title: Rozhodnutie Komisie (EÚ) 2015/1074 z 19. januára 2015 o štátnej pomoci SA.35842 (2014/C) (ex 2012/NN), ktorú poskytlo Taliansko Dodatočná náhrada za služby vo verejnom záujme pre CSTP (oznámené pod číslom C(2015)74) (Iba talianske znenie je autentické)Text s významom pre EHP

text:
               8.7.2015

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               L 179/112

         ROZHODNUTIE KOMISIE (EÚ) 2015/1074
   z 19. januára 2015
   o štátnej pomoci SA.35842 (2014/C) (ex 2012/NN), ktorú poskytlo Taliansko
   Dodatočná náhrada za služby vo verejnom záujme pre CSTP
   (oznámené pod číslom C(2015)74)
   (Iba talianske znenie je autentické)
   (Text s významom pre EHP)
   EURÓPSKA KOMISIA,
   so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 108 ods. 2 prvý pododsek,
   so zreteľom na Dohodu o Európskom hospodárskom priestore, a najmä na jej článok 62 ods. 1 písm. a),
   po vyzvaní zainteresovaných strán, aby predložili svoje pripomienky v súlade s uvedenými ustanoveniami, a so zreteľom na tieto pripomienky,
   keďže:
   1.   POSTUP

               (1)

               Prostredníctvom elektronickej notifikácie z 5. decembra 2012 talianske orgány oznámili v súlade s článkom 108 ods. 3 zmluvy dodatočnú náhradu udelenú na základe rozsudku zo strany Consiglio di Stato (taliansky najvyšší správny súd) spoločnosti Consorzio Salernitano Trasporti Pubblici SpA (ďalej len „spoločnosť CSTP“) za poskytovanie služieb osobnej autobusovej dopravy na základe koncesií, ktoré jej udelil taliansky región Kampánia (ďalej len „región“), počas obdobia rokov 1997 – 2002 (ďalej len „posudzované obdobie“).

               (2)

               Notifikácia bola zaregistrovaná ako vec číslo SA.35842 a od 13. decembra 2012 sa považovala za neoznámené opatrenie, keďže podľa informácií, ktoré má Komisia k dispozícii, región bol povinný vyplatiť dodatočnú náhradu pre spoločnosť CSTP od 7. decembra 2012, teda po tom, ako talianska vláda oznámila opatrenie Komisii, ale predtým, ako bolo prijaté rozhodnutie Komisie.

               (3)

               Listom z 20. februára 2014 Komisia informovala Taliansko, že sa rozhodla začať konanie stanovené v článku 108 ods. 2 zmluvy (ďalej len „rozhodnutie o začatí konania“).

               (4)

               Rozhodnutie o začatí konania bolo uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie
                   (1). Komisia vyzvala zainteresované strany, aby predložili svoje pripomienky k opatreniu.

               (5)

               Talianske orgány predložili svoje pripomienky k rozhodnutiu o začatí konania v listoch z 21. a 25. marca 2014.

               (6)

               Jedinou treťou stranou, ktorá predložila pripomienky v reakcii na rozhodnutie o začatí konania, bola spoločnosť CSTP, príjemca opatrenia. Jej pripomienky boli prijaté 25., 26., 27. a 28. marca 2014.

               (7)

               Taliansko nepredložilo žiadne pripomienky týkajúce sa pripomienok tretej strany.

               (8)

               Po schválení predĺženia lehoty zo strany Komisie talianske orgány poskytli doplňujúce informácie v liste z 15. septembra 2014.

         2.   OPIS OPATRENIA

   2.1.   SPOLOČNOSŤ

               (9)

               CSTP je akciová spoločnosť, ktorá poskytuje služby miestnej verejnej dopravy na základe regionálnych a komunálnych koncesií. Konkrétnejšie, podľa talianskych orgánov spoločnosť CSTP prevádzkovala sieť autobusových liniek ako koncesionár regiónu počas celého posudzovaného obdobia, ktorá pokrýva približne 9 miliónov km ročne.

               (10)

               Z informácií, ktoré poskytli talianske orgány, región už vyplatil 13 1 6 32  525,80 EUR spoločnosti CSTP za uvedené služby počas posudzovaného obdobia, z ktorých 12 5 8 69  212,47 EUR bolo určených na prevádzku a riadenie služby a 5 7 63  313,32 EUR na investície. Keďže sa zdá, že táto náhrada bola spoločnosti CSTP udelená viac ako desať rokov predtým, než Komisia zaslala talianskemu štátu svoju prvú žiadosť o informácie, táto náhrada nebude predmetom posudzovania v súčasnom konaní (2).

               (11)

               Okrem vyššie uvedených súm, ktoré už boli prijaté, spoločnosť CSTP požiadala región o dodatočnú náhradu vo výške 1 4 5 45  946 EUR na základe nariadenia Rady (EHS) č. 1191/69 (3) za hospodárske nevýhody, ktoré údajne utrpela v dôsledku záväzkov služby vo verejnom záujme, ktoré jej údajne boli uložené.

               (12)

               V roku 2008 Regionálny správny súd v Salerne zamietol žiadosť spoločnosti CSTP o dodatočnú náhradu na základe nariadenia (EHS) č. 1191/69. Tento súd rozhodol, že v súlade s článkom 4 nariadenia (EHS) č. 1191/69 (4) spoločnosť CSTP nemôže požadovať náhradu za hospodárske nevýhody vyplývajúce z uloženia záväzkov služby vo verejnom záujme bez toho, aby predtým požiadala o zrušenie týchto záväzkov.

         2.2.   ROZSUDKY VYDANÉ SÚDOM CONSIGLIO DI STATO

               (13)

               Rozsudkom z 27. júla 2009 (Sentenza no. 4683/09) Consiglio di Stato vyhovel odvolaniu spoločnosti CSTP proti rozsudku Regionálneho správneho súdu v Salerne a dospel k záveru, že spoločnosť CSTP bola v súlade s článkami 6, 10 a 11 nariadenia (EHS) č. 1191/69 oprávnená prijať dodatočnú náhradu za vykonanú službu vo verejnom záujme. Uvedený rozsudok presne nevymedzuje, na základe ktorého právneho aktu a v akej forme boli uložené záväzky služby vo verejnom záujme, ale zdôrazňuje, že podniku, ktorý prevádzkuje služby vo verejnom záujme, nemožno uprieť jeho nárok na vrátenie skutočných nákladov, ktoré mu vznikli pri poskytovaní tejto služby. Consiglio di Stato ďalej usúdil, že spoločnosť CSTP mala nárok na náhradu za služby vo verejnom záujme aj v prípade neexistencie predchádzajúcej žiadosti o zrušenie záväzkov služby vo verejnom záujme.

               (14)

               Podľa Consiglio di Stato presnú výšku dodatočnej náhrady dlhovanej spoločnosti CSTP mal stanoviť región na základe spoľahlivých údajov z účtovníctva spoločnosti, z ktorých vyplýva rozdiel medzi nákladmi na tú časť činností spoločnosti CSTP, ktoré súvisia so záväzkami služby vo verejnom záujme, a zodpovedajúcimi príjmami. Zástupcovia regiónu však tvrdili, že neboli schopní tak urobiť vzhľadom na nedostatok jasných a spoľahlivých údajov.

               (15)

               Uznesením (ordinanza) č. 8736/2010 z 13. decembra 2010Consiglio di Stato menoval odborníka na stanovenie presnej výšky dodatočnej náhrady. Podľa talianskych orgánov tento odborník takisto nebol schopný určiť výšku náhrady; len s pomocou ďalšieho odborníka, ktorého menoval Consiglio di Stato uznesením č. 5897/2011 zo 7. novembra 2011, sa výška náhrady vypočítala použitím „indukčnej metódy“, ako ju nariadil Consiglio di Stato uznesením č. 3244/2011 z 25. júla 2011. Na základe týchto výpočtov odborníci dospeli k záveru, že náhrada nákladov, ktoré znášala spoločnosť CSTP, nebola dostatočná iba za rok 1998 ako výsledok uplatňovania vzorca uvedeného v článku 11 nariadenia (EHS) č. 1191/69 (t. j. tarifný záväzok). Odborníci nemohli použiť indukčnú metódu na výpočet nedostatočnej náhrady (ak nejaká bola) na základe článku 10 (t. j. záväzku prevádzkovať alebo dopravovať) toho istého nariadenia z dôvodu absencie spoľahlivých údajov a rizika, že by sa použitím tejto metódy duplikovala náhrada vypočítaná podľa článku 11. Odborníci preto implicitne predpokladali, že tarifný záväzok bol spoločnosti CSTP uložený.

               (16)

                  Consiglio di Stato na základe toho vydal rozsudok č. 5649/2012 zo 7. novembra 2012, v ktorom vyčíslil dodatočnú náhradu vo výške 4 9 51  838 EUR, ktorú musel región vyplatiť spoločnosti CSTP a ktorá predstavovala sumu nedostatočnej náhrady za rok 1998, a nariadil vyplatenie tejto sumy do 7. decembra 2012. Región vyplatil spoločnosti CSTP túto sumu 21. decembra 2012.

               (17)

               Práve táto dodatočná náhrada pre spoločnosť CSTP, ktorú jej vyplatil región na základe rozsudku č. 5649/2012, predstavuje neoznámené opatrenie a predmet tohto rozhodnutia.

         2.3.   DODATOČNÉ INFORMÁCIE/PRIPOMIENKY, KTORÉ POSKYTLI TALIANSKE ORGÁNY

               (18)

               Podľa talianskych orgánov spoločnosť CSTP, rovnako ako iní poskytovatelia pravidelnej regionálnej autobusovej dopravy, pôsobila na základe dočasných licencií (koncesií), ktoré sa mali na jej žiadosť každý rok obnovovať. Na základe týchto koncesií mala spoločnosť výlučné právo poskytovať príslušné služby.

               (19)

               Talianske orgány ďalej tvrdia, že spoločnosť CSTP žiadala o koncesie na poskytovanie služieb na príslušných trasách od regiónu v každom roku posudzovaného obdobia a že v týchto koncesiách sa vždy uvádzalo, že služby sa poskytujú v celom rozsahu na riziko predmetných podnikov a konkrétne „bez toho, aby poskytnutie služby predstavovalo právo na dotáciu alebo náhradu akéhokoľvek druhu“. Talianske orgány poskytli kópiu vzoru koncesnej zmluvy z roku 1973 a tvrdili, že tento vzor zodpovedá zmluve používanej so spoločnosťou CSTP v posudzovanom období. Talianske orgány však neposkytli žiadne koncesné zmluvy, ktoré v skutočnosti uzavreli so spoločnosťou CSTP počas posudzovaného obdobia.

               (20)

               Talianske orgány tvrdia, že na základe týchto koncesií mohla spoločnosť CSTP kedykoľvek navrhnúť nahradenie foriem dopravy, ktoré mala používať, alebo požiadať o zrušenie všetkých svojich záväzkov služby vo verejnom záujme alebo ich časti, ak jej takéto záväzky spôsobili hospodársku nevýhodu, ale že spoločnosť si toto právo nikdy neuplatnila. Talianske orgány ďalej tvrdia, že spoločnosť nikdy neinformovala región o tom, že znáša hospodárske nevýhody alebo že plní záväzky, ktoré by nevykonávala, keby ju k tomu nezaväzoval záväzok služby vo verejnom záujme. Napokon, podľa talianskych orgánov spoločnosť CSTP nikdy nepožiadala o zrušenie záväzku služby vo verejnom záujme, ako sa údajne požaduje v článku 4 ods. 1 nariadenia (EHS) č. 1191/69.

               (21)

               Podľa talianskych orgánov verejné príspevky poskytnuté spoločnosti CSTP v minulosti boli založené na metodike štandardných nákladov, vypočítané na základe určitých parametrov stanovených v regionálnom zákone č. 16/1983 (5), ako napríklad počet udelených kilometrov vo vzťahu k najazdeným kilometrom, počet zamestnancov a autobusov, ktorý by sa líšil v závislosti od druhu vykonávanej služby (služby poskytované v meste, v horskom alebo kopcovitom teréne), právne a ekonomické zaobchádzanie so zamestnancami, veľkosť podniku a náklady na autobusy.

