalosťou, ktorá spôsobila škodu, a štátnou pomocou, ktorej cieľom je túto škodu nahradiť. Takáto súvislosť musí byť stanovená na úrovni jednotlivých podnikov, a nie na makroekonomickej úrovni, ako je to v prípade opatrenia, ktorého sa týka vyšetrovanie [pokiaľ ide o zemetrasenie v provincii Abruzzo v roku 2009, notifikovaného opatrenia, ktoré je predmetom veci SA.35083 (12/C)].

               (133)

               Je teda potrebné konštatovať, že pripomienky poskytnuté zainteresovanými tretími stranami v priebehu formálneho zisťovania nerozptýlili pochybnosti Komisie a že sporné opatrenia predstavujú pomoc, ktorá nie je zlučiteľná s vnútorným trhom.

      Dôsledky tohto rozhodnutia

               (134)

               Toto rozhodnutie si vyžaduje okamžité vykonanie, čo okrem iného znamená, že by sa mala vymôcť neoprávnene poskytnutá pomoc, ktorá bola vyhlásená za nezlučiteľnú. Komisia sa domnieva, že záporným rozhodnutím o schéme pomoci sa nevylučuje možnosť, že určité výhody poskytnuté v rámci schémy nemusia ako také predstavovať pomoc alebo sa môžu úplne či čiastočne považovať za pomoc zlučiteľnú s vnútorným trhom zo svojej podstaty (napríklad preto, lebo dávka je poskytnutá jednotlivcom, ktorí nevykonávajú hospodársku činnosť, a preto sa nepovažujú za podniky, alebo preto, lebo v konkrétnom prípade je dávka v rámci limitov stanovených nariadením de minimis, prípadne preto, lebo dávka je poskytnutá v súlade so schválenou schémou pomoci či s nariadením o výnimkách).

               (135)

               Taliansko musí zrušiť všetky nevyplatené platby pomoci v rámci schém uvedených v odôvodnení 109 tohto rozhodnutia s účinnosťou od dátumu prijatia rozhodnutia. Od uvedeného dátumu sa žiadna z uvedených schém nesmie použiť ako referenčný základ pre poskytnutie alebo vyplatenie pomoci v budúcnosti.

               (136)

               Pokiaľ ide o pomoc vyplatenú jednotlivým podnikom v rámci opatrení preskúmaných v tomto dokumente pred dátumom rozhodnutia o začatí konania a vydaním príkazu o pozastavení pomoci (pozri odôvodnenie 54), schéma by sa mala považovať za zlučiteľnú s vnútorným trhom podľa článku 107 ods. 2 písm. b) ZFEÚ pod podmienkou, že je možné určiť zreteľnú a priamu súvislosť medzi škodou, ktorú utrpel konkrétny podnik v dôsledku prírodnej katastrofy, a poskytnutou štátnou pomocou (67). Je potrebné postupovať opatrne, aby sa predišlo nadmerným náhradám škody utrpenej jednotlivými podnikmi. Okrem toho sa každá náhrada za takúto škodu získaná z akéhokoľvek zdroja musí odpočítať a musí sa zabezpečiť, aby nedochádzalo k žiadnemu prekrývaniu pomoci poskytnutej v rámci spornej schémy a pomoci poskytnutej v rámci iných opatrení za rovnaké oprávnené náklady.

      Vymáhanie

               (137)

               Podľa zmluvy a ustálenej judikatúry Súdneho dvora platí, že keď Komisia zistí nezlučiteľnosť pomoci s vnútorným trhom, je spôsobilá rozhodnúť, že dotknutý štát musí pomoc zrušiť alebo pozmeniť (68). Súdny dvor tiež konzistentne tvrdí, že cieľom povinnosti štátu zrušiť pomoc, ktorú Komisia považuje za nezlučiteľnú s vnútorným trhom, je obnovenie predchádzajúcej situácie (69). Súdny dvor potvrdil, že tento cieľ sa dosiahne vtedy, keď príjemca vráti sumy poskytnuté v podobe neoprávnenej pomoci, čím sa stratí výhoda, ktorú získal v porovnaní so svojimi konkurentmi na trhu, a obnoví sa situácia spred vyplatenia pomoci (70).

               (138)

               V súlade s ustálenou judikatúrou sa v článku 14 ods. 1 nariadenia (ES) č. 659/1999 stanovuje, že „kde sa prijímajú záporné rozhodnutia v prípadoch protiprávnej pomoci, Komisia rozhodne, že daný členský štát podnikne všetky potrebné opatrenia, aby vymohol pomoc od príjemcu“.

               (139)

               Keďže sa zistilo, že pomoc, ktorej sa týka vyšetrovanie, je neoprávnená a nezlučiteľná štátna pomoc, musí sa v zásade vymôcť s cieľom obnoviť situáciu, ktorá existovala na trhu pred jej poskytnutím. Nariadením (ES) č. 659/1999 sa však stanovujú obmedzenia ustanovenia o vymáhaní. V článku 14 ods. 1 sa stanovuje, že „Komisia nebude vyžadovať vymáhanie pomoci, ak by to bolo v rozpore so všeobecnou zásadou práva Spoločenstva“, čo by mohlo byť napríklad v záujme ochrany právnej istoty alebo oprávnených nárokov. Súdny dvor tiež uznal jednu výnimku z povinnosti členského štátu vykonať rozhodnutie o vymáhaní, ktoré mu bolo určené, a to existenciu výnimočných okolností, ktoré členskému štátu absolútne znemožňujú riadne vykonať rozhodnutie (71).

