title: Rozhodnutie Komisie (EÚ) 2016/2327 z 5. júla 2016 o štátnej pomoci SA. 19864 – 2014/C (ex 2009/NN54) poskytnutej Belgickom – Financovanie verejných nemocníc siete IRIS v regióne Brusel – hlavné mesto [oznámené pod číslom C(2016) 4051] (Text s významom pre EHP )

text:
                  22.12.2016

                  SK

                  Úradný vestník Európskej únie

                  L 351/68

            ROZHODNUTIE KOMISIE (EÚ) 2016/2327
      z 5. júla 2016
      o štátnej pomoci SA. 19864 – 2014/C (ex 2009/NN54) poskytnutej Belgickom – Financovanie verejných nemocníc siete IRIS v regióne Brusel – hlavné mesto

            [oznámené pod číslom C(2016) 4051]

      (Iba francúzske a holandské znenie je autentické)
      (Text s významom pre EHP)
      EURÓPSKA KOMISIA,
      so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 108 ods. 2 prvý pododsek (1),
      so zreteľom na Dohodu o Európskom hospodárskom priestore, a najmä na jej článok 62 ods. 1 písm. a),
      po vyzvaní zainteresovaných strán, aby predložili svoje pripomienky v súlade s uvedenými článkami (2), a so zreteľom na ich pripomienky,
      keďže:
      1.   POSTUP

                  (1)

                  Listami zo 7. septembra 2005 a 17. októbra 2005, ktoré boli zaevidované 12. septembra 2005 a 19. októbra 2005 v uvedenom poradí, Komisia dostala sťažnosť proti belgickému štátu v súvislosti s údajným udeľovaním protiprávnej pomoci nezlučiteľnej s vnútorným trhom v prospech piatich verejných nemocníc (3) (ďalej len „nemocnice IRIS“) (4) siete IRIS (5) (ďalej len „IRIS“) regiónu Brusel – hlavné mesto, a to od roku 1995. Sťažnosť podali dve združenia [t. j. Coordination bruxelloise d'institutions sociales et de santé (Bruselské združenie pre koordináciu sociálnych a zdravotných zariadení, CBI) a Association bruxelloise des institutions de soins privées (Bruselské združenie inštitúcií súkromnej starostlivosti, ABISP)] zastupujúce nemocnice pod správou právnických osôb podľa súkromného práva (ďalej len „súkromné nemocnice“) a podali ju, ut singuli, aj viaceré nemocnice, ktoré sú členmi týchto združení (6).

                  (2)

                  Sťažnosť sa zameriavala na tieto skupiny tvrdení: i) chýbajúce alebo nejasné vymedzenie a poverenie týkajúce sa osobitných úloh vo verejnom záujme, za ktorých plnenie sú zodpovedné výlučne nemocnice IRIS, nie však bruselské súkromné nemocnice; ii) náhrada strát nemocníc IRIS zo strany verejných orgánov; iii) nadmerná náhrada nákladov spojených s úlohami vo verejnom záujme nemocníc IRIS prostredníctvom Bruselského regionálneho fondu refinancovania obecných pokladníc (Fonds régional bruxellois de refinancement des trésoreries communales); iv) nedostatočná transparentnosť, pokiaľ ide o spôsob verejného financovania nemocníc IRIS, a napokon v) existencia krížových dotácií v prospech mimonemocničných činností nemocníc IRIS v dôsledku náhrad prijatých na účely výkonu ich nemocničných úloh (7).

                  (3)

                  V nadväznosti na dodatočné informácie predložené belgickými orgánmi 10. januára 2008 útvary Komisie listom informovali sťažovateľov o svojom predbežnom stanovisku týkajúcom sa sťažnosti (8) a vyzvali zainteresované strany, aby predložili nové informácie umožňujúce opätovné preskúmanie predbežného posúdenia sťažnosti. V opačnom prípade by sa táto sťažnosť považovala za stiahnutú. Po prijatí odpovede od sťažovateľov útvary Komisie potvrdili svoje predbežné posúdenie vo svojom liste z 10. apríla 2008.