               (22)

               Talianske orgány takisto vyjadrujú pochybnosť, či spoločnosť CSTP preukázala, že účinne a správne vykonávala záväzky služby vo verejnom záujme v súlade s požiadavkami nariadenia (EHS) č. 1191/69, a tvrdia, že spoločnosť CSTP nevyužívala systém oddelených účtov, ako sa požaduje v článku 1 ods. 5 toho istého nariadenia.

         2.4.   VÝŠKA NÁHRADY

               (23)

               Ako je vysvetlené v odôvodnení 15, Consiglio di Stato menoval dvoch odborníkov, aby určili dodatočnú náhradu, ktorú región dlhoval spoločnosti CSTP na základe článkov 6, 10 a 11 nariadenia (EHS) č. 1191/69. Dňa 27. septembra 2012 títo dvaja odborníci vydali príslušné správy, ale iba druhý odborník bol schopný vypočítať dodatočnú náhradu, ktorú región dlhoval spoločnosti CSTP.

               (24)

               Pokiaľ ide o dodatočnú náhradu za záväzok prevádzkovať alebo dopravovať – článok 10 nariadenia (EHS) č. 1191/69 – odborníci vo svojich správach často zdôrazňujú, že žiadosti spoločnosti CSTP o dodatočnú náhradu neboli podložené dostatočnými dokumentačnými údajmi, ktoré by umožnili presný výpočet tejto sumy. Okrem toho strany (t. j. spoločnosť CSTP a región) takisto predložili údaje, ktoré sa nezhodujú, alebo ktoré neboli dostatočne presné, poskytovali iba približné informácie. Preto odborníci vo svojej správe dospeli k záveru, že strany poskytli nedostatočné dokumentačné dôkazy na posúdenie neziskových liniek autobusovej dopravy, čo odborníkom znemožňuje získať spoľahlivý odhad dokonca aj pri použití „indukčnej metódy“, ktorú nariadil Consiglio di Stato. Odborníci preto došli k záveru, že dodatočná náhrada za záväzok prevádzkovať alebo dopravovať vypočítaná na základe článku 10 nariadenia (EHS) č. 1191/69 (6) by mala byť nulová.

               (25)

               Pokiaľ ide o dodatočnú náhradu v súvislosti s tarifnými záväzkami – článok 11 nariadenia (EHS) č. 1191/69 – odborníci dospeli k záveru, že táto náhrada by sa nemala vypočítať na základe odseku 2 tohto ustanovenia, keďže strany nikdy nedefinovali stav na trhu, a vzhľadom na to by sa akákoľvek náhrada mala vypočítať na základe odseku 1 tohto ustanovenia. Odborníci však uznávajú, že výpočet na základe odseku 1 nie je možný z dôvodu chýbajúcich alebo nespoľahlivých údajov. Preto sa použila „indukčná metóda“, ktorú nariadil Consiglio di Stato, pričom na výpočet toho, či náhrada nákladov spoločnosti CSTP počas posudzovaného obdobia za tarifné záväzky, ktoré jej boli uložené, nebola dostatočná, sa použil koncept „štandardných nákladov“ založený na „štandardných jednotkových nákladoch“ a počte kilometrov, ktorý bol predmetom koncesie.

               (26)

               Na základe toho odborníci vypočítali výšku dodatočnej náhrady pomocou vzorca uvedeného v článku 11 nariadenia (EHS) č. 1191/69 za predpokladu, že spoločnosti CSTP boli počas posudzovaného obdobia uložené tarifné záväzky, ako je zhrnuté v tejto tabuľke:

                           1997

                           1998

                           1999

                           2000

                           2001

                           2002

                                       A

                                       Príjmy, ktoré možno pripísať obchodnému riadeniu

                           4 0 3 03  387,71

                           4 2 3 12  390,51

                           4 1 1 74  023,85

                           4 2 3 99  523,59

                           4 2 0 10  059,97

                           4 2 0 10  059,97

                                       B

                                       Skutočné príjmy, ktoré možno pripísať riadeniu v tejto veci

                           9 4 84  545,48

                           8 7 05  924,03

                           8 5 77  234,29

                           9 2 54  374,76

                           9 4 47  735,00

                           9 4 30  225,00

                                       C

                                       Príspevky, ktoré už boli vyplatené

                           3 4 1 06  026,86

                           2 9 9 35  681,81

                           3 4 1 24  760,15

                           3 5 1 99  742,20

                           3 3 4 96  192,00

                           3 3 8 69  048,00

                           A – (B + C)

                           -3 2 87  184,64

                           3 6 70  784,68

                           -1 5 27  970,59

                           -2 0 54  593,37

                           -9 33  867,03

                           -1 2 89  213,03

                           A – (B + C)

                           3 6 70  784,68

               (27)

               Z uvedených výpočtov vyplýva, že len v roku 1998 by spoločnosť CSTP mohla tvrdiť, že jej nebola vyplatená dostatočná náhrada v dôsledku údajného tarifného záväzku, ktorý jej bol uložený. Suma nevyplatenej náhrady predstavovala 3 6 70  784,68 EUR a bol k nej pripočítaný zákonný úrok vo výške 1 2 81  053,57 EUR, čoho výsledkom bola dodatočná náhrada vo výške 4 9 51  838,25 EUR. Consiglio di Stato nariadil regiónu, aby túto sumu vyplatil spoločnosti CSTP; región túto sumu v skutočnosti vyplatil 21. decembra 2012.

         2.5.   DÔVODY NA ZAČATIE KONANIA

               (28)

               Ako sa objasňuje v rozhodnutí o začatí konania, Komisia mala určité pochybnosti o zlučiteľnosti opatrenia s vnútorným trhom.

               (29)

               Po prvé, Komisia mala pochybnosti, či boli splnené štyri podmienky, ktoré stanovil Súdny dvor Európskej únie (ďalej len „SDEÚ“) vo svojej judikatúre vo veci Altmark
                   (7).

               (30)

               Po druhé, Komisia mala pochybnosti, pokiaľ ide o vyňatie z notifikačnej povinnosti podľa nariadenia (EHS) č. 1191/69. Odpoveď na otázku, či boli talianske orgány na základe článku 17 ods. 2 nariadenia (EHS) č. 1191/69 skutočne vyňaté z povinnosti predbežnej notifikácie v tejto veci, teda závisí po prvé od toho, či región skutočne jednostranne uložil spoločnosti CSTP záväzok služby vo verejnom záujme, a po druhé od toho, či náhrada vyplatená v súvislosti s týmto záväzkom je v súlade s požiadavkami nariadenia (EHS) č. 1191/69. Komisia nemohla vyvodiť záver, či pri udelení náhrady spoločnosti CSTP boli splnené tieto podmienky.

               (31)

               Po tretie, Komisia mala pochybnosti, pokiaľ ide o možnú zlučiteľnosť opatrenia podľa nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 (8). Keby sa preukázalo, že nebola splnená aspoň jedna z podmienok na vyňatie z notifikačnej povinnosti podľa nariadenia (EHS) č. 1191/69 a keby sa muselo vykonať posúdenie podľa nariadenia (ES) č. 1370/2007, Komisia mala pochybnosti, či v tomto prípade boli splnené podmienky uvedeného nariadenia.

         3.   PRIPOMIENKY TALIANSKA

               (32)

               Talianske orgány na vnútroštátnej úrovni nepredložili žiadne pripomienky k rozhodnutiu o začatí konania. Pripomienky predložil iba región Kampánia.

               (33)

               Po prvé, región uviedol, že spoločnosť CSTP neposkytla žiadne dôkazy o riadne oddelených účtoch.

               (34)

               Následne zopakoval, že počas posudzovaného obdobia nedošlo k žiadnemu jednostrannému uloženiu záväzkov služby vo verejnom záujme. Naopak, spoločnosť, podľa pravidiel, ktoré boli v tom čase platné, každoročne žiadala o obnovenie koncesných služieb, takže žiadny z koncesných aktov neviedol k jednostrannému uloženiu záväzkov služby vo verejnom záujme. Okrem toho región spoločnosť CSTP opakovane žiadal, aby predložila dokumentačné dôkazy týkajúce sa aktov alebo zmlúv, ktorými jej boli uložené záväzky služby vo verejnom záujme, aby vyhovel rozsudku, ale podľa regiónu spoločnosť na tieto žiadosti nikdy neodpovedala. Spoločnosť CSTP neposkytla ani dôkazy o tom, že žiadala región o zmenu podmienok stanovených v koncesných zmluvách, pokiaľ ide o trasy, časy a tarify, alebo že región zamietol takéto žiadosti, ak mu nejaké boli predložené. Pokiaľ ide o obmedzenie taríf, región poznamenal, že tarify uložené na základe koncesných zmlúv vyplývali zo všeobecných opatrení cenovej politiky uplatňovanej všetkými spoločnosťami, ktoré pôsobili v rovnakom sektore.

         4.   PRIPOMIENKY ZAINTERESOVANÝCH STRÁN

               (35)

               Jedinou treťou stranou, ktorá predložila pripomienky v reakcii na rozhodnutie o začatí konania, bola spoločnosť CSTP, príjemca opatrenia. Spoločnosť CSTP v rámci svojich pripomienok nesúhlasila s predbežnými stanoviskami Komisie v rozhodnutí o začatí konania.

               (36)

               Po prvé, opätovne tvrdila, že región jej počas posudzovaného obdobia jednostranne uložil záväzky služby vo verejnom záujme. Na podporu tohto tvrdenia spoločnosť CSTP uvádzala, že tieto záväzky služby vo verejnom záujme neboli uvedené v dokumente, ktorým sa udeľovala koncesia, keďže tento dokument neexistoval, ale vyplývali výlučne z vnútorných aktov regiónu, ktoré vopred určovali organizáciu podniku a náhradu prostredníctvom mechanizmu „štandardných nákladov“. Spoločnosť CSTP vysvetlila, že Taliansko upravovalo záväzky služby vo verejnom záujme prostredníctvom zákona č. 151/81, regionálneho zákona č. 16/83, článku 4 zákona č. 59/97 a legislatívnej vyhlášky č. 422/97. Záväzky služby vo verejnom záujme boli spoločnosti CSTP zverené prostredníctvom koncesného aktu v roku 1972/73 a každoročne obnovované až do roku 2003. Skutočnosť, že spoločnosti CSTP boli počas posudzovaného obdobia uložené záväzky služby vo verejnom záujme, ako napríklad tarifné záväzky, trasy, časy a zastávky, možno údajne vyvodiť z týchto dokumentov:

                           —

                           „premosťovacia zmluva o poskytovaní služieb“ podpísaná spoločnosťou CSTP a regiónom na rok 2003 v súlade s článkom 46 regionálneho zákona č. 3/02, ktorou sa rušia a nahrádzajú existujúce koncesie,

                           —

                           rozhodnutie regionálnej vlády (delibera della Giunta Regionale) č. 4873 z 30. decembra 1999, ktorým sa spoločnosti CSTP povoľuje upraviť niektoré trasy na základe požiadaviek zo strany spoločnosti, ako aj zo strany iných predkladateľov petície,

                           —

                           rozhodnutie regionálnej vlády č. 327 zo 4. mája 2000, ktorým sa predĺžilo trvanie pozastavenia nárastu nákladov na predplatené cestovné lístky na služby autobusovej dopravy v regióne,

                           —

                           správa 5171/2000, v ktorej sa uvádza rozdiel medzi spôsobom výpočtu taríf pre bežné predplatené cestovné lístky a predplatené cestovné lístky na „pracovné linky“ (linee operaie),

                           —

                           vyhláška regiónu Assessore dei Trasporti č. 1609/2001 o zmene líry na euro, v ktorej sa poskytovateľom služieb pripomína, že sa zakazuje akékoľvek neoprávnené zvýšenie taríf a že tento zákaz predstavuje „koncesnú/zmluvnú povinnosť“.