               (140)

               Zainteresované strany (zväz Confindustria a advokátska kancelária Chiti) a talianske orgány sa v priebehu formálneho zisťovania odvolávali na výnimky tohto druhu a Komisia musí vyšetriť, či sa uplatňujú v predmetnom prípade a určiť, či sa vyžaduje vymáhanie.

               (141)

               Zväz Confindustria sa odvoláva na oprávnené nároky (odôvodnenie 80). Komisia poukazuje na to, že príjemca opatrenia pomoci, ktoré nebolo notifikované, v zásade nemôže vzniesť námietky proti príkazu na vymáhanie na základe svojich oprávnených očakávaní, že poskytnutie pomoci je oprávnené (72), keďže obozretný podnikateľ by normálne mal byť schopný určiť, či pomoc bola notifikovaná (73). Okrem toho v predmetných prípadoch samotná Komisia neposkytla talianskym orgánom ani príjemcom žiadne dôvody na to, aby sa domnievali, že majú oprávnené nároky (74).

               (142)

               Zväz Confindustria sa vo svojich pripomienkach (pozri odôvodnenie 80) tiež odvoláva na 10-ročnú premlčaciu lehotu stanovenú v článku 15 nariadenia (ES) č. 659/1999. V nariadení sa stanovuje, že v prípade prijatia záporného rozhodnutia vo veci neoprávnenej pomoci má Komisia vyžadovať od členského štátu, aby prijal všetky nevyhnutne potrebné opatrenia na vymoženie pomoci od príjemcu. Platí však, že na právomoci Komisie týkajúce sa vymáhania pomoci sa vzťahuje premlčacia lehota 10 rokov. Premlčacia lehota je prerušená akýmkoľvek opatrením prijatým Komisiou v súvislosti s neoprávnenou pomocou alebo konaním členského štátu na žiadosť Komisie a po každom prerušení sa začne počítať od začiatku. Komisia bola informovaná o existencii opatrení v roku 2011 a prijala kroky týkajúce sa neoprávnenej pomoci tým, že si 25. júla 2011 vyžiadala informácie od talianskych orgánov. Dňa 17. októbra 2012 Komisia prijala rozhodnutie o začatí formálneho zisťovania. Taliansko prijalo 27. decembra 2002 zákon, ktorým zaviedlo prvé z opatrení, ktorých sa týka vyšetrovanie (pozri odôvodnenie 22). Z toho vyplýva, že pre žiadne z opatrení zavádzajúcich úľavy, ktorými sa zaoberá toto rozhodnutie, neuplynula premlčacia lehota pre vymáhanie pomoci stanovená v článku 15 nariadenia (ES) č. 659/1999,.

               (143)

               Advokátska kancelária Chiti tvrdí (pozri odôvodnenie 73), že od konca roku 1994 do roku 2011 žiadny vnútroštátny orgán ani orgán Spoločenstva nespochybnil oprávnenosť dávok. Komisia sa domnieva, že pomoc, ktorej sa týka vyšetrovanie, bola poskytnutá až vtedy, keď nadobudli účinnosť opatrenia na zavedenie úľav. Dovtedy boli podniky povinné platiť celú splatnú sumu daní a príspevkov. Podniky začali platiť znížené predpísané sumy daní a príspevkov až v roku 2003. Za týchto okolností nie je možné vznášať žiadne nároky súvisiace s premlčacou lehotou (na ktoré sa odvoláva zväz Confindustria, pozri odôvodnenie 142) ani oprávnených nárokov (ktoré boli uvedené v ďalších dokumentoch zaslaných zväzom Confindustria, pozri odôvodnenie 141); netreba zabúdať, že prostá nečinnosť vnútroštátnych orgánov alebo inštitúcií Spoločenstva neopodstatňuje oprávnené nároky. Na základe skutočností uvedených v predchádzajúcich odôvodneniach sa preto zamieta argument k tomuto bodu predložený zainteresovanou stranou.

               (144)

               Pokiaľ ide o argument Chiti, ktorá sa odvoláva na zásadu právnej istoty (pozri odôvodnenie 73), neexistuje žiadny dôvod odlišovať predmetnú vec od veci Lucchini (75). Komisia sa preto domnieva, že existencia konečných rozsudkov vnútroštátnych súdov nebráni vymáhaniu.

      Výnimočné okolnosti: absolútna nemožnosť vymáhania

               (145)

               Podľa článku 288 ZFEÚ je členský štát, ktorému je adresované rozhodnutie o vymáhaní, povinný toto rozhodnutie vykonať. Ako je uvedené vyššie, Súd určil jednu výnimku z tejto povinnosti, a to vtedy, keď členské štáty preukážu, že existujú výnimočné okolnosti, ktoré absolútne znemožňujú vykonať rozhodnutie.

               (146)

               Členské štáty tento argument zvyčajne používajú pri diskusiách s Komisiou po prijatí rozhodnutia, ktorým sa nariaďuje vymáhanie (76). V tomto prípade však Taliansko tvrdilo už pred prijatím rozhodnutia, že vymáhanie určitých opatrení by sa nemalo nariaďovať, keďže vykonanie nariadenia by bolo absolútne nemožné. Keďže Taliansko poukázalo na tento problém v priebehu formálneho zisťovania a keďže platí všeobecná právna zásada, že od nikoho sa nemôže vyžadovať, aby urobil nemožné, Komisia konštatuje, že je vhodné zaoberať sa touto otázkou v samotnom rozhodnutí (77).