                  (4)

                  Sťažovatelia následne informovali Komisiu, že podali žalobu o zrušenie na Súd prvého stupňa Európskych spoločenstiev (od 1. decembra 2009 Všeobecný súd Európskej únie, ďalej len „Všeobecný súd“) proti listu z 10. januára 2008, ktorý považovali za rozhodnutie Komisie (9). Dňa 20. júna 2008 sťažovatelia navyše podali žalobu o zrušenie listu útvarov Komisie z 10. apríla 2008 (10). Obidve konania pred Všeobecným súdom tak boli pozastavené do 31. októbra 2009, pričom Komisia informovala Všeobecný súd o svojom úmysle prijať rozhodnutie podľa nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 (11). S cieľom prijať toto rozhodnutie útvary Komisie požiadali belgické orgány a sťažovateľov o doplňujúce informácie.

                  (5)

                  Vo svojom rozhodnutí z 28. októbra 2009 (12) (ďalej len „rozhodnutie Komisie z roku 2009“, pozri aj oddiel 4.1) sa Komisia rozhodla nevzniesť námietky v súvislosti s pomocou na financovanie verejných nemocníc siete IRIS v regióne Brusel – hlavné mesto, pričom ako dôvod uviedla, že predmetné financovanie sa považovalo za zlučiteľné so spoločným trhom podľa podmienok stanovených v rozhodnutí Komisie 2005/842/ES (ďalej len „rozhodnutie o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2005“) (13), ako aj priamo podľa článku 86 ods. 2 Zmluvy o ES (článok 106 ods. 2 ZFEÚ), pokiaľ ide o úlohy vo verejnom záujme zverené pred nadobudnutím účinnosti rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2005 dňa 19. decembra 2005.

                  (6)

                  Sťažovatelia následne podali na Všeobecný súd žalobu o zrušenie tohto rozhodnutia Komisie. Všeobecný súd svojím rozsudkom zo 7. novembra 2012 vo veci T-137/10 (14) (pozri aj oddiel 4.2) zrušil rozhodnutie Komisie, pričom rozhodol, že toto rozhodnutie bolo prijaté v rozpore s procesnými právami sťažovateľov. Všeobecný súd predovšetkým dospel k záveru, že Komisia mala vyjadriť pochybnosti o zlučiteľnosti predmetných opatrení s vnútorným trhom, vzhľadom na tvrdenia, ktoré v tejto súvislosti predložili sťažovatelia. Všeobecný súd preto dospel k záveru, že Komisia mala začať formálne vyšetrovacie konanie, aby získala všetky relevantné informácie potrebné na preskúmanie zlučiteľnosti všetkých opatrení pomoci s vnútorným trhom a takisto aby umožnila sťažovateľom a ostatným zainteresovaným stranám predložiť svoje pripomienky v rámci uvedeného konania (15).

                  (7)

                  Listom z 1. októbra 2014 Komisia oznámila Belgicku svoje rozhodnutie začať konanie podľa článku 108 ods. 2 ZFEÚ v súvislosti s opatreniami v oblasti verejného financovania v prospech nemocníc IRIS v regióne Brusel – hlavné mesto.

                  (8)

                  Rozhodnutie Komisie o začatí konania (ďalej len „rozhodnutie o začatí konania“) bolo uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie
                      (16). Komisia vyzvala zainteresované strany, aby predložili svoje pripomienky k opatreniam.

                  (9)

                  Listom z 22. októbra 2014 belgické orgány požiadali o predĺženie lehoty na predloženie svojich pripomienok k rozhodnutiu o začatí konania. Komisia súhlasila s týmto predĺžením listom z 23. októbra 2014. Listom z 1. decembra 2014 prijala Komisia žiadosť o nové predĺženie lehoty, s ktorým súhlasila v liste z 2. decembra 2014. Listom zo 16. decembra 2014 Belgické kráľovstvo predložilo svoje pripomienky k rozhodnutiu o začatí konania.