               (37)

               Napokon spoločnosť CSTP tvrdila, že keďže región opakovane znížil výšku štandardných nákladov a že tieto náklady uplatňoval nerovnomerne v rámci rôznych trás a koncesií, niektorí prevádzkovatelia rozhodli o zrušení niektorých autobusových liniek, ktoré boli neustále prevádzkované so stratou. Región údajne odpovedal, že prevádzkovatelia sú povinní prevádzkovať tieto trasy v rámci záväzkov služby vo verejnom záujme a že ak by tieto trasy skutočne zrušili, mohli by sa proti nim prijať právne opatrenia z dôvodu prerušenia služby vo verejnom záujme. Podľa spoločnosti CSTP je toto dôkazom o tom, že jej boli uložené záväzky služby vo verejnom záujme. Spoločnosť CSTP však neposkytla žiadne dôkazy na podporu tohto tvrdenia.

               (38)

               Po druhé, spoločnosť CSTP tvrdila, že keďže pôsobila výlučne ako poskytovateľ služieb miestnej verejnej dopravy a nevykonávala žiadnu inú obchodnú činnosť, nebola povinná viesť oddelené účty. Spoločnosť CSTP vysvetlila, že na základe platných pravidiel sa jednoducho vyžaduje, aby sa účtovné údaje týkajúce sa služby verejnej dopravy prevádzkovanej v rámci záväzku služby vo verejnom záujme poskytovali oddelene od účtovných údajov týkajúcich sa akýchkoľvek iných obchodných činností, ale nevyžaduje sa žiadne ďalšie členenie účtovníctva, ktoré by osobitne vykazovalo náklady a príjmy za každú pokrytú trasu. Spoločnosť CSTP je plne verejnou spoločnosťou, ktorej predmetom podnikania v posudzovanom období a až doposiaľ bolo výlučne poskytovanie služieb verejnej dopravy v rámci záväzkov služby vo verejnom záujme. Preto účty spoločnosti obsahovali iba údaje o činnostiach týkajúcich sa záväzkov služby vo verejnom záujme z jednoznačného a zásadného dôvodu, že okrem služieb prenájmu poskytovaných v roku 1998 a oddelene uvedených v účtoch spoločnosti spoločnosť počas predmetných rokov nevykonávala žiadnu inú formu obchodnej aktivity. Spoločnosť CSTP dodala, že zástupcovia regiónu nikdy nespochybnili spoľahlivosť účtovných údajov, ktoré naopak náležite používali ako základ na výpočet a vyplácanie ročných príspevkov.

               (39)

               Po tretie, po pripomenutí konečného vnútroštátneho rozsudku Consiglio di Stato spoločnosť CSTP spochybnila všetky tri tvrdenia regiónu:

                           —

                           výpočet nebol podložený samostatnými prevádzkovými účtami pre jednotlivé nákladové centrá, aby bolo možné odlíšiť činnosti, na ktoré sa vzťahovali záväzky služby vo verejnom záujme,

                           —

                           vzhľadom na neexistenciu účtovných údajov, ktoré by umožnili identifikáciu špecifických prvkov, ktoré sa majú vypočítať podľa článkov 10 a 11 nariadenia (EHS) č. 1191/69, výpočet sa urobil indukčne, použitím metódy, ktorú zástupcovia regiónu nazvali „záhadnou a nenormálnou“,

                           —

                           vo výpočte sa nezohľadňuje skutočnosť, že riadenie spoločnosti CSTP nebolo založené na kritériách účinnosti, ako sa požaduje v článku 12 nariadenia (EHS) č. 1191/69, čo vyplýva z porovnania údajov týkajúcich sa jej činnosti s údajmi, ktoré sa týkajú iného prevádzkovateľa miestnej dopravy, spoločnosti SITA SpA.

               (40)

               Spoločnosť CSTP sa domnievala, že účtovné doklady, ktoré predložila, nemohli byť považované za nedostatočné na podloženie žiadosti o náhradu iba preto, že pozostávali z ročných účtovných závierok a „E formulárov“ (9) a neboli k nim priložené úplné kópie podkladových účtovných a administratívnych záznamov (register účtov, účtovné knihy, vystavené a prijaté faktúry, príjmové doklady k lístkom atď.). Podľa spoločnosti CSTP by sa toto tvrdenie mohlo ľahko vyvrátiť poukázaním na skutočnosť, že región v minulosti akceptoval tie isté údaje a považoval ich za spoľahlivé. Okrem toho požadovaná lehota na uchovávanie kompletného účtovníctva a administratívnej dokumentácie týkajúcej sa predmetného obdobia už uplynula, a preto je objektívne zložité požadovať v súčasnosti kópie. Preto je úplne vhodné zistiť výšku náhrady prostredníctvom indukčného prístupu, ako to nariadil Consiglio di Stato. Napokon, účtovné závierky boli riadne overené a ich správnosť a pravdivosť nebola nikdy spochybnená. Na záver, účty, ktoré predložila spoločnosť CSTP, boli zjavne postačujúce na výpočet náhrady v plnom súlade s požiadavkami nariadenia (EHS) č. 1191/69.

               (41)

               Pokiaľ ide o správnosť metódy výpočtu a jej súlad s právnymi predpismi Únie, spoločnosť CSTP sa domnievala, že by jej mala byť vyplatená náhrada za nevýhodu, ktorú utrpela z hľadiska rozdielu medzi nižšími príjmami a vyššími nákladmi v dôsledku jej záväzkov služby vo verejnom záujme. Na stanovenie hodnoty nižších príjmov na základe spoľahlivých údajov spoločnosť CSTP najskôr zvážila skutočné ročné prevádzkové príjmy, ktoré sú súčinom skutočného počtu merných dopravných jednotiek a uložených taríf. Následne zistila sumu, ktorá sa mala odpočítať v súlade s pravidlami Únie, pri zohľadnení príjmov potrebných na vyváženie skutočných nákladov zaznamenaných v ročnej účtovnej závierke. Výška ročných prevádzkových príjmov sa zhoduje so skutočnými príjmami, ktoré spoločnosť získala za poskytovanú činnosť v rámci tarifného záväzku, ktorá je jedinou činnosťou spoločnosti CSTP. Suma, ktorá predstavuje príjmy, je prevzatá z ročných účtovných závierok spoločnosti CSTP a z E-formulárov každoročne zasielaných regiónu, ktorý nikdy nespochybnil ich spoľahlivosť. Preto skutočne nie je potrebné rozdeľovať tieto sumy na menšie zložkové sumy. Pokiaľ ide o sumu, ktorá sa má odpočítať, spoločnosť CSTP tvrdila, že použila kritérium, ktoré bolo v plnom súlade s pokynmi uvedenými v nariadení (EHS) č. 1191/69, ktoré umožňovalo použitie tarify, ktorú by spoločnosť uplatnila, keby prevádzku zabezpečovala na komerčnom základe, čím sa mali pokryť skutočné znášané náklady. Pokiaľ ide o rozdiel medzi nákladmi, ktoré by podniku vznikli, keby uplatňoval najvýhodnejšiu existujúcu sadzbu alebo keby zabezpečoval prevádzku na komerčnom základe, a nákladmi, ktoré podnik skutočne znášal, spoločnosť CSTP sa domnievala, že jej výpočet je plne v súlade s článkom 11 nariadenia (EHS) č. 1191/69, pretože v ňom boli zohľadnené nižšie náklady, ktoré podnik znášal v dôsledku záväzkov služby vo verejnom záujme z dôvodu príspevkov prijatých od regiónu na pokrytie prevádzkových nákladov. Okrem toho spoločnosť CSTP poznamenala, že v článku 10, ako aj v článku 11 uvedeného nariadenia sa pre spoločnosti poskytujúce verejnú dopravu, na ktoré sa vzťahujú záväzky služby vo verejnom záujme, stanovuje právo získať náhradu za všetky negatívne finančné následky vyplývajúce z ich záväzkov.

               (42)

               Po štvrté, pokiaľ ide o posúdenie štátnej pomoci v rozhodnutí o začatí konania, spoločnosť CSTP tvrdila, že v posudzovanom období nebol trh v oblasti verejnej dopravy v Taliansku otvorený pre konkurenciu v podobe podnikov so sídlom v iných členských štátoch. Spoločnosť CSTP preto dospela k záveru, že neexistoval žiadny vplyv na obchod ani narušenie hospodárskej súťaže. Podobne, vzhľadom na súčasnú organizáciu služby miestnej verejnej dopravy založenú na jednostranných, výhradných koncesiách pre určité trasy nie je pravdepodobné, že by náhrada narúšala hospodársku súťaž. Okrem toho, štandardné náklady na kilometer uložil región a koncesionár ich prijal spolu so všetkými ďalšími záväzkami služby vo verejnom záujme, preto by z toho teda neplynula žiadna výhoda. Tarifný záväzok na rozdiel od záväzkov prevádzkovať a dopravovať nie je ovplyvnený žiadnym rozlišovaním dopravných činností spoločnosti. Preto sa spoločnosť CSTP domnievala, že minimálne tri z podmienok stanovených Súdnym dvorom Európskej únie na určenie štátnej pomoci neboli v predmetnom prípade splnené.

               (43)

               Spoločnosť CSTP sa domnieva, že zlučiteľnosť náhrady sa mala posudzovať vo vzťahu k nariadeniu (EHS) č. 1191/69, a nie vo vzťahu k ustanoveniam zmluvy týkajúcim sa štátnej pomoci.

               (44)

               Pokiaľ ide o vyňatie z notifikačnej povinnosti podľa nariadenia (EHS) č. 1191/69, spoločnosť CSTP sa domnievala, že keďže tarifný záväzok bol uložený regiónom jednostranne a sumy nepredstavujú záväzky služby vo verejnom záujme na základe zmluvy o poskytovaní služby, ale vyplývajú zo správneho uplatňovania výpočtu podľa článku 11 nariadenia (EHS) č. 1191/69 v rámci koncesie, platba priznaná ako náhrada bola vyňatá z notifikačnej povinnosti stanovenej v článku 17 ods. 2 uvedeného nariadenia.

         5.   PRIPOMIENKY TALIANSKA K PRIPOMIENKAM ZAINTERESOVANÝCH STRÁN

               (45)

               Talianske orgány nezaslali žiadne pripomienky k pripomienkam spoločnosti CSTP.

         6.   POSÚDENIE POMOCI

   6.1.   EXISTENCIA POMOCI

               (46)

               Podľa článku 107 ods. 1 zmluvy „pomoc poskytovaná členským štátom alebo akoukoľvek formou zo štátnych prostriedkov, ktorá narúša hospodársku súťaž alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže tým, že zvýhodňuje určitých podnikateľov alebo výrobu určitých druhov tovaru, je nezlučiteľná s vnútorným trhom, pokiaľ ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi“.

               (47)

               Vzhľadom na uvedené, na to, aby sa opatrenie pomoci mohlo považovať za štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 zmluvy, musí kumulatívne spĺňať všetky tieto podmienky:

                           —

                           musí byť poskytnuté štátom alebo zo štátnych zdrojov,

                           —

                           musí poskytovať selektívnu výhodu tým, že zvýhodňuje určité podniky alebo výrobu určitých druhov tovaru,

                           —

                           musí narúšať hospodársku súťaž alebo hroziť jej narušením,

                           —

                           musí ovplyvňovať obchod medzi členskými štátmi.

         6.1.1.   Štátne zdroje a ich pripísateľnosť

               (48)

               Komisia poznamenáva, že na základe rozsudku Consiglio di Stato sa od regiónu požaduje, aby spoločnosti CSTP vyplatil dodatočnú náhradu so zreteľom na poskytovanie služieb pravidelnej autobusovej dopravy v posudzovanom období na trasách, ktoré spadajú pod región. Súdom menovaní odborníci vypočítali, že spoločnosť CSTP utrpela hospodársku nevýhodu vo forme nedostatočnej náhrady iba za rok 1998 v sume 4 9 51  838 EUR v dôsledku údajného tarifného záväzku, ktorý jej bol uložený. Dňa 21. decembra 2012 región vyplatil túto sumu spoločnosti CSTP, aby vyhovel uvedenému rozsudku.

               (49)

               Skutočnosť, že región bol na základe rozsudku vnútroštátneho súdu povinný vyplatiť podniku náhradu, neznamená, že pomoc nemožno pripísať regiónu, ktorý vyhovel danému rozsudku, keďže vnútroštátne súdy daného štátu sa majú považovať za orgány tohto štátu a sú teda povinné plniť si povinnosť lojálnej spolupráce (10).