               (147)

               Po prvé treba pripomenúť, že Súdny dvor konzistentne uvádza veľmi prísny výklad koncepcie „absolútnej nemožnosti“. Podmienka, že vymoženie musí byť absolútne nemožné, nie je splnená, ak členský štát len informuje Komisiu o právnych, politických alebo praktických problémoch pri vykonávaní rozhodnutia (78). Jediný prípad, v ktorom je možné prijať „absolútnu nemožnosť“, je ten, keď by vymáhanie bolo od začiatku objektívne a absolútne nemožné (79).

               (148)

               Talianske orgány v danej veci opakovane tvrdili, že presný výpočet sumy nezlučiteľnej pomoci, ktorá sa má vymôcť, je absolútne nemožný. Tvrdili, že podľa talianskeho občianskeho zákonníka (článok 2200) a daňového zákona sú podniky povinné uchovávať obchodné a účtovné záznamy len 10 rokov. Listinné dôkazy o škode spôsobenej prírodnou katastrofou sa musia zhromaždiť na základe úradných dokladov (obchodné a účtovné záznamy) zapísaných v čase udalosti. V prípade udalostí, ku ktorým došlo pred viac ako 10 rokmi, teda nie je možné určiť výšku škody, ktorú utrpeli jednotliví príjemcovia pomoci, alebo sumu, ktorá bola nahradená z iných zdrojov, ako je napríklad poistenie alebo iné opatrenia pomoci. V prípade väčšiny opatrení, ktorých sa týka vyšetrovanie, už uplynulo viac ako 10 rokov od prírodnej katastrofy. Týka sa to všetkých udalostí súvisiacich s vecou SA.33083 (2012/C), t. j. zemetrasenia vo východnej časti Sicílie v roku 1990, povodní v severnom Taliansku v roku 1994, zemetrasenia v provinciách Marky a Umbria v roku 1997, zemetrasenia v provinciách Molise a Apúlia v roku 2002 a zemetrasenia a erupcií sopky Etna v provincii Catania v roku 2002. Taliansko poukazuje na skutočnosť, že v prípade uvedených udalostí už nie je možné vysledovať záznamy dokazujúce škodu (alebo prípadnú prijatú náhradu).

               (149)

               Podľa článku 107 ods. 2 písm. b) ZFEÚ je pomoc „určená na náhradu škôd spôsobených prírodnými katastrofami“ zlučiteľná s vnútorným trhom a nie je zlučiteľná a musí sa vymôcť len v tom prípade, keď prekročí utrpenú škodu. Veľká väčšina príjemcov pomoci, ktorí utrpeli škodu v dôsledku prírodných katastrof, ku ktorým došlo pred viac ako 10 rokmi, však už nemá doklady potrebné na preukázanie utrpenej škody alebo na doloženie jej výšky, keďže podľa talianskeho zákona sa od spoločností nevyžaduje, aby uchovávali obchodné a účtovné záznamy dlhšie ako 10 rokov. V dôsledku toho platí, že keby Komisia chcela nariadiť vymoženie sumy pomoci prekračujúcej úroveň škody, pre ktorú príjemcovia pomoci môžu predložiť dôkaz, musela by od členského štátu vyžadovať, aby vymáhal pomoc, ktorá bola zlučiteľná s vnútorným trhom podľa článku 107 ods. 2 písm. b) a na ktorú podniky, ktoré utrpeli škodu v dôsledku prírodnej katastrofy, v skutočnosti mali nárok.

               (150)

               Komisia by v zásade mala nariadiť vymoženie nezlučiteľnej pomoci poskytnutej Talianskom v rámci opatrení uvedených v odôvodnení 109. Platí však, že a) príjemcovia opatrení sú podniky umiestnené v oblastiach postihnutých prírodnými katastrofami; b) pomoc určená na náhradu škody spôsobenej prírodnými katastrofami predstavuje pomoc, ktorá je zo zákona zlučiteľná s vnútorným trhom podľa článku 107 ods. 2 písm. b) ZFEÚ; c) k väčšine z týchto prírodných katastrof došlo pred viac ako 10 rokmi od dátumu prijatia predmetného rozhodnutia; d) podľa vnútroštátnych právnych predpisov sa od príjemcov pomoci nevyžaduje, aby uchovávali záznamy dlhšie než 10 rokov, takže by objektívne a absolútne nebolo možné určiť presnú sumu škody, ktorú utrpeli v priamom dôsledku prírodnej katastrofy. Vzhľadom na osobitné okolnosti opatrení pomoci, na ktoré sa vzťahuje toto rozhodnutie, Komisia teda súhlasí s tým, že vzhľadom na to, že k prírodným katastrofám došlo pred viac ako 10 rokmi od dátumu predmetného rozhodnutia, je právne i fakticky nemožné získať informácie nevyhnutne potrebné na výpočet presnej sumy nezlučiteľnej pomoci, ktorá by sa mala vymôcť. Presadenie príkazu na vymáhanie by za týchto okolností bolo objektívne a absolútne nemožné.

               (151)

               Nemožnosť výpočtu presnej sumy nezlučiteľnej pomoci, ktorá sa má vymôcť, sa však netýka podnikov, ktoré nemali miesto podnikania (ako napríklad svoje hlavné miesto podnikania alebo ďalšiu prevádzku) v oblasti postihnutej prírodnou katastrofou v čase udalosti. Takíto príjemcovia pomoci uvedení v odôvodnení 109 nesmú byť vylúčení z vymáhania, keďže nemohli utrpieť žiadnu priamu škodu spôsobenú prírodnou katastrofou a následne nemohli mať nárok na pomoc, ktorá bola zlučiteľná s vnútorným trhom podľa článku 107 ods. 2 písm. b) ZFEÚ. Talianske orgány musia stanoviť, či existovalo miesto podnikania na základe informácií vo verejných registroch platných v čase udalosti.