                  (10)

                  Komisia prijala pripomienky od zainteresovaných strán (pozri oddiel 5 ďalej v texte) 15. decembra 2014, 5. januára 2015 a 9. januára 2015. Listami z 13. a 20. februára 2015 Komisia poslala tieto pripomienky Belgicku, ktoré malo možnosť na ne reagovať. Pripomienky Belgicka boli prijaté listom z 13. marca 2015, ktorý bol zaevidovaný 17. marca 2015.

                  (11)

                  Na tomto základe Komisia preskúmala spis a pozmenila výklad určitých skutočností v porovnaní s posúdením, ktoré uviedla vo svojom zrušenom rozhodnutí z roku 2009.

            2.   SÚVISLOSTI

                  (12)

                  Nemocnice IRIS pôsobia v zložitom legislatívnom a regulačnom prostredí stanovenom rôznymi verejnými orgánmi. V rámci celkového posúdenia súladu verejného financovania poskytovaného týmto nemocniciam s pravidlami v oblasti štátnej pomoci je potrebné v prvom rade stručne opísať legislatívny a regulačný rámec, ktorý sa vzťahuje na nemocnice IRIS. Tento opis zahŕňa výklad zákona o CPAS (na základe ktorého boli zriadené nemocnice IRIS), stručný prehľad o zriadení nemocníc IRIS, zoznam legislatívnych a iných dokumentov, ktorými sa upravujú činnosti nemocníc IRIS, stručný opis hlavných činností nemocníc IRIS, ako aj zoznam rôznych uplatniteľných mechanizmov financovania.

            2.1.   Právo na sociálnu pomoc a zákon o CPAS

                  (13)

                  V Belgicku je právo na sociálnu pomoc ústavným právom. Predovšetkým v článku 23 belgickej ústavy sa uvádza:
                  „Každý má právo na život zodpovedajúci ľudskej dôstojnosti. Na tento účel sa v zákone, dekréte alebo právnom predpise uvedenom v článku 134 zaručujú hospodárske, sociálne a kultúrne práva a vymedzujú sa v nich podmienky ich výkonu, pričom sa zohľadňujú príslušné povinnosti. Tieto práva zahŕňajú najmä:
                  […]

                              2.

                           právo na sociálne zabezpečenie, na ochranu zdravia a na sociálnu, zdravotnú a právnu pomoc.“

                  (14)

                  Účinný prístup občanov k sociálnej pomoci upravuje najmä organický zákon z 8. júla 1976 (17) (ďalej len „zákon o CPAS“), ktorým sa zriaďujú verejné centrá sociálnej pomoci (ďalej len „CPAS“). Ide o verejné orgány, ktoré majú právnu subjektivitu a nachádzajú sa v každej belgickej obci. CPAS vedie rada, ktorej členov volí mestská rada príslušnej obce. Podľa článku 1 zákona o CPAS:
                  „Každá osoba má právo na sociálnu pomoc. Jej cieľom je umožniť každej osobe život zodpovedajúci ľudskej dôstojnosti. Zriadili sa tak verejné centrá sociálnej pomoci, ktorých úlohou je v súlade s podmienkami stanovenými v tomto zákone zabezpečiť túto pomoc.“

                  (15)

                  V praxi CPAS poskytuje sociálnu pomoc osobám, ktoré nemajú zdroje potrebné na zabezpečenie života zodpovedajúceho ľudskej dôstojnosti a ktoré nemajú nárok na iné formy sociálneho zabezpečenia (napr. dávky v nezamestnanosti). V tejto súvislosti sa v článku 57 ods. 1 zákona o CPAS spresňuje, že úlohou CPAS je zabezpečiť osobám a rodinám pomoc, ktorú má obec povinnosť poskytovať. Táto úloha sa vymedzuje takto:
                  „Zabezpečuje nielen paliatívnu alebo liečebnú pomoc, ale aj pomoc z hľadiska prevencie. Podporuje sociálnu účasť užívateľov. Táto pomoc môže byť materiálna, sociálna, lekárska, lekársko-sociálna alebo psychologická.“

                  (16)

                  Každé CPAS je povinné poskytovať sociálnu pomoc osobám a rodinám, ale má aj určitú diskrečnú právomoc, pokiaľ ide o spôsob poskytovania tejto pomoci. Konkrétnejšie môže CPAS poskytovať túto pomoc:

                              —

                              priamym spôsobom,

                              —

                              alebo „tam, kde je to potrebné a prípadne v rámci existujúceho plánovania“ (pozri aj odôvodnenie 19) prostredníctvom zariadení alebo služieb, ktoré zriaďuje (na základe článku 60 ods. 6, článku 79 a článku 118 zákona o CPAS), a v tom prípade je CPAS, ktoré vytvorí toto zariadenie alebo službu, zároveň zodpovedné za vymedzenie ich účelu. Akákoľvek sociálna povinnosť, ktorou CPAS poverí toto zariadenie alebo túto službu, sa musí následne splniť v súlade s týmto účelom,

                              —

                              prostredníctvom zariadení alebo služieb, s ktorými spolupracuje (článok 61 zákona o CPAS), a v tom prípade museli byť predmetné zariadenia alebo služby zriadené:

                                          —

                                          samotným CPAS (pozri predchádzajúcu zarážku),

                                          —

                                          alebo treťou stranou, ktorá takisto vymedzila ich účel.

                  (17)

                  V týchto dvoch posledných prípadoch CPAS (čiastočne) deleguje svoje povinnosti týkajúce sa sociálnej pomoci len v prípade, že je toto delegovanie v súlade s účelom zariadenia, ktoré je zapojené do spolupráce. Na jednej strane, ak bolo zariadenie založené centrom CPAS, práve toto centrum má pod kontrolou jeho účel. Na druhej strane, v prípade úplne samostatného zariadenia (zariadenia tretej strany) bude spolupráca obmedzená účelom tohto zariadenia.

                  (18)

                  Zákonná povinnosť CPAS poskytovať sociálnu pomoc, či už ide o materiálnu, sociálnu, lekársku, lekársko-sociálnu, alebo psychologickú pomoc, je rovnaká bez ohľadu na skutočnosť, či CPAS poskytuje túto pomoc priamo alebo prostredníctvom zariadení, ktoré zakladá alebo s ktorými spolupracuje. Podľa článku 57 zákona o CPAS je CPAS (a výlučne CPAS) povinné poskytovať túto pomoc vo všetkých prípadoch. Akýkoľvek druh delegovania predstavuje formu plnenia tohto záväzku a nezbavuje CPAS zodpovednosti plniť svoj záväzok a pokračovať v jeho plnení.

                  (19)

                  Požiadavky, ktoré sa uplatňujú v prípadoch, keď chce CPAS založiť zariadenie alebo službu (napríklad nemocnicu) s cieľom splniť svoju úlohu (alebo jej časť) spočívajúcu v poskytovaní sociálnej pomoci, sú vymedzené v článku 60 ods. 6 zákona o CPAS:
                  „Verejné centrum sociálnej pomoci zriaďuje tam, kde je to potrebné a prípadne v rámci existujúceho plánovania, zariadenia alebo služby sociálneho, liečebného alebo preventívneho charakteru, rozširuje a spravuje ich.
                  Potreba založenia alebo rozšírenia zariadenia alebo služby musí vyplývať z dokumentácie, ktorá zahŕňa prieskum potrieb obce a/alebo regiónu, ako aj prieskum už existujúcich podobných zariadení alebo služieb, opis činností, presné posúdenie režijnej ceny a budúcich výdavkov a prípadne informácie umožňujúce porovnanie s podobnými zariadeniami alebo službami.
                  O založení alebo rozšírení zariadení alebo služieb oprávnených na dotácie v oblasti investícií alebo činností možno rozhodnúť len na základe dokumentácie, ktorá preukazuje, že podmienky stanovené v organických zákonoch alebo iných právnych predpisoch týkajúce sa udelenia týchto dotácií budú splnené.
                  Bez toho, aby boli dotknuté povolenia potrebné od iných verejných orgánov, rozhodnutie založiť alebo rozšíriť zariadenie alebo službu, pokiaľ môže viesť k zásahu z mestského rozpočtu alebo k jeho zvýšeniu, podlieha schváleniu mestskej rady.“