               (50)

               Za opatrenie je teda je zodpovedný štát a zdroje, z ktorých bola táto náhrada vyplatená, sú štátnymi zdrojmi.

         6.1.2.   Selektívna hospodárska výhoda

               (51)

               Komisia na začiatku konštatuje, že spoločnosť CSTP vykonáva hospodársku činnosť, konkrétne osobnú dopravu za odmenu. Spoločnosť CSTP sa preto musí považovať za „podnik“ v zmysle článku 107 ods. 1 zmluvy.

               (52)

               Poskytnutie opatrenia by sa takisto malo považovať za selektívne, pretože bude zvýhodňovať iba spoločnosť CSTP.

               (53)

               Pokiaľ ide o poskytnutie hospodárskej výhody, z rozsudku vo veci Altmark vyplýva, že náhrada priznaná štátom alebo zo štátnych zdrojov podnikom v súvislosti so záväzkami služby vo verejnom záujme, ktoré im boli uložené, neposkytuje predmetným podnikom takúto výhodu, takže nepredstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, pod podmienkou, že sú splnené štyri kumulatívne podmienky (11):

                           —

                           po prvé, prijímajúci podnik je skutočne povinný plniť záväzky služby vo verejnom záujme a tieto záväzky boli jasne definované,

                           —

                           po druhé, kritériá, na základe ktorých sa vypočítava náhrada, boli vopred stanovené objektívnym a transparentným spôsobom,

                           —

                           po tretie, náhrada neprekračuje sumu, ktorá je potrebná na pokrytie všetkých nákladov vzniknutých pri plnení záväzkov služby vo verejnom záujme alebo ich časti, pričom sa zohľadnia súvisiace príjmy, ako aj primeraný zisk z plnenia týchto záväzkov,

                           —

                           po štvrté, pokiaľ sa výber podniku, ktorý sa má poveriť plnením záväzkov služby vo verejnom záujme, neuskutočnil v rámci postupu verejného obstarávania, úroveň nevyhnutnej náhrady bola stanovená na základe analýzy nákladov, ktoré by priemerný podnik, dobre riadený a príslušne vybavený dopravnými prostriedkami na uspokojenie daných požiadaviek služby vo verejnom záujme, vynaložil s cieľom splniť tieto povinnosti, pričom sa berú do úvahy súvisiace príjmy, ako aj primeraný zisk z plnenia týchto záväzkov.

               (54)

               Rozsudok vo veci Altmark vyžaduje, aby všetky štyri podmienky boli splnené kumulatívne, aby sa vylúčil vznik hospodárskej výhody, ak sa náhrada udeľuje podnikom ako protihodnota za záväzky služby vo verejnom záujme, ktoré im boli uložené.

               (55)

               Komisia v prvom rade poznamenáva, že ani talianske orgány, ani spoločnosť CSTP neboli schopní poskytnúť akýkoľvek poverovací akt týkajúci sa posudzovaného obdobia a že spoločnosť CSTP nebola schopná jasne určiť záväzky, ktoré bola povinná plniť a ktoré by bolo možné považovať za záväzky služby vo verejnom záujme, ako sa podrobnejšie vysvetľuje ďalej v oddiele 6.2 pododdiele i).

               (56)

               Po druhé, Komisia tvrdí, že náhrada, ktorá bola priznaná rozsudkom Consiglio di Stato, je založená výlučne na ex post výpočte, na ktorý sa použila „indukčná metóda“ a na ktorý neboli dostupné potrebné a spoľahlivé údaje. Komisia preto dospela k záveru, že parametre, na základe ktorých odborníci menovaní súdom vypočítali údajnú nedostatočnú náhradu, neboli stanovené vopred, a preto v súvislosti s neoznámeným opatrením zrejme nebola splnená druhá podmienka uvedená v rozsudku vo veci Altmark.

               (57)

               Vzhľadom na kumulatívny charakter podmienok uvedených v rozsudku vo veci Altmark nie je potrebné, aby Komisia preskúmala, či v predmetnom prípade boli splnené ďalšie dve podmienky uvedené v rozsudku vo veci Altmark. Z vyplatenia dodatočnej náhrady pre spoločnosť CSTP za vykonané služby počas posudzovaného obdobia teda vzniká pre túto spoločnosť selektívna hospodárska výhoda v zmysle článku 107 ods. 1 zmluvy.

         6.1.3.   Narušenie hospodárskej súťaže a vplyv na obchod medzi členskými štátmi

               (58)

               Spoločnosť CSTP vo svojich pripomienkach tvrdila, že v posudzovanom období nebol trh v oblasti verejnej dopravy v Taliansku otvorený pre konkurenciu v podobe podnikov so sídlom v iných členských štátoch, takže sporné opatrenie nemohlo mať žiadny vplyv na obchod medzi členskými štátmi a nemohlo viesť k narušeniu hospodárskej súťaže.

               (59)

               Komisia v prvom rade pripomína, že sporné opatrenie sa vykonalo 21. decembra 2012, s veľkým časovým odstupom po tom, ako bol trh v oblasti verejnej osobnej dopravy v Taliansku otvorený hospodárskej súťaži. Keďže práve v tom čase posudzované opatrenie vyvoláva účinky na trh, musí sa posúdiť, či práve v tom čase dané opatrenie môže narušiť hospodársku súťaž alebo ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi.

               (60)

               Každopádne, Komisia ďalej poznamenáva, že ako sa uvádza v rozsudku vo veci Altmark, od roku 1995 viacero členských štátov otvorilo niektoré trhy v oblasti dopravy hospodárskej súťaži pre podniky so sídlom v iných členských štátoch; niekoľko podnikov v danom čase teda už ponúkalo svoje služby mestskej, prímestskej alebo regionálnej dopravy v iných členských štátoch, ako je štát ich pôvodu.

               (61)

               Preto akákoľvek náhrada poskytnutá spoločnosti CSTP by sa mala považovať za opatrenie, ktoré pravdepodobne môže narušiť hospodársku súťaž v oblasti poskytovania služieb autobusovej osobnej dopravy a ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi v takej miere, že negatívne ovplyvňuje schopnosť dopravných podnikov so sídlom v iných členských štátoch ponúkať služby v Taliansku a posilňuje postavenie spoločnosti CSTP na trhu tým, že ju oslobodzuje od nákladov, ktoré by bežne musela znášať v rámci svojho každodenného riadenia alebo v rámci bežných činností (12).

               (62)

               Komisia takisto poznamenáva, že spoločnosť CSTP pôsobí na iných trhoch, t. j. v oblasti služieb prenájmu, aj keď podľa spoločnosti CSTP boli tieto služby poskytované iba v roku 1998, a preto na týchto trhoch konkuruje iným spoločnostiam v rámci Únie. Každá náhrada priznaná spoločnosti CSTP by nevyhnutne narušila aj hospodársku súťaž a takisto by ovplyvnila obchod medzi členskými štátmi na týchto trhoch.

               (63)

               Komisia preto došla k záveru, že toto opatrenie narúša hospodársku súťaž a ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi.

         6.1.4.   Záver

               (64)

               Vzhľadom na uvedené skutočnosti Komisia dospela k záveru, že neoznámené opatrenie predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 zmluvy.

         6.2.   VYŇATIE Z NOTIFIKAČNEJ POVINNOSTI PODĽA NARIADENIA (EHS) č. 1191/69

               (65)

               Podľa spoločnosti CSTP, keďže tarifný záväzok jej bol uložený regiónom jednostranne a sumy nepredstavujú záväzky služby vo verejnom záujme na základe zmluvy o poskytovaní služieb, ale vyplývajú zo správneho uplatňovania výpočtu podľa článku 11 nariadenia (EHS) č. 1191/69 v rámci koncesie, platba priznaná ako náhrada bola vyňatá z notifikačnej povinnosti podľa článku 17 ods. 2 uvedeného nariadenia. Spoločnosť CSTP pripustila, že tieto záväzky služby vo verejnom záujme neboli uvedené v dokumente o udelení koncesie, v ktorom o nich nebola žiadna zmienka, ale vyplývali čisto z interných aktov regiónu.

               (66)

               Podľa článku 17 ods. 2 nariadenia (EHS) č. 1191/69 je náhrada vyplatená v súlade s týmto nariadením vyňatá z predbežného informačného postupu stanoveného v článku 108 ods. 3 zmluvy, a teda sa na ňu nevzťahuje povinnosť predbežnej notifikácie.

               (67)

               Z rozsudku vo veci Combus však vyplýva, že pojem „náhrada za službu vo verejnom záujme“ v zmysle tohto ustanovenia (článok 17 ods. 2) sa musí vykladať veľmi reštriktívne (13). Vyňatie z notifikačnej povinnosti podľa článku 17 ods. 2 nariadenia (EHS) č. 1191/69 sa týka len náhrady za záväzky služby vo verejnom záujme, ktoré sa podniku jednostranne uložili podľa článku 2 uvedeného nariadenia, pričom táto náhrada je vypočítaná s použitím metódy opísanej v článkoch 10 až 13 uvedeného nariadenia (spoločný postup pri náhrade), a nie zmlúv o poskytovaní služieb vo verejnom záujme vymedzených v článku 14 uvedeného nariadenia. Náhrada vyplatená na základe zmluvy o poskytovaní služieb vo verejnom záujme vymedzenej v článku 14 nariadenia (EHS) č. 1191/69, ktorá predstavuje štátnu pomoc, sa musí vopred notifikovať Komisii. Ak sa tak nestane, táto náhrada sa bude považovať za neoprávnene poskytnutú pomoc v súlade s článkom 108 zmluvy.

               (68)

               Odpoveď na otázku, či boli talianske orgány na základe článku 17 ods. 2 nariadenia (EHS) č. 1191/69 skutočne oslobodené od povinnosti predbežnej notifikácie v tejto veci, teda závisí, po prvé, i) od toho, či región skutočne jednostranne uložil spoločnosti CSTP záväzok služby vo verejnom záujme, a, po druhé, ii) od toho, či náhrada vyplatená v súvislosti s týmto záväzkom je v súlade s požiadavkami nariadenia (EHS) č. 1191/69. Komisia postupne preskúma obe otázky.

         i)   Jednostranne uložený záväzok služby vo verejnom záujme

               (69)

               Komisia uvádza, že ani talianske orgány, ani spoločnosť CSTP neboli schopné poskytnúť Komisii akýkoľvek poverovací akt týkajúci sa posudzovaného obdobia. Spoločnosť CSTP Komisii poskytla iba zmluvy, ktoré sa vykonávali od roku 2003.

               (70)

               Talianske orgány tvrdia, že vzor koncesnej zmluvy, ktorý poskytli a ktorý sa týkal iného podniku, bol štandardnou zmluvou, ktorá sa v regióne používala počas posudzovaného obdobia. Vzor koncesnej zmluvy však bol platný iba od apríla 1972 do decembra 1973, čo je viac než 20 rokov pred posudzovaným obdobím a pred nadobudnutím účinnosti vnútroštátneho zákona č. 151/1981, ako bol prijatý regionálnym zákonom č. 16/1983, na základe ktorého bola spoločnosti CSTP najskôr priznaná náhrada. Hoci by sa zdalo, že poskytnutý vzor koncesnej zmluvy ustanovoval niektoré záväzky, ktoré by bolo možné klasifikovať ako záväzky služby vo verejnom záujme (napr. v bodoch 2, 9 a 10) vrátane povinnosti uplatňovať zľavy pre študentov, pracovníkov, učiteľov a súkromných aj verejných zamestnancov a povinnosti bezplatne dopravovať určité kategórie cestujúcich, Komisia nemá žiadne dôkazy o tom, že rovnaké záväzky sa počas posudzovaného obdobia skutočne vzťahovali na spoločnosť CSTP, a to z dôvodu neexistencie poverovacieho aktu. Naopak, vzhľadom na to, že poskytované služby boli služby pravidelnej dopravy, bolo nevyhnutné, aby sa v úpravách koncesie, na základe ktorých získala spoločnosť CSTP výlučné právo poskytovať tieto služby, vopred stanovili podmienky týkajúce sa služieb, ktoré sa majú poskytovať. Spoločnosť CSTP nepredložila dôkazy o tom, že tieto podmienky jednostranne uložil región, teda že ich nenavrhol samotný poskytovateľ výmenou za výlučné právo na poskytovanie služieb s tým, že následne ich schválil región. V každom prípade metodika, ktorú použil odborník menovaný súdom na výpočet údajnej nedostatočnej náhrady, sa nevzťahuje na uvedené záväzky.