               (152)

               Komisia na záver konštatuje, že vzhľadom na osobitnú povahu sporných vecí by bolo absolútne nemožné, aby Taliansko vymohlo pomoc neoprávnene poskytnutú v rámci opatrení, ktorých sa týka vyšetrovanie, ak k prírodnej katastrofe došlo viac než 10 rokov pred dátumom prijatia predmetného rozhodnutia, s výnimkou príjemcov, ktorí nemali miesto podnikania v oblasti postihnutej prírodnou katastrofou v čase udalosti. Okrem tejto skupiny by sa nemal vydávať žiadny príkaz na vymáhanie pomoci poskytnutej v rámci neoprávnených a nezlučiteľných schém, pokiaľ k prírodnej katastrofe došlo viac ako 10 rokov pred dátumom prijatia tohto rozhodnutia.

         7.   ZÁVER

               (153)

               Komisia zistila, že Taliansko neoprávnene zaviedlo opatrenia pomoci uvedené v odôvodnení 109 v rozpore s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ.

               (154)

               Keďže nie je možné určiť žiadne dôvody, pre ktoré by opatrenia bolo možné považovať za zlučiteľné s vnútorným trhom, musia sa považovať za nezlučiteľné.

               (155)

               V článku 14 nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 sa uvádza, že, „kde sa prijímajú záporné rozhodnutia v prípadoch protiprávnej pomoci, Komisia rozhodne, že daný členský štát podnikne všetky potrebné opatrenia, aby vymohol pomoc od príjemcu […]. Komisia nebude vyžadovať vymáhanie pomoci, ak by to bolo v rozpore so všeobecnou zásadou práva Únie“ (80).

               (156)

               Vzhľadom na výnimočné okolnosti, ktorým sú venované odôvodnenia 147 až 152, nie je možné nariadiť vymáhanie tam, kde pomoc bola poskytnutá v rámci sporných opatrení jednotlivým príjemcom v oblastiach postihnutých prírodnými katastrofami viac ako 10 rokov pred dátumom predmetného rozhodnutia, okrem prípadov, kde príjemca pomoci nemal žiadne miesto podnikania v oblasti postihnutej prírodnou katastrofou v čase udalosti. Taliansko preukázalo, že by bolo absolútne nemožné vypočítať presnú sumu nezlučiteľnej pomoci, ktorá sa má vymôcť. Jednotliví príjemcovia, ktorí sú oprávnení na poberanie pomoci zlučiteľnej s vnútorným trhom podľa výnimky uvedenej v článku 107 ods. 2 písm. b) ZFEÚ, nemusia mať k dispozícii dokumentáciu potrebnú na predloženie dôkazných prostriedkov o škode spôsobenej prírodnou katastrofou a nemusia byť schopní dokázať, či dostali alebo nedostali úplnú alebo čiastočnú náhradu za celú utrpenú škodu. Pomoc sa však musí vymôcť, pokiaľ bola poskytnutá na základe niektorého zo sporných opatrení jednotlivým príjemcom, ktorí v čase udalosti nemali miesto podnikania v oblasti postihnutej prírodnou katastrofou (dokonca aj vtedy, keď k prírodnej katastrofe došlo viac ako 10 rokov pred dátumom predmetného rozhodnutia). Taliansko musí stanoviť, či existovalo miesto podnikania na základe informácií vo verejných registroch platných v čase udalosti.

               (157)

               Komisia preto bude vyžadovať, aby Taliansko prijalo všetky nevyhnutne potrebné opatrenia s cieľom vymôcť len nezlučiteľnú pomoc poskytnutú a vyplatenú len jednotlivým podnikom v rámci opatrení uvedených v odôvodnení 109, v iných než individuálnych prípadoch, ktoré vyhovujú skúškam zlučiteľnosti s vnútorným trhom v súlade s výnimkou uvedenou v článku 107 ods. 2 písm. b) zmluvy, ako je vysvetlené v odôvodnení 136, alebo v prípadoch, v ktorých je individuálna pomoc v súlade s platným nariadením de minimis, resp. v prípadoch, keď je individuálna dávka poskytnutá v súlade so schválenou schémou pomoci alebo nariadením o výnimkách, ako je vysvetlené v odôvodnení 134. Taliansko musí do dvoch mesiacov od oznámenia tohto rozhodnutia nariadiť príjemcom pomoci, aby vrátili uvedenú neoprávnenú a nezlučiteľnú štátnu pomoc.

               (158)

               V súlade s článkom 14 ods. 2 nariadenia (ES) č. 659/1999 musí byť na sumu, ktorá sa má vymôcť, uložený úrok, vypočítaný v súlade s článkom 9 nariadenia (ES) č. 794/2004 (81), od dátumu, ku ktorému bola pomoc príjemcovi k dispozícii až do úplného vymoženia.

               (159)

               Komisia vyžaduje od Talianska, aby vrátilo priložený formulár, do ktorého zaznamená pokrok vo vymáhaní, s cieľom zostaviť zoznam príjemcov a jasne spresniť opatrenia prijaté na účely okamžitého a účinného vymoženia pomoci. Požaduje tiež, aby Taliansko do dvoch mesiacov odo dňa oznámenia tohto rozhodnutia poslalo všetky doklady preukazujúce, že sa začalo konanie na vymoženie neoprávnenej pomoci od príjemcov (napríklad správnu dokumentáciu, obežníky, vydané príkazy na vymáhanie atď.).

         PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:
   Článok 1
   Predmetné schémy štátnej pomoci (článok 9 ods. 17 zákona č. 289 z 27. decembra 2012, v znení zmien; článok 4 ods. 90 zákona č. 350 z 24. decembra 2003, v znení zmien; článok 1 ods. 363 zákona č. 266 z 23. decembra 2005, v znení zmien; článok 1 ods. 1011 zákona č. 296 z 27. decembra 2006, v znení zmien; článok 2 ods. 109 zákona č. 244 z 24. decembra 2007, v znení zmien; článok 6 ods. 4a a 4b vyhlášky č. 185 z 29. novembra 2008, v znení zmien; článok 33 ods. 28 zákona č. 183 z 12. novembra 2011, v znení zmien a všetky príslušné opatrenia zavedené v rámci uvedených právnych predpisov), ktorými sa znižujú dane a príspevky, ktoré majú zaplatiť podniky v oblastiach postihnutých prírodnými katastrofami v Taliansku od roku 1990 a ktoré Taliansko neoprávnene zaviedlo v rozpore s článkom 108 ods. 3 Zmluvy o fungovaní Európskej únie, nie sú zlučiteľné s vnútorným trhom.
   Článok 2
   Pomoc poskytnutá v jednotlivých prípadoch v rámci opatrení uvedených v článku 1 nepredstavuje pomoc, pokiaľ v čase svojho poskytnutia spĺňa podmienky stanovené nariadením (EÚ) č. 1407/2013 alebo nariadením (EÚ) č. 717/2014.
   Článok 3
   Pomoc poskytnutá v individuálnych prípadoch v rámci opatrení uvedených v článku 1, ktorá v čase svojho poskytnutia spĺňa podmienky stanovené nariadením prijatým v súlade s článkom 1 nariadenia (ES) č. 994/98, alebo v rámci inej schválenej schémy pomoci je zlučiteľná so spoločným trhom do výšky maximálnej intenzity pomoci uplatniteľnej na uvedený druh pomoci.
   Článok 4
   1.   Taliansko vymôže od príjemcov pomoci nezlučiteľnú pomoc poskytnutú v rámci schémy zavedenej článkom 33 ods. 28 zákona č. 183 z 12. novembra 2011, v znení zmien, a všetkými vykonávacími opatreniami zavedenými podľa tohto zákona.
   2.   Taliansko tiež vymôže nezlučiteľnú pomoc poskytnutú v rámci ostatných schém uvedených v článku 1 od všetkých príjemcov pomoci, ktorí v čase udalosti nemali miesto podnikania v oblasti postihnutej prírodnou katastrofou.
   3.   Sumy, ktoré sa majú vrátiť, musia zahŕňať úroky plynúce odo dňa, keď boli poskytnuté príjemcom, až do ich skutočného vrátenia.
   4.   Úrok sa vypočíta na zloženom základe v súlade s kapitolou V nariadenia (ES) č. 794/2004 a nariadením (ES) č. 271/2008, ktorým sa mení nariadenie (ES) č. 794/2004.
   5.   Okrem toho Taliansko zruší všetky nevyplatené platby pomoci v rámci schémy pomoci uvedenej v článku 1 s účinnosťou od dátumu prijatia tohto rozhodnutia.
   Článok 5
   1.   Vymoženie pomoci uvedenej v článku 4 musí byť bezodkladné a účinné.
   2.   Taliansko zabezpečí, aby sa toto rozhodnutie vykonalo do štyroch mesiacov od dátumu jeho oznámenia.
   Článok 6
   1.   Taliansko do dvoch mesiacov od oznámenia tohto rozhodnutia predloží tieto informácie:

               a)

               zoznam príjemcov, ktorí dostali pomoc, ktorá sa má vymôcť podľa článku 4, ako aj celkovú výšku pomoci, ktorú každý z nich dostal na základe uvedenej schémy;

               b)

               celkovú sumu (istinu a úrok), ktorú má každý príjemca vrátiť;

               c)

               podrobný opis opatrení, ktoré už boli prijaté alebo sa plánujú prijať na vykonanie tohto rozhodnutia;

               d)

               podklady, z ktorých vyplýva, že príjemcom bol vydaný príkaz na vrátenie pomoci.

         2.   Taliansko bude informovať Komisiu o pokroku dosiahnutom v súvislosti s vnútroštátnymi opatreniami, ktoré sa prijali na vykonanie tohto rozhodnutia, až do úplného vymoženia pomoci podľa článku 4. Taliansko na požiadanie Komisie bezodkladne predloží informácie o opatreniach, ktoré prijalo a ktoré plánuje prijať na dosiahnutie súladu s rozhodnutím. Takisto poskytne podrobné informácie o výške pomoci a úroku z vymáhanej sumy, ktoré už príjemcovia vrátili.
   Článok 7
   Toto rozhodnutie je určené Talianskej republike.

      V Bruseli 14. augusta 2015

            Za Komisiu

         Margrethe VESTAGER

            členka Komisie

      (1)  Rozhodnutie Komisie C(2012) 7128 final (Ú. v. EÚ C 381, 11.12.2012, s. 32).

      (2)  Rozhodnutie (ordinanza) všeobecného súdu (tribunale) v obci Cuneo, 18. februára 2011, ktorým sa predkladá žiadosť o informácie v súlade s oznámením Komisie o vymáhaní práva štátnej pomoci vnútroštátnymi súdmi.

      (3)  Ú. v. EÚ C 85, 9.4.2009, s. 1.

      (4)  tomto liste sa uvádzajú opatrenia prijaté v nadväznosti na zemetrasenia, ktoré postihli regióny Umbria a Marky v roku 1997, Molise a Apúlia v roku 2002 a Abruzzo v roku 2009, alebo ďalšie podobné opatrenia prijaté v Taliansku.