                  (20)

                  Povinnosť vyplývajúca z článku 57 zákona o CPAS týkajúca sa poskytovania pomoci (sociálnej, lekárskej, lekársko-sociálnej alebo psychologickej) osobám a rodinám je:

                              —

                                 všeobecná: pomoc treba poskytovať bez ohľadu na ideologické, filozofické alebo náboženské presvedčenie príjemcov pomoci (článok 59 zákona o CPAS) a na prípadný nedostatok prostriedkov dotknutej osoby. Úloha CPAS konkrétne spočíva v poskytovaní pomoci v závislosti od stavu chudoby zainteresovanej strany. Na tomto základe je každé CPAS povinné poskytnúť pomoc všetkým. Ak v rámci plnenia tejto úlohy založí zariadenie alebo službu, toto zariadenie alebo táto služba podlieha tej istej povinnosti,

                              —

                                 časovo neobmedzená: pomoc je nutné poskytovať tak dlho, pokým existuje sociálna potreba. CPAS je teda povinné zabezpečiť kontinuitu pomoci, a tým aj zariadenia alebo služby, ktoré túto pomoc poskytujú.

                  (21)

                  Na základe zásady miestnej samosprávy každé CPAS v rámci svojej obce samostatne rozhodne v súlade so zákonom o CPAS o čo najlepšom spôsobe plnenia svojej povinnosti, ktorá spočíva v poskytovaní sociálnej pomoci (vrátane lekárskej). Ústavnoprávne rozhodnutie o organizovaní sociálnej pomoci na úrovni obcí sa zároveň riadi želaním a potrebou zaviesť politiku v oblasti sociálnej pomoci, ktorá by bola čo najbližšie k ľuďom. Keď sa CPAS rozhodne založiť liečebné zariadenie zdravotnej starostlivosti pre potreby starostlivosti miestneho obyvateľstva, takto zriadené zariadenie sa riadi zákonom o CPAS, ako aj právnym rámcom na federálnej úrovni uplatniteľným na nemocnice (pozri odôvodnenie 32), ktorý sa vzťahuje na všetky nemocnice bez ohľadu na ich postavenie (verejné alebo súkromné) a zabezpečuje spoločný organizačný systém pre celú krajinu. Na rozdiel od súkromných nemocníc však hlavný cieľ nemocníc zriadených prostredníctvom CPAS, ako aj nemocníc IRIS spočíva v nepretržitom prispievaní k poskytovaniu sociálnej pomoci. Presný charakter povinností uložených nemocniciam IRIS v oblasti sociálnej pomoci (pozri aj oddiel 7.3.4.1 ďalej v texte) je vymedzený v štatúte nemocníc IRIS a v strategických plánoch siete IRIS v súlade s ustanoveniami zákona o CPAS (a najmä článkami 120 a 135d tohto zákona).

                  (22)

                  Napokon na základe článku 106 zákona o CPAS sú obce povinné pokryť deficit svojich CPAS, pokiaľ tieto centrá nemajú dostatok finančných prostriedkov na pokrytie nákladov spojených s ich povinnosťami týkajúcimi sa sociálnej pomoci.

            2.2.   Zriadenie nemocníc IRIS

                  (23)

                  Ako sa uvádza skôr texte (pozri odôvodnenie 15), sociálna pomoc poskytovaná zo strany CPAS zahŕňa lekársku a lekársko-sociálnu pomoc a môže mať preventívny, ako aj liečebný charakter. Táto pomoc sa môže zabezpečovať i) priamo centrami CPAS; ii) prostredníctvom tretej strany (napríklad prostredníctvom súkromnej nemocnice) v súlade s jej právnou nezávislosťou alebo, iii) najmä ak chce CPAS kontrolovať spôsob dosahovania týchto cieľov, založením zariadenia alebo služby, ktoré sú poverené plnením časti jeho úlohy (táto úloha sa tak vymedzuje v štatúte tohto zariadenia alebo tejto služby a v prípade nemocníc IRIS v strategických plánoch siete IRIS