               (71)

               Komisia takisto posudzovala, či záväzok služby vo verejnom záujme možno vyvodiť z regionálneho zákona č. 16/1983, na ktorý sa región aj spoločnosť CSTP odvolávali ako na právny základ pre poskytnutie náhrady pre spoločnosť v posudzovanom období [pozri odôvodnenia (23) a (40)]. V tejto súvislosti treba poznamenať, že v tomto regionálnom zákone sa stanovuje iba to, že subjekty a verejné alebo súkromné podniky, ktoré poskytujú služby miestnej verejnej dopravy na základe koncesií, môžu získať verejné príspevky. Okrem toho v článku 2 regionálneho zákona sa jasne stanovuje, že „každú možnú stratu alebo deficit, na ktoré sa nevzťahujú regionálne príspevky, ako sa uvádza vyššie [v článku 2], znášajú samotné podniky“.

               (72)

               Komisia ďalej poznamenáva, že v regionálnych aktoch, ktoré predložila spoločnosť CSTP (pozri odôvodnenie 40), sa uvádzali niektoré zmluvné záväzky medzi spoločnosťou CSTP a regiónom v posudzovanom období. Tieto akty však jasne neurčujú záväzky, ktoré by bolo možné klasifikovať ako záväzky služby vo verejnom záujme, napriek tomu, že poukazujú na ich možnú existenciu. Okrem toho existencia zmluvných záväzkov vylučuje tvrdenie, že záväzok služby vo verejnom záujme bol spoločnosti CSTP uložený jednostranne. V každom prípade metodika, ktorú použil odborník menovaný súdom na výpočet údajnej nedostatočnej náhrady, sa nevzťahuje na tieto záväzky.

               (73)

               Pokiaľ ide o možnú existenciu tarifného záväzku, napriek tomu, že odborník menovaný súdom vypočítal dodatočnú náhradu na základe článku 11 nariadenia (EHS) č. 1191/69, Komisia nemá žiadne dôkazy o tom, že takéto záväzky boli spoločnosti CSTP v skutočnosti uložené jednostranne. Podľa článku 2 ods. 5 nariadenia (EHS) č. 1191/69 sú tarifné záväzky obmedzené na „akýkoľvek záväzok, uložený dopravným podnikom, uplatňovať najmä pre určité kategórie pasažierov, pre určité kategórie tovaru alebo po určitých trasách, sadzby stanovené alebo schválené štátnym orgánom, ktoré sú v protiklade s obchodnými záujmami podniku a ktoré vyplývajú z uloženia zvláštnych tarifných ustanovení alebo z odmietnutia ich úpravy“. Na rozdiel od toho vymedzenie tarifných záväzkov „sa nevzťahuje na záväzky vyplývajúce zo všeobecných opatrení cenovej politiky, týkajúce sa hospodárstva ako celku alebo opatrení, ktoré sa urobili so zreteľom na organizáciu dopravného trhu alebo jeho časti“. Komisia uznáva, že v bode 27 vzoru koncesnej zmluvy z roku 1972/73 sa stanovujú uplatniteľné tarify pre prevádzkovateľov, na ktorých sa vzťahuje, ale pripomína, že jej nebola doručená žiadna podobná koncesná zmluva alebo poverovací akt, ktorý by sa týkal spoločnosti CSTP v posudzovanom období a na základe ktorého by sa dalo preukázať uloženie takýchto záväzkov spoločnosti CSTP. V každom prípade Komisia konštatuje, že podľa článku 2 regionálneho zákona č. 16/1983 ročná náhrada pre podniky, ktoré poskytujú služby verejnej dopravy, sa vypočítala ex ante ako rozdiel medzi príjmami získanými z uplatňovania minimálnych taríf a takzvanými „štandardnými nákladmi“ (pozri odôvodnenie 23). Komisia preto dospela k záveru, že regionálny zákon stanovoval minimálne tarify, čo tiež vylučuje existenciu všeobecného tarifného záväzku.

               (74)

               V každom prípade, nezdá sa, že by akýkoľvek záväzok služby vo verejnom záujme, ktorý by mohol byť pre spoločnosť CSTP záväzný, bol tejto spoločnosti uložený jednostranne. Komisia v tejto súvislosti poznamenáva, že spoločnosť CSTP z vlastnej iniciatívy žiadala o obnovenie koncesií v každom zo siedmich rokov počas posudzovaného obdobia. Okrem toho po rozsudku, ktorý vydal Consiglio di Stato v roku 2009, zástupcovia regiónu opakovane vyzývali spoločnosť CSTP, aby predložila akty alebo zmluvy, na základe ktorých jej boli uložené záväzky služby vo verejnom záujme, aby mohli vyhovieť rozsudku. Podľa zástupcov regiónu spoločnosť nikdy neodpovedala.

               (75)

               Tvrdenie spoločnosti CSTP, že prevádzkovatelia boli povinní prevádzkovať trasy v rámci záväzkov služby vo verejnom záujme, napriek tomu, že región opakovane znížil výšku štandardných nákladov, a že by museli čeliť právnym opatreniam z dôvodu prerušenia služby vo verejnom záujme, ak by skutočne ukončili svoje činnosti, nebolo podložené žiadnym dôkazom, preto sa v tomto prípade nemôže použiť na podporu zistenia jednostranne uložených záväzkov služby vo verejnom záujme.

         ii)   Súlad náhrady so spoločným postupom pri náhrade

               (76)

               Aj keby sa preukázalo, že záväzky služby vo verejnom záujme boli v tomto prípade spoločnosti CSTP uložené jednostranne, čomu tak nebolo, náhrada za tieto služby by aj tak musela byť v súlade so spoločným postupom pri náhrade (oddiel IV) nariadenia č. 1191/69, aby mohla byť vyňatá z predbežnej notifikácie podľa článku 17 ods. 2 uvedeného nariadenia. Komisia sa domnieva, že v tomto prípade tomu tak nie je.

               (77)

               Po prvé, Komisia poznamenáva, že dodatočná náhrada priznaná spoločnosti CSTP sa týka iba roka 1998. Spoločnosť CSTP pripustila, že v danom roku vykonávala okrem svojich údajných záväzkov služby vo verejnom záujme aj komerčné činnosti, konkrétne poskytovala služby prenájmu. Komisia v tejto súvislosti pripomína, že v nariadení (EHS) č. 1191/69 sa v článku 1 ods. 5 písm. a) od 1. júla 1992 vyžaduje, aby dopravné podniky, ktoré nevykonávajú len služby podliehajúce ustanoveniam o záväzkoch služby vo verejnom záujme, ale zaoberajú sa aj inými činnosťami, vykonávali služby vo verejnom záujme v rámci samostatných divízií, ktoré musia spĺňať tieto podmienky: i) prevádzkové účty zodpovedajúce každej z týchto činností sú oddelené a pomer aktív patriacich ku každej činnosti sa určí v súlade s platnými pravidlami účtovníctva a ii) výdavky sa vyrovnajú z prevádzkových príjmov a platieb od štátnych orgánov bez akejkoľvek možnosti presunu z druhej oblasti činnosti podniku alebo do nej.

               (78)

               Komisia ďalej poznamenáva, že podľa rozsudku Súdneho dvora vo veci Antrop, požiadavky stanovené v tomto postupe nie sú splnené, ak nie je možné na základe spoľahlivých údajov z príslušného účtovníctva stanoviť rozdiel medzi nákladmi pripísateľnými častiam činností podniku v oblasti, ktorá je predmetom koncesie, a príslušnými príjmami, a ak v dôsledku toho nie je možné vypočítať dodatočné náklady vyplývajúce z vykonávania záväzkov služby vo verejnom záujme týmto podnikom (14).

               (79)

               Spoločnosť CSTP neposkytla žiadne dôkazy o tom, že počas posudzovaného obdobia, a najmä v roku 1998, viedla riadne oddelené účtovníctvo pre svoje komerčné činnosti. Komisia sa okrem toho domnieva, že tvrdenie spoločnosti CSTP, že požadovaná lehota na uchovávanie kompletného účtovníctva a administratívnej dokumentácie týkajúcej sa posudzovaného obdobia už uplynula, nie je relevantné na ex post odôvodnenie dodatočnej sumy náhrady prostredníctvom indukčnej metódy. V každom prípade sa na základe takejto požiadavky vyplývajúcej z vnútroštátneho práva, pokiaľ sa preukáže, že existuje, nemôže spochybniť povinnosť, ktorá vyplýva z judikatúry Súdneho dvora alebo z nariadenia (EHS) č. 1191/69 a v prípade ktorej sa musí preukázať, že bola splnená, pred tým, ako sa prevádzkovateľovi dopravy môže vyplatiť náhrada za službu vo verejnom záujme.

               (80)

               Po druhé, Komisia poznamenáva, že v článku 13 nariadenia (EHS) č. 1191/69 sa vyžaduje, aby správne orgány vopred stanovili výšku náhrady. Výpočet dodatočnej náhrady na základe posúdenia ex post, ako to nariadil Consiglio di Stato, je v rozpore s týmto ustanovením, ako už bolo vysvetlené v odôvodneniach 54 a 55.

               (81)

               Na základe týchto zistení Komisia dospela k záveru, že dodatočná náhrada, na ktorú má spoločnosť CSTP podľaConsiglio di Stato oprávnený nárok, nebola v súlade so spoločným postupom pri náhrade stanoveným v oddiele IV nariadenia (EHS) č. 1191/69, a preto nebola vyňatá z povinnej predbežnej notifikácie podľa článku 17 ods. 2 uvedeného nariadenia.

         6.3.   ZLUČITEĽNOSŤ POMOCI

               (82)

               Keďže sa nepreukázalo, že opatrenie, ktoré je predmetom preskúmania, bolo vyňaté z povinnosti predbežnej notifikácie podľa článku 17 ods. 2 nariadenia (EHS) č. 1191/69, bude nutné preskúmať zlučiteľnosť týchto platieb s vnútorným trhom, pretože sa má za to, že predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 zmluvy, ako sa vysvetľuje v oddiele 6.1.

               (83)

               Článok 93 zmluvy obsahuje pravidlá zlučiteľnosti štátnej pomoci v oblasti koordinácie dopravy a záväzkov služby vo verejnom záujme v oblasti dopravy a predstavuje lex specialis vo vzťahu k článku 107 ods. 3, ako aj k článku 106 ods. 2, keďže obsahuje osobitné pravidlá na posúdenie zlučiteľnosti štátnej pomoci. Súdny dvor rozhodol, že v tomto článku sa „uznáva, že pomoc na dopravu je zlučiteľná s vnútorným trhom len v presne vymedzených prípadoch, ktoré neohrozujú všeobecné záujmy [Únie]“ (15).

               (84)

               Dňa 3. decembra 2009 nadobudlo účinnosť nariadenie (ES) č. 1370/2007, ktorým sa zrušili nariadenie (EHS) č. 1191/69 a nariadenie Rady (EHS) č. 1107/70 (16). Nariadenie (ES) č. 1370/2007 sa uplatňuje na náhradu za záväzky služby vo verejnom záujme týkajúce sa služieb verejnej osobnej železničnej a cestnej dopravy.

               (85)

               Komisia sa domnieva, že posúdenie zlučiteľnosti neoznámeného opatrenia by sa malo vykonať v súlade s nariadením (ES) č. 1370/2007, ktoré nadobudlo účinnosť 3. decembra 2009 a ktorým sa zrušilo nariadenie (EHS) č. 1191/69, pretože v čase prijatia tohto rozhodnutia bol účinný tento právny predpis (17). Ďalej poznamenáva, že dodatočná náhrada, ktorú spoločnosti CSTP priznal Consiglio di Stato, bola vyplatená 21. decembra 2012, takže nariadenie (ES) č. 1370/2007 bolo ku dňu, keď sa objavili účinky vyplatenej pomoci, účinné už viac ako tri roky (18).