      (5)  Záznam (verbale di udienza) vypočutia na všeobecnom súde v obci Vercelli, 19. júna 2012, ktorým sa podáva žiadosť o informácie o konaní prebiehajúcom vo veci SA.33083 (11/CP).

      (6)  Podľa štatistického úradu ISTAT (Istituto Nazionale di Statistica) sa HDP znížil z úrovne 26 314,5 milióna EUR v roku 2008 na úroveň 25 343,2 milióna EUR v roku 2009 (čo predstavuje zníženie o 3,7 %).

      (7)  Pozri poznámku pod čiarou č. 3.

      (8)  Pozri poznámku pod čiarou č. 3.

      (9)  Vrátane podnikov v priemyselnom, komerčnom, remeselnom a poľnohospodárskom sektore, ktoré pôsobia v oblasti postihnutej zemetrasením.

      (10)  Určené výnosom (decreto) predsedu vlády z 15. januára 1991.

      (11)  Článok 138 finančného zákona na rok 2001, v znení zmenenom vyhláškou č. 355 z 28. septembra 2011.

      (12)  Zákon č. 289 z 27. decembra 2002 (finančný zákon na rok 2003), článok 9 ods. 17.

      (13)  Jednou platbou alebo v prípade sumy vyššej ako 5 000 EUR v splátkach.

      (14)  Článok 23i ods. 5 vyhlášky č. 355 z 24. decembra 2003 zmenenej na zákon zákonom č. 47 z 27. februára 2004 a ministerským výnosom (decreto) z 8. apríla 2004.

      (15)  Zákon č. 266 z 23. decembra 2005 (finančný zákon na rok 2006), článok 1 ods. 363.

      (16)  Pozri poznámku pod čiarou č. 12.

      (17)  Zákon č. 81 z 11. marca 2006, ktorým sa mení na zákon vyhláška č. 2 z 10. januára 2006.

      (18)  Článok 3c ods. 2 zákona č. 17 z 26. februára 2007, ktorým sa mení na zákon vyhláška č. 300 z 28. decembra 2006.

      (19)  Zákon č. 248 z 31. decembra 2007, článok 36a.

      (20)  výnimkou podnikov v odvetví bankovníctva a poisťovníctva.

      (21)  Škoda sa považovala za „vážnu“ (rilevante) v zmysle článku 16a zákona č. 22 z 21. januára 1995, ktorým sa zmenila na zákon vyhláška č. 646 z 24. novembra 1994, pokiaľ prekročila jednu šestinu výnosov vykázaných za daňový rok 1993 a v žiadnom prípade nebola nižšia ako 2 milióny ITL (približne 1 032,39 EUR).

      (22)  Zákon č. 350 z 24. decembra 2003 (finančný zákon na rok 2004), článok 4 ods. 90.

      (23)  Článok 3c ods. 1 zákona č. 17 z 26. februára 2007, ktorým sa mení na zákon vyhláška č. 300 z 28. decembra 2006; vyhláška č. 248 z 31. decembra 2007, článok 36a.

      (24)  Zákon č. 296 z 27. decembra 2006, článok 1 ods. 1011, ktorým sa odkazuje na rozhodnutie (ordinanza) predsedu vlády č. 3442 z 10. júna 2005 a následne na rozhodnutie predsedu vlády č. 3254 z 29.novembra 2002.

      (25)  článku 1 ods. 1011 zákona č. 296 z 27. decembra 2006 sa uvádza: „každá daň alebo príspevok… sa zníži na 50 %“.

      (26)  Článkom 5 rozhodnutia predsedu vlády č. 3254 z 29. novembra 2002 sa prvýkrát pozastavujú „platby príspevkov na sociálne zabezpečenie, asistenčných príspevkov a platby poistného v rámci povinného poistenia pre prípad pracovného úrazu a choroby z povolania“, týkajúce sa „osôb, ktoré majú pobyt alebo sídlo či miesto podnikania v danej oblasti“. Rozhodnutím predsedu vlády č. 3242 z 10. júna 2005 sa potvrdilo pozastavenie platieb pre „súkromných zamestnávateľov, ktorí majú sídlo alebo miesto podnikania v obciach…“.

      (27)  Článok 2 ods. 1 vyhlášky č. 61 z 8. apríla 2008, ktorá bola zmenená na zákon zákonom č. 103 zo 6. júna 2008 (s financovaním stanoveným zákonom č. 244 z 24. decembra 2007, článkom 2 ods. 109; článok 3 ods. 2 vyhlášky č. 162 z 23. októbra 2008, ktorá bola zmenená na zákon zákonom č. 201 z 22. decembra 2008.

      (28)  Článok 6 ods. 4a a 4b vyhlášky č. 185 z 29. novembra 2008, ktorá bola zmenená na zákon zákonom č. 2 z 28. januára 2009.

      (29)  Zákon č. 183 z 12. novembra 2011, článok 33 ods. 28.

      (30)  Nariadenia predsedu vlády č. 3753 a 3754 z 9. apríla 2009 a č. 3780 zo 6. júna 2009; vyhláška č. 39 z 28. apríla 2009, ktorá bolo zmenená na zákon zákonom č. 77 z 24. júna 2009.

      (31)  „… osoba s pobytom k dňu zemetrasenia“ alebo „s miestom pobytu na daňové účely alebo miestom podnikania…“.

      (32)  Určené výnosom (decreto) predsedu vlády č. 3 zo 16. apríla 2009.

      (33)  Rozhodnutie (ordinanza) predsedu vlády č. 3837 z 30. decembra 2009.