               (86)

               V článku 9 ods. 1 nariadenia (ES) 1370/2007 sa uvádza, že: „Úhrada za poskytované služby vo verejnom záujme v osobnej doprave alebo za plnenie záväzkov v oblasti výšky tarify stanovenej prostredníctvom všeobecných pravidiel vyplatená v súlade s týmto nariadením je zlučiteľná s [vnútorným] trhom. Táto úhrada je oslobodená od povinnosti predbežného oznámenia stanovenej v článku [108 ods. 3] zmluvy“.

               (87)

               Z dôvodov uvedených ďalej sa Komisia domnieva, že oznámená náhrada nie je v súlade s nariadením (ES) č. 1370/2007, takže ju nemožno považovať za zlučiteľnú s vnútorným trhom podľa článku 9 ods. 1 uvedeného nariadenia.

               (88)

               Po prvé, podľa článku 3 nariadenia (ES) č. 1370/2007, ak sa príslušný orgán rozhodne udeliť vybranému poskytovateľovi výlučné právo a/alebo akúkoľvek úhradu ako protihodnotu za plnenie záväzkov vyplývajúcich zo služieb vo verejnom záujme, urobí tak v rámci zmluvy o službách vo verejnom záujme, pokiaľ cieľom záväzku služby vo verejnom záujme nie je stanovenie maximálnej výšky tarify a nie je uložený prostredníctvom opatrenia, ktoré sa bez diskriminácie vzťahuje na všetky služby vo verejnom záujme v osobnej doprave rovnakého typu v určitej geografickej oblasti (všeobecné pravidlá).

               (89)

               V tomto prípade sa Komisia domnieva, že nebol predložený žiadny dôkaz o tom, že existoval zmluvný vzťah medzi spoločnosťou CSTP a regiónom alebo že by boli zavedené všeobecné pravidlá, ktoré by stanovovali maximálnu výšku taríf pre všetkých cestujúcich alebo pre niektoré kategórie cestujúcich. Komisii bol doručený iba jeden vzor koncesnej zmluvy na rok 1972/73, na základe ktorého nie je možné získať spoľahlivé informácie o vzťahu medzi spoločnosťou CSTP a regiónom v posudzovanom období (1997 – 2002). Okrem toho Komisia poznamenáva, že v súlade s článkom 2 regionálneho zákona č. 16/1983 – na ktorý sa región aj spoločnosť CSTP odvolávajú ako na právny základ pre posudzované obdobie (pozri odôvodnenia (19) a (36)) – príjmy poskytovateľov verejnej dopravy vyplývali z uplatňovania minimálnych taríf stanovených regiónom. Neuvádza sa žiadny odkaz na maximálne tarify.

               (90)

               Komisia preto dospela k záveru, že článok 3 nariadenia (ES) č. 1370/2007 nebol splnený.

               (91)

               Po druhé, Komisia poznamenáva, že bez ohľadu na to, či spoločnosť CSTP uzatvorila zmluvu o poskytovaní služieb vo verejnom záujme alebo sa na ňu vzťahovali tarifné záväzky vyplývajúce zo všeobecných pravidiel, zdá sa, že neboli dodržané všetky ustanovenia článku 4 uvedeného nariadenia (ES) č. 1370/2007, v ktorom sa stanovuje povinný obsah zmlúv o poskytovaní služieb vo verejnom záujme a všeobecné pravidlá. V článku 4 ods. 1 písm. b) sa napríklad vyžaduje, aby sa parametre, na základe ktorých sa vypočítava náhrada, stanovili vopred objektívnym a transparentným spôsobom tak, aby nedošlo k nadmernej náhrade, kým v článku 4 ods. 1 písm. c) a článku 4 ods. 2 sa vymedzuje spôsob stanovenia nákladov a príjmov. Ako bolo vysvetlené v súvislosti s preskúmaním, ktoré Komisia uskutočnila v súvislosti s druhou podmienkou stanovenou v rozsudku Súdneho dvora vo veci Altmark v oddiele 6.1, parametre, na základe ktorých druhý odborník vypočítal údajnú nedostatočnú náhradu, neboli stanovené vopred, a preto nebol dodržaný súlad s článkom 4 nariadenia (ES) č. 1370/2007.

               (92)

               Po tretie, v článku 6 ods. 1 sa stanovuje, že v prípade priamo zadaných zmlúv o službách vo verejnom záujme musí byť náhrada v súlade s ustanoveniami nariadenia (ES) č. 1370/2007 a s ustanoveniami uvedenými v prílohe, čím sa zaistí, aby náhrada nesiahala nad rámec toho, čo je nevyhnutné na plnenie záväzku služby vo verejnom záujme. V prílohe k nariadeniu (ES) č. 1370/2007 sa stanovuje, že náhrada nesmie prekročiť sumu zodpovedajúcu sume, ktorá pozostáva z týchto faktorov: náklady vzniknuté v súvislosti so záväzkom služby vo verejnom záujme mínus príjmy z cestovných lístkov, mínus akékoľvek pozitívne finančné výsledky získané v rámci siete prevádzkovanej podľa záväzku služby vo verejnom záujme, plus primeraný zisk. V prílohe sa ďalej požaduje, aby sa výpočet nákladov a príjmov uskutočnil v súlade s platnými účtovnými a daňovými pravidlami. Okrem toho by z dôvodov transparentnosti účty mali byť oddelené (bod 5 prílohy k nariadeniu (ES) č. 1370/2007).

               (93)

               Ako sa uvádza v odôvodnení 82, spoločnosť CSTP neuplatňovala riadne oddelenie účtov za rok 1998, rok, za ktorý jej bola udelená náhrada na základe rozsudku Consiglio di Stato. Preto nemožno preukázať, že dodatočná náhrada, ktorú taliansky štát vyplatil 21. decembra 2012, nepresiahla sumu zodpovedajúcu čistému finančnému vplyvu, ktorý zodpovedá súčtu vplyvov, pozitívnych alebo negatívnych, z plnenia záväzkov služby vo verejnom záujme na náklady a príjmy poskytovateľa služby vo verejnom záujme (bod 2 prílohy k nariadeniu (ES) č. 1370/2007).

               (94)

               Okrem toho, pokiaľ ide o posudzované obdobie, vzhľadom na to, že parametre náhrady neboli stanovené vopred, akékoľvek stanovenie nákladov sa musí nevyhnutne vykonať ex post na základe arbitrárnych predpokladov, čo sa v tomto prípade uskutočnilo pomocou indukčnej metódy.

               (95)

               Komisia sa preto domnieva, že dodatočná náhrada poskytnutá na základe rozsudku Consiglio di Stato nebola vyplatená v súlade s nariadením (ES) č. 1370/2007, a preto nie je zlučiteľná s vnútorným trhom.

         6.4.   NÁHRADA PRIZNANÁ SÚDOM CONSIGLIO DI STATO NEPREDSTAVUJE NÁHRADU ŠKÔD

               (96)

               V rozhodnutí o začatí konania Komisia vyzvala všetky zainteresované strany, aby predložili svoje pripomienky k tomu, či sa rozsudok Consiglio di Stato týka priznania náhrady škôd za údajné porušenie práva, a nie priznania náhrady za službu vo verejnom záujme na základe uplatniteľných nariadení Rady. Talianske orgány ani spoločnosť CSTP sa vo svojich pripomienkach k tejto otázke nevyjadrili.

               (97)

               Komisia v tejto súvislosti poznamenáva, že za určitých okolností náhrada škôd z dôvodu nesprávneho konania alebo iného konania vnútroštátnych orgánov (19) neposkytuje výhodu, a preto sa nemá považovať za štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 zmluvy (20). Cieľ náhrady za utrpenú škodu je iný ako cieľ štátnej pomoci, keďže spočíva v úsilí navrátiť poškodenú stranu do situácie, v ktorej sa nachádzala pred poškodením, ako keby k poškodeniu nedošlo (uvedenie do predchádzajúceho stavu). Komisia v tejto súvislosti ďalej poznamenáva, že aby náhrada škôd mohla spadať mimo rozsahu pôsobnosti pravidiel štátnej pomoci, musí byť založená na všeobecnom pravidle náhrady (21). Komisia napokon pripomína, že Súdny dvor v rozsudku vo veci Lucchini rozhodol, že vnútroštátny súd nemohol uplatniť vnútroštátne právne predpisy, ak by uplatnenie týchto predpisov malo nepriaznivý vplyv na „uplatňovanie práva Spoločenstva v rozsahu, v akom by znemožnilo vrátenie štátnej pomoci, ktorá bola poskytnutá v rozpore s právom Spoločenstva“ (22). Zásada, na ktorej je založené toto vyhlásenie, spočíva v tom, že pravidlo vnútroštátneho práva sa nemôže uplatniť, ak by jeho uplatnenie narušilo riadne uplatňovanie práva Únie (23).

               (98)

               Pokiaľ ide o dodatočnú náhradu priznanú spoločnosti CSTP súdom Consiglio di Stato, Komisia uvádza, že zatiaľ čo nebol uvedený žiadny odkaz na nariadenie (EHS) č. 1191/69 vo výroku rozsudku Consiglio di Stato, rozsudok sa odvoláva na právo spoločnosti CSTP na získanie súm vo forme náhrady podľa článkov 6, 10 a 11 nariadenia (EHS) č. 1191/69, pričom túto náhradu musí stanoviť správny orgán na základe spoľahlivých údajov. To by naznačovalo, že podľa Consiglio di Stato právo spoločnosti CSTP na dodatočnú náhradu nevyplýva zo všeobecného pravidla náhrady škôd z dôvodu nesprávneho konania alebo iného konania vnútroštátnych orgánov, ale z práv, ktoré údajne vyplývajú z nariadenia (EHS) č. 1191/69.

               (99)

               Komisia sa v každom prípade domnieva, že priznanie náhrady škôd v prospech spoločnosti CSTP za údajné nezákonné jednostranné uloženie záväzkov služby vo verejnom záujme talianskymi orgánmi, ktorá sa vypočítala na základe spoločného postupu pri náhrade stanoveného v nariadení (EHS) č. 1191/69, by bolo v rozpore s článkami 107 a 108 zmluvy. Je to preto, lebo priznanie tejto náhrady by pre spoločnosť CSTP malo rovnaký výsledok ako priznanie náhrady za službu vo verejnom záujme za posudzované obdobie, a to napriek tomu, že špecifikácie koncesie, ktorými sa riadia predmetné služby, neboli vyňaté z predbežnej notifikácie ani nespĺňali podstatné požiadavky nariadenia (EHS) č. 1191/69 alebo nariadenia (ES) č. 1370/2007, ako sa už preukázalo. Priznanie tejto náhrady by teda v podstate umožnilo obísť pravidlá štátnej pomoci a podmienky stanovené zákonodarcom Únie, na základe ktorých príslušné orgány, ktoré ukladajú alebo zadávajú záväzky služby vo verejnom záujme, nahrádzajú poskytovateľom služby vo verejnom záujme náklady, ktoré im vznikli pri plnení záväzkov služby vo verejnom záujme. Skutočne, priznanie náhrady škôd, ktorá sa rovná súčtu súm pomoci, ktoré sa mali priznať, by vytvorilo nepriamu štátnu pomoc, ktorá by sa považovala za protiprávnu a nezlučiteľnú s vnútorným trhom (24). V súlade s týmito odôvodneniami Všeobecný súd usúdil, že doložky o odškodnení za vymáhanie štátnej pomoci sa považujú za štátnu pomoc (25).

               (100)

               V každom prípade, vo vzore koncesnej zmluvy z roku 1972, na základe ktorej spoločnosť CSTP údajne poskytovala predmetné dopravné služby, sa nestanovovalo vyplatenie žiadnej finančnej náhrady. Spoločnosť CSTP súhlasila s poskytovaním služieb za podmienok stanovených v koncesii na vlastné riziko. Tento záver potvrdzuje aj článok 2 regionálneho zákona č. 16/1983, v ktorom sa stanovovalo, že každú stratu alebo deficit, na ktoré sa nevzťahujú verejné príspevky, znášajú poskytovatelia služieb.

               (101)

               Komisia preto nepovažuje rozsudok Consiglio di Stato za priznanie náhrady škody, ktorú utrpela spoločnosť CSTP v dôsledku nesprávneho konania alebo iného konania vnútroštátnych orgánov, ale za poskytnutie neoprávnenej a nezlučiteľnej štátnej pomoci, ktoré je zakázané podľa článku 107 ods. 1 zmluvy.

               (102)

               Vzhľadom na uvedené skutočnosti Komisia dospela k záveru, že neoznámené opatrenie predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 zmluvy, ktorá nie je zlučiteľná s vnútorným trhom.

         7.   VYMÁHANIE POMOCI

               (103)

               V súlade so zmluvou a s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora má Komisia právomoc rozhodnúť, že príslušný štát musí zrušiť alebo upraviť pomoc (26), keď zistí, že je nezlučiteľná s vnútorným trhom. Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora účelom povinnosti štátu zrušiť pomoc, ktorú Komisia považuje za nezlučiteľnú s vnútorným trhom, je nastoliť predchádzajúcu situáciu (27). Súdny dvor Európskej únie v tejto súvislosti stanovil, že tento cieľ sa dosiahne, keď príjemca splatí sumy, ktoré mu boli poskytnuté prostredníctvom neoprávnenej pomoci, a tak stráca výhodu, ktorú mal v porovnaní so svojimi konkurentmi na trhu, a nastolí sa situácia pred vyplatením pomoci (28).

               (104)

               V súlade s uvedenou judikatúrou sa v článku 14 nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 (29) stanovuje, že „kde sa prijímajú záporné rozhodnutia v prípadoch protiprávnej pomoci, Komisia rozhodne, že daný členský štát podnikne všetky potrebné opatrenia, aby vymohol pomoc od príjemcu“.

               (105)

               Taliansko preto musí vymôcť štátnu pomoc určenú v tomto rozhodnutí, pokiaľ už bola spoločnosti CSTP vyplatená. Taliansko musí k tejto sume pomoci pripočítať úroky z vymáhanej sumy, ktoré sa počítajú podľa kapitoly V nariadenia Komisie (ES) č. 794/2004 (30) odo dňa, keď bola spoločnosti CSTP poskytnutá neoprávnená pomoc (t. j. od 21. decembra 2012) do dátumu jej vymoženia (31).

               (106)

               Vzhľadom na uvedené skutočnosti Komisia,

         PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:
   Článok 1
   Štátna pomoc vo výške 4 9 51  838 EUR, ktorú Talianska republika poskytla neoprávnene, v rozpore s článkom 108 ods. 3 Zmluvy o fungovaní Európskej únie, spoločnosti CSTP, nie je zlučiteľná s vnútorným trhom.
   Článok 2
   1.   Talianska republika vymôže pomoc uvedenú v článku 1 od príjemcu pomoci.
   2.   Sumy, ktoré sa majú vymôcť, budú úročené od 21. decembra 2012 až do dňa ich vymoženia v plnej výške.
   3.   Úrok sa vypočíta na zostavenom základe v súlade s kapitolou V nariadenia (ES) č. 794/2004 a v súlade s nariadením Komisie (ES) č. 271/2008 (32), ktorým sa mení nariadenie (ES) č. 794/2004.
   4.   Talianska republika zruší všetky nevyplatené platby pomoci uvedenej v článku 1 s účinnosťou od dátumu prijatia tohto rozhodnutia.
   Článok 3
   1.   Vymoženie pomoci uvedenej v článku 1 musí byť bezodkladné a účinné.
   2.   Talianska republika zabezpečí vykonanie tohto rozhodnutia do štyroch mesiacov od dátumu jeho oznámenia.
   Článok 4
   1.   Taliansko do dvoch mesiacov od oznámenia tohto rozhodnutia predloží Komisii tieto informácie:

               a)

               celkovú výšku pomoci (istinu a úrok), ktorá sa má od príjemcu vymôcť;

               b)

               podrobný opis prijatých a plánovaných opatrení s cieľom splniť toto rozhodnutie;

               c)

               dokumenty potvrdzujúce, že sa príjemcovi nariadilo vrátenie pomoci.

         2.   Talianska republika bude nepretržite informovať Komisiu o postupe realizácie vnútroštátnych opatrení prijatých na vykonávanie tohto rozhodnutia dovtedy, kým nebude pomoc uvedená v článku 1 v plnej miere vymožená. Na požiadanie Komisie poskytne informácie o opatreniach, ktoré sa už prijali a ktoré sa plánujú prijať na dosiahnutie súladu s týmto rozhodnutím. Predloží aj podrobné informácie týkajúce sa súm pomoci a úrokov z vymáhanej sumy, ktoré sa už od príjemcu vymohli.
   Článok 5
   Toto rozhodnutie je určené Talianskej republike.

      V Bruseli 19. januára 2015

            Za Komisiu

         Margrethe VESTAGER

            členka Komisie

      (1)  Rozhodnutie Komisie z 20. februára 2014 o štátnej pomoci SA.358423 (2012/NN) – Taliansko – Náhrada za záväzok služby vo verejnom záujme pre CSTP (Ú. v. EÚ C 156, 23.5.2014, s. 39).

      (2)  Komisia pripomína, že podľa článku 15 nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 108 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (Ú. v. ES L 83, 27.3.1999, s. 1) právomoci Komisie vymáhať pomoc budú predmetom vymedzeného obdobia desiatich rokov, ktoré sa začína dňom, keď sa neoprávnená pomoc udelila príjemcovi buď ako individuálna pomoc, alebo ako pomoc podľa schémy pre pomoc. Akýkoľvek úkon Komisie alebo členského štátu konajúceho na žiadosť Komisie v súvislosti s neoprávnenou pomocou prerušuje vymedzené obdobie.

      (3)  Nariadenie Rady (EHS) č. 1191/69 z 26. júna 1969 o postupe členských štátov, ktorý sa týka záväzkov obsiahnutých v koncepcii služieb vo verejnom záujme v oblasti železničnej, cestnej a vnútrozemskej vodnej dopravy (Ú. v. ES L 156, 28.6.1969, s. 1).

      (4)  V článku 4 ods. 1 nariadenia (EHS) č. 1191/69 sa uvádza: „V prípade, ak dopravným podnikom zo záväzku služby vo verejnom záujme vyplývajú hospodárske nevýhody, požiadajú príslušné orgány členských štátov o zrušenie celého alebo časti tohto záväzku“. Článok 6 ods. 3 znie: „Príslušné orgány členských štátov rozhodnú do jedného roka odo dňa podania žiadosti v prípade záväzku prevádzkovať alebo dopravovať a do šiestich mesiacov, pokiaľ ide o tarifné záväzky. Nárok na náhradu vzniká dňom vydania rozhodnutia príslušným orgánom...“.

      (5)  Legge Regionale 25 gennaio 1983, n. 16 Interventi regionali in materia di servizi di trasporto pubblico locale per viaggiatori (regionálne opatrenia pre služby miestnej osobnej dopravy), ktorý je dostupný na: http://jtest.ittig.cnr.it:8080/cocoon/regioneCampania/xhtml?css=4&doc=/db/nir/RegioneCampania/1983/urn_nir_regione.campania_legge_1983-01-25n16&datafine=19830205

      (6)  V článku 10 nariadenia (EHS) č. 1191/69 sa stanovuje, že výška náhrady súvisiacej so záväzkom poskytovať dopravné služby sa má určiť ako rozdiel medzi znížením príjmov a znížením nákladov vyplývajúcim zo zrušenia príslušného záväzku počas posudzovaného obdobia.

      (7)  Vec C-280/00, Altmark Trans a Regierungspräsidium Magdeburg, [2003] EU.C.2003.415.

      (8)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 z 23. októbra 2007 o službách vo verejnom záujme v železničnej a cestnej osobnej doprave, ktorým sa zrušujú nariadenia Rady (EHS) č. 1191/69 a (EHS) č. 1107/70 (Ú. v. EÚ L 315, 3.12.2007, s. 1).

      (9)  Modelli E, konkrétne dokumenty vychádzajúce z účtov spoločnosti, ktoré obsahujú informácie potrebné na každoročný výpočet verejného príspevku.

      (10)  Vec C-527/12, Komisia/Nemecko, EU:C:2014:2193, bod 56 a citovaná judikatúra. Pozri takisto vec C- 119/05, Lucchini, EU:C:2007:434, bod 59, ako sa opisuje v ďalej uvedenom odôvodnení (94).

      (11)  Vec C-280/00, Altmark Trans/Regierungspräsidium Magdeburg, Zb. 2003, EU:C:2003:415, body 87 a 88.

      (12)  Vec C-172/03, Heiser, EU:C:2005:130, bod 55.

      (13)  Vec T-157/01, Danske Busvognmænd, Zb. 2004, EU:2004:76, body 77, 78 a 79.

      (14)  Vec C-504/07 Associação Nacional de Transportadores Rodoviários de Pesados de Passageiros (Antrop) a ostatní/Conselho de Ministros, Companhia Carris de Ferro de Lisboa SA (Carris) a Sociedade de Transportes Colectivos do Porto SA (STCP), Zb. 2009, EU:C:2009:290.

      (15)  Vec 156/77 Komisia/Belgicko, Zb. 1978, s. 1881, bod 10.

      (16)  Nariadenie Rady (EHS) č. 1107/70 zo 4. júna 1970 o poskytnutí pomoci pre železničnú, cestnú a vnútrozemskú vodnú dopravu (Ú. v. ES L 130, 15.6.1970, s. 1).

      (17)  Komisia sa v tejto súvislosti odvoláva na tvrdenia uvedené v odôvodneniach 307 až 313 svojho rozhodnutia 2011/3/EÚ z 24. februára 2010 o zmluvách o dopravných službách vo verejnom záujme medzi dánskym ministerstvom dopravy a podnikom Danske Statsbaner [vec C 41/08 (ex NN 35/08)] (Ú. v. EÚ L 7, 11.1.2011, s. 1). Všeobecný súd toto rozhodnutie zrušil v rámci veci T-92/11, Jørgen Andersen/Európska Komisia, Zb. 2013, zatiaľ neuverejnené; odvolanie proti tomuto rozsudku je v súčasnosti predmetom konania pred Súdnym dvorom vo veci C-303/13 P. Výsledok tohto odvolania nie je pre výsledok tohto prípadu relevantný, pretože Všeobecný súd v napadnutom rozsudku potvrdil, že pokiaľ ide o stanovenie súboru pravidiel, ktoré sa majú uplatniť, rozhodujúci je dátum, ku ktorému sa objavili účinky vyplatenej pomoci. V tomto prípade bola pomoc vyplatená 21. decembra 2012, takže by sa mali uplatňovať pravidlá, zásady a kritériá posudzovania zlučiteľnosti štátnej pomoci, ktoré sú platné ku dňu, keď Komisia prijíma svoje rozhodnutie (pozri bod 39 daného rozsudku).

      (18)  Vec C-334/0 P Komisia/Freistaat Sachsen, Zb. 2008, s. I-9465, body 50 až 53. Vec T-3/09, Taliansko/Komisia, Zb. 2011, s. II-95, bod 60.

      (19)  Napríklad úmyselné porušenie práva alebo bezdôvodné obohatenie.

      (20)  Spojené veci 106 až 120/87, Asteris AE a ostatní/Grécko a EHS, EU:C:1988:457.

      (21)  Pozri rozhodnutie Komisie z 16. júna 2004 o holandskej pomoci v prospech Akzo Nobel s cieľom minimalizovať prepravu chlóru (vec N 304/2003), súhrnné oznámenie v Ú. v. EÚ C 81, 2.4.2005, s. 4. Pozri takisto rozhodnutie Komisie z 20. decembra 2006 o holandskej pomoci na premiestnenie spoločnosti na demontáž áut Steenbergen (vec N 575/2005), súhrnné oznámenie v Ú. v. EÚ C 80, 13.4.2007, s. 1.