      (34)  Článok 39 vyhlášky č. 78 z 31. mája 2010, ktorá bola zmenená na zákon zákonom č. 122 z 30. júla 2010.

      (35)  Vyhláška č. 225 z 29. decembra 2010, článok 3.

      (36)  Výnos (decreto) predsedu vlády zo 16. augusta 2011.

      (37)  Článok 33 ods. 28 zákona č. 183 z 12. novembra 2011 (zákon o stabilite na rok 2012).

      (38)  Určené výnosom (decreto) predsedu vlády z 15. januára 1991.

      (39)  Určené dvoma výnosmi predsedu vlády z 26. a 29. novembra 1994.

      (40)  Určené výnosom predsedu vlády z 29. októbra 2002.

      (41)  Určené nariadeniami (ordinanze) č. 2668 z 28. septembra 1997, č. 2694 z 13. októbra 1997 a č. 2719 z 28. novembra 1997.

      (42)  Určené výnosmi (decreti) predsedu vlády z 31. októbra 2002 a 8. novembra 2002.

      (43)  Určené výnosmi (decreti) predsedu vlády č. 3 zo 16. apríla 2009 a č. 11.zo 17. júla 2009.

      (44)  Ako je uvedené v odôvodnení 7, toto rozhodnutie sa netýka činností súvisiacich s výrobou, so spracovaním a s predajom poľnohospodárskych výrobkov na trhu, ako je uvedené v prílohe I k zmluve, s výnimkou rybolovu a produktov akvakultúry.

      (45)  Pre vymedzenie „vážnej škody“ pozri odôvodnenie 26.

      (46)  Dátum nadobudnutia účinnosti zákona č. 289 z 27. decembra 2002 (finančný zákon na rok 2003).

      (47)  Dátum nadobudnutia účinnosti zákona č. 266 z 29. decembra 2005 (finančný zákon na rok 2006), článok 1 ods. 363.

      (48)  Dátum nadobudnutia účinnosti zákona č. 350 z 24. decembra 2003 (finančný zákon na rok 2004).

      (49)  Dátum nadobudnutia účinnosti zákona č. 296 z 27. decembra 2006 (finančný zákon na rok 2007).

      (50)  Dátum nadobudnutia účinnosti zákona č. 244 z 24. decembra 2007 (finančný zákon na rok 2008).

      (51)  Dátum nadobudnutia účinnosti zákona č. 185 z 29. novembra 2008 (zákon o krízových opatreniach na rok 2009).

      (52)  Dátum nadobudnutia účinnosti zákona č. 183 z 12. novembra 2011 (zákon o stabilite na rok 2012), a najmä jeho článku 33 ods. 28, notifikovaného talianskymi orgánmi vo veci SA.35083 (12/NN).

      (53)  Rozsudok Najvyššieho kasačného súdu, piaty organizačný útvar pre občianske právo, 1. októbra 2007, č. 20641; rozsudok Najvyššieho kasačného súdu, organizačný útvar pre pracovné právo, 7. mája 2010, č, 11133; rozsudok Najvyššieho kasačného súdu, organizačný útvar pre pracovné právo, 10. mája 2010, č. 11247.

      (54)  Rozsudok Najvyššieho kasačného súdu, 12. júna 2012, č. 9577.

      (55)  Nariadenie Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúce podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 93 Zmluvy o ES (Ú. v. ES L 83, 27.3.1999, s. 1).

      (56)  Pozri poznámku pod čiarou č. 3.

      (57)  Pozri nariadenie Komisie (EÚ) č. 651/2014 zo 17. júna 2014 o vyhlásení určitých kategórií pomoci za zlučiteľné s vnútorným trhom podľa článkov 107 a 108 zmluvy (Ú. v. EÚ L 187, 26.6.2014, s. 1).

      (58)  Čiastočnú výnimku predstavujú opatrenia prijaté v nadväznosti na povodne v roku 1994 v severnom Taliansku, v ktorých je stanovená minimálna úroveň škody ako podmienka akejkoľvek pomoci.

      (59)  Európsky súdny dvor vo veci C-278/00 Grécka republika/Komisia Európskych spoločenstiev Zb. 2004, s. I-03997 konštatoval, že „len hospodárske znevýhodnenie priamo spôsobené prírodnými katastrofami alebo mimoriadnymi udalosťami má nárok na náhradu, ktorá je stanovená daným ustanovením“ (bod 82 rozsudku) a „poskytnutie pomoci s takýmto širokým rozsahom nie je možné považovať za pomoc určenú na náhradu škody spôsobenej prírodnými katastrofami alebo mimoriadnymi udalosťami“ (bod 85).

      (60)  Rozhodnutie o začatí konania, body 3.3.2 a 3.3.3.

      (61)  Vec C-119/05 Ministero dell'Industria, del Commercio e dell'Artigianato/Lucchini, Zb. 2007, s. I-6199 (ECLI:EU:C:2007:434).

      (62)  Uplatniteľné nariadenia de minimis sú nariadenie Komisie (EÚ) č. 1407/2013 z 18. decembra 2013 o uplatňovaní článkov 107 a 108 Zmluvy o fungovaní Európskej únie na pomoc de minimis (Ú. v. EÚ L 352, 24.12.2013, s. 1) a nariadenie Komisie (EÚ) č. 717/2014 z 27. júna 2014 o uplatňovaní článkov 107 a 108 Zmluvy o fungovaní Európskej únie na pomoc de minimis v sektore rybolovu a akvakultúry (Ú. v. EÚ L 190, 28.6.2014, s. 45).

      (63)  Nariadenie Rady (ES) č. 994/98 zo 7. mája 1998 o uplatňovaní článkov 92 a 93 [teraz 87 a 88] Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva na určité kategórie horizontálnej štátnej pomoci (Ú. v. ES L 142, 14.5.1998, s. 1).

      (64)  V súlade so zisteniami v týchto rozsudkoch: vec C-303/09, Komisia/Taliansko, Zb. 2011, s. I-102* (ECLI:EU:C:2011:483); spojené veci C-71/09 P, C-73/09 P a C-76/09 P, Comitato „Venezia vuole vivere“ a iní/Komisia, Zb. 2011, s. I-4727 (ECLI:EU:C:2011:368); spojené veci C-346/03 a C-529/03, Atzeni a iní/Regione autonoma della Sardegna Zb. 2006, s. I-1875 (ECLI:EU:C:2006:130); vec C-73/03, Španielsko/Komisia, 11. novembra 2004 (ECLI:EU:C:2004:711); vec C-278/00, Grécko/Komisia, Zb. 2004, s. I-3997 (ECLI:EU:C:2004:239); vec C-364/90, Taliansko/Komisia, Zb. 1993, s. I-2097 (ECLI:EU:C:1993:157).

      (65)  výnimkou opatrení prijatých v nadväznosti na povodne v roku 1994 v severnom Taliansku, pri ktorých je stanovená minimálna úroveň škody ako podmienka akejkoľvek pomoci.

      (66)  Pozri napríklad rozhodnutie Komisie 2005/315/ES z 20. októbra 2004 o režime pomoci, ktorú uplatňovala Talianska republika v prospech podnikov, ktoré realizovali investície v obciach postihnutých prírodnými katastrofami v roku 2002 (Ú. v. EÚ L 100, 20.4.2005, s.46).

      (67)  Napríklad v prípadoch pomoci poskytnutej jednotlivým podnikom v oblasti postihnutej zemetrasením v regióne Abruzzo v roku 2009 by sa pomoc mala považovať za zlučiteľnú podľa článku 107 ods. 2 písm. b) ZFEÚ, pokiaľ sú oprávnené náklady vypočítané v súlade s rozhodnutím Komisie K(2009) 8042 zo 16. októbra 2009 vo veci štátnej pomoci č. 459/A/2009 – Schéma pomoci na náhradu škody spôsobenej zemetrasením v regióne Abruzzo 6. apríla 2009 (Ú. v. ES C 289, 18.11.2009, s. 3).

      (68)  Vec C-70/72, Komisia/Nemecko, Zb. 1973, s. 813, bod 13 (ECLI:EU:C:1973:87).

      (69)  Spojené veci C-278/92, C-279/92 a C-280/92, Španielsko/Komisia, Zb. 1994, s. I-4103, bod 75 (ECLI:EU:C:1994:325).

      (70)  Vec C-75/97, Belgicko/Komisia, Zb. 1999, s. I-3671, body 64 a 65 (ECLI:EU:C:1999:311).

      (71)  Vec C-404/00, Komisia/Španielsko, Zb. 2003, s. I-6695 (ECLI:EU:C:2003:373).

      (72)  Vec C-148/04, Unicredito Italiano, Zb. 2005, s. I-11137, bod 104 (ECLI:EU:C:2005:774).

      (73)  Vec C-5/89, Komisia/Nemecko, Zb. 1990, s. I-3437, bod 14 (ECLI:EU:C:1990:320).

      (74)  Spojené veci C-182/03 a C-217/03, Belgicko a Forum 187/Komisia, Zb. 2006, s. I-5479, bod 147 (ECLI:EU:C:2006:416).

      (75)  Vec C-119/05, Ministero dell'Industria, del Commercio e dell'Artigianato/Lucchini, Zb. 2007, s. I-6199 (ECLI:EU:C:2007:434).

      (76)  Vec C-214/07, Komisia/Francúzsko, Zb. 2008, s. I-8357, body 13 a 22 (ECLI:EU:C:2008:619).

      (77)  Rozhodnutie Komisie 2013/284/EÚ z 19. decembra 2012 o štátnej pomoci SA.20829 [C 26/2010, ex NN 43/2010 (ex CP 71/2006)] Režim týkajúci sa oslobodenia od obecnej dane z nehnuteľnosti v prípadoch nehnuteľností užívaných nekomerčnými subjektmi na osobitné účely, ktorý uplatnilo Taliansko (Ú. v. EÚ L 166, 18.6.2013, s. 24).

      (78)  Vec C-404/00, Komisia/Španielsko, Zb. 2003, s. I-6695, bod 47 (ECLI:EU:C:2003:373).

      (79)  Vec C-75/97, Belgicko/Komisia („Maribel I“), Zb. 1999, s. I-3671, bod 86 (ECLI:EU:C:1999:311); vec C-214/07, Komisia/Francúzsko, Zb. 2008, s. I-8357, body 13, 22 a 48 (ECLI:EU:C:2008:619).

      (80)  Pozri poznámku pod čiarou č. 3.

      (81)  Nariadenie Komisie (ES) č 794/2004 z 21. apríla 2004, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (ES) č. 659/1999, ustanovujúce podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 93 Zmluvy o ES (Ú. v. EÚ L 140, 30.4.2004, s. 1).

      PRÍLOHA

         Informácie o sumách prijatej pomoci, ktoré sa majú vrátiť a ktoré už boli vrátené

                  Totožnosť príjemcu

                  Celková výška pomoci získanej v rámci schémy (1)

                  Celková výška pomoci, ktorá sa má vymôcť (1)

                  (istina)

                  Celková suma, ktorá už bola splatená (1)

                  Istina

                  Úrok z vymáhanej sumy

         (1)  V miliónoch jednotiek národnej meny.