      (22)  Vec C-119/05, Lucchini, EU:C:2007:434, bod 59.

      (23)  Tamtiež, bod 61.

      (24)  Stanovisko z 28. apríla 2005 v spojených veciach C-346/03 a C-529/03, Atzori, EU:C:2005:256, bod 198.

      (25)  Vec T-384/08, Elliniki Nafpigokataskevastiki AE Chartofylakeiou/Komisia, EU:T:2011:650, a vec T-565/08, Corsica Ferries/Komisia, EU:T:2012:415, body 23, 114 a 120 až 131. Pozri takisto, analogicky, vec C-111/10, Komisia/Rada, EU:C:2013:785, bod 44.

      (26)  Vec C-70/72, Komisia/Nemecko, Zb. 1973, s. 813, bod 13.

      (27)  Spojené veci C-278/92, C-279/92 a C-280/92, Španielsko/Komisia, Zb. 1994, s. I-04103, bod 75.

      (28)  Vec C-75/97, Belgicko/Komisia, Zb. 1999, s. I-3671, body 64 a 65.

      (29)  Nariadenie Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúce podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 108 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (Ú. v. ES L 83, 27.3.1999, s. 1).

      (30)  Nariadenie Komisie (ES) č. 794/2004 z 21. apríla 2004, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (ES) č. 659/1999, ustanovujúce podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 93 Zmluvy o ES (Ú. v. EÚ L 140, 30.4.2004, s. 1).

      (31)  Pozri článok 14 ods. 2 nariadenia (ES) č. 659/99.

      (32)  Nariadenie Komisie (ES) č. 271/2008 z 30. januára 2008, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (ES) č. 794/2004, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (ES) č. 659/1999 ustanovujúce podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 93 Zmluvy o ES (Ú. v. EÚ L 82, 25.3.2008, s. 1).


title: 2011/375/EÚ: Rozhodnutie Rady z  20. júna 2011 , ktorým sa vymenúvajú dvaja talianski členovia a dvaja talianski náhradníci Výboru regiónov

text:
               28.6.2011

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               L 168/10

         ROZHODNUTIE RADY
   z 20. júna 2011,
   ktorým sa vymenúvajú dvaja talianski členovia a dvaja talianski náhradníci Výboru regiónov
   (2011/375/EÚ)
   RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,
   so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 305,
   so zreteľom na návrh talianskej vlády,
   keďže:

               (1)

               Rada 22. decembra 2009 a 18. januára 2010 prijala rozhodnutia 2009/1014/EÚ (1) a 2010/29/EÚ (2), ktorými sa vymenúvajú členovia a náhradníci Výboru regiónov na obdobie od 26. januára 2010 do 25. januára 2015.

               (2)

               V dôsledku skončenia funkčného obdobia pánov Sergia CHIAMPARINA a Savina Antonia SANTARELLU sa uvoľnili dve miesta členov Výboru regiónov. V dôsledku skončenia funkčného obdobia pánov Luigiho MONTANARA a Giuseppeho VARACALLIHO sa uvoľnili dve miesta náhradníkov Výboru regiónov,

         PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:
   Článok 1
   Na zvyšný čas funkčného obdobia, ktoré trvá do 25. januára 2015, sa do Výboru regiónov vymenúvajú:

               a)

               za členov:

                           —

                           pán Alessandro COSIMI, Sindaco del Comune di Livorno,

                           —

                           pán Roberto RUOCCO, Vicesindaco del Comune di Cerignola (FG),

                     a

               b)

               za náhradníkov:

                           —

                           pani Laura ARDITOVÁ, Consigliere comunale di Arese (MI),

                           —

                           pán Giuseppe VARACALLI, Sindaco del Comune di Gerace (RC) (zmena mandátu).

         Článok 2
   Toto rozhodnutie nadobúda účinnosť dňom jeho prijatia.

      V Luxemburgu 20. júna 2011

            Za Radu

            predseda

         MATOLCSY Gy.

      (1)  Ú. v. EÚ L 348, 29.12.2009, s. 22.

      (2)  Ú. v. EÚ L 12, 19.1.2010, s. 11.


title: 2004/689/: Rozhodnutie Rady zo 4. októbra 2004, ktorým sa zriaďuje Výbor pre sociálnu ochranu a zrušuje rozhodnutie 2000/436/ES

text:
               13.10.2004

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               L 314/8

      ROZHODNUTIE RADY

   zo 4. októbra 2004,
   ktorým sa zriaďuje Výbor pre sociálnu ochranu a zrušuje rozhodnutie 2000/436/ES
   (2004/689/ES)
   RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,
   so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva, najmä na jej článok 144,
   so zreteľom na návrh Komisie,
   so zreteľom na stanovisko Európskeho parlamentu (1),
   keďže:

               (1)

               Vo svojom oznámení Dohodnutá stratégia modernizácie sociálnej ochrany zo 14. júla 1999 navrhla Komisia posilnenie spolupráce v oblasti sociálnej ochrany okrem iného vytvorením skupiny úradníkov na vysokej úrovni.

               (2)

               Vo svojej rezolúcii zo 16. februára 2000 privítal Európsky parlament oznámenie Komisie a vytvorenie takejto skupiny.

               (3)

               Vo svojich záveroch zo 17. decembra 1999 o posilnení spolupráce pri modernizácii a zlepšovaní sociálnej ochrany (2) podporila Rada návrh Komisie vytvoriť mechanizmus pre posilnenú spoluprácu, pripravenú skupinou úradníkov na vysokej úrovni pri realizovaní tejto činnosti. Rada zdôraznila, že tento druh spolupráce by mal zahŕňať všetky formy sociálnej ochrany a tam, kde je to potrebné, mal by pomôcť členským štátom zlepšiť a posilniť ich systémy sociálnej ochrany v súlade s ich národnými prioritami. Tiež pripomenula právomoc členských štátov organizovať a financovať sociálnu ochranu a schválila štyri všeobecné ciele v rámci celkovej výzvy modernizácie systémov sociálnej ochrany tak, ako ich určila Komisia: najmä mať platenú prácu a zabezpečený stály príjem, mať zaručené dôchodky a udržateľné dôchodkové systémy, podporovať sociálne začlenenie a zabezpečiť vysokokvalitnú a udržateľnú zdravotnú starostlivosť; tiež podčiarkla, že rovnosť medzi ženami a mužmi sa musí stať súčasťou všetkých aktivít zameraných na tieto štyri ciele. Na záver Rada uznala, že aspekty súvisiace s financovaním sú spoločné pre všetky štyri ciele.

               (4)

               Závery zo zasadnutia Európskej rady v Lisabone 23. a 24. marca 2000 uznali dôležitosť sociálnej ochrany v ďalšom vývoji a modernizácii aktívneho a dynamického štátu blahobytu v Európe a vyzývajú Radu posilniť spoluprácu medzi členskými štátmi výmenou skúseností a najlepšej praxe pomocou zdokonalených informačných sietí.

               (5)

               Na zasadnutí v Nice a na svojich nasledujúcich zasadnutiach Európska rada pravidelne schvaľovala prácu vykonanú Výborom pre sociálnu ochranu pri podpore výmeny politík Spoločenstva v sociálnej ochrane.

               (6)

               Výbor pre sociálnu ochranu, ktorý bol zriadený rozhodnutím Rady 2000/436/ES z 29. júna 2000 (3), jasne preukázal svoju užitočnosť ako poradný orgán pre Radu a Komisiu a aktívne prispieval k rozvoju otvorených metód koordinácie, tak ako boli zavedené na zasadnutí Európskej rady v Lisabone.

               (7)

               Po nadobudnutí platnosti Zmluvy z Nice 1. februára 2003 by mal Výbor pre sociálnu ochranu s dodatočnými úlohami nahradiť výbor s rovnakým názvom na účel toho, aby práca, ktorú začal predošlý výbor, pokračovala. Z tohto dôvodu by malo byť zrušené rozhodnutie 2000/436/ES odo dňa, keď nový Výbor pre sociálnu ochranu prevezme svoje funkcie,

         ROZHODLA TAKTO:
   Článok 1
   1.   Týmto sa zriaďuje Výbor pre sociálnu ochranu (ďalej len „výbor“) s poradným štatútom na podporu spolupráce medzi členskými štátmi a Komisiou v oblasti politiky sociálnej ochrany v úplnom súlade so zmluvou a s náležitým zreteľom na právomoci orgánov a inštitúcií Spoločenstva.
   2.   Výbor má tieto úlohy:

               a)

               monitorovať sociálnu situáciu a rozvoj politík sociálnej ochrany v členských štátoch a Spoločenstve;

               b)

               podporovať výmeny informácií, skúseností a dobrej praxe medzi členskými štátmi a Komisiou;

               c)

               pripravovať na žiadosť Rady alebo Komisie, alebo z vlastného podnetu správy, formulovať stanoviská alebo vykonávať inú prácu v rámci svojej pôsobnosti bez toho, aby bol dotknutý článok 207 zmluvy.

         3.   Ak je to vhodné, výbor pracuje v spolupráci s ostatnými príslušnými orgánmi a výbormi, ktoré sa zaoberajú otázkami sociálnej a hospodárskej politiky, ako napríklad Výborom pre zamestnanosť a Výborom pre hospodársku politiku.
   4.   Pri plnení svojho mandátu nadviaže výbor vhodné kontakty so sociálnymi partnermi a sociálnymi mimovládnymi organizáciami, pričom zohľadní ich príslušné úlohy a zodpovednosť v oblasti sociálnej ochrany. Európsky parlament bude tiež informovaný o činnostiach výboru.
   Článok 2
   1.   Výbor sa skladá z dvoch zástupcov, ktorých menuje každý členský štát, a dvoch zástupcov Komisie. Týmto zástupcom môžu pomáhať dvaja náhradní členovia.
   Členské štáty a Komisia využijú maximálne úsilie na dosiahnutie rovnováhy medzi zastúpením pohlaví vo svojich delegáciách.
   2.   Výbor môže osloviť externých odborníkov, ak to vyžaduje jeho program.
   3.   Výbor nadviaže kontakty so zástupcami kandidátskych krajín.
   Článok 3
   1.   Výbor si volí zo zástupcov členských štátov svojho predsedu na dva roky, toto obdobie sa neobnovuje.
   Predsedovi pomáhajú štyria podpredsedovia, z ktorých dvoch volí výbor spomedzi svojich členov na obdobie dvoch rokov. Tretí je zástupca členského štátu, ktorý predsedá Rade, a štvrtý je zástupca z členského štátu, ktorý bude predsedať Rade v nasledujúcom období.
   2.   Zasadnutia výboru zvoláva predseda na základe svojho podnetu alebo na požiadanie najmenej polovice členov výboru.
   3.   Výbor si ustanoví svoj rokovací poriadok. Výdavky sa uhradia v súlade s platnými správnymi predpismi.
   4.   Komisia analyticky a organizačne podporuje výbor. Určí jedného zo svojich zamestnancov za tajomníka, ktorý bude konať podľa pokynov výboru, keď bude pomáhať výboru pri vykonávaní jeho úloh.
   Komisia je v kontakte s generálnym sekretariátom Rady, pokiaľ ide o konanie zasadnutí.
   Článok 4
   Výbor môže poveriť štúdiom osobitných otázok svojich náhradných členov alebo môže na tento účel ustanoviť pracovné skupiny. V takýchto prípadoch predsedanie prevezme člen alebo náhradný člen výboru, alebo úradník Komisie, ktorého menoval výbor.
   Pracovné skupiny môžu požiadať o pomoc expertov.
   Článok 5
   Rozhodnutie 2000/436/ES sa zrušuje odo dňa prvého zasadnutia výboru. Prvé zasadnutie výboru sa uskutoční najneskôr štyri mesiace po dni prijatia tohto rozhodnutia.

      V Luxemburgu 4. októbra 2004

            Za Radu

            predseda

         A. J. DE GEUS

      (1)  Stanovisko doručené 10. februára 2004 (zatiaľ nebolo uverejnené v úradnom vestníku).

      (2)  Ú. v. ES C 8, 12.1.2000, s. 7.

      (3)  Ú. v. ES L 172, 12.7.2000, s. 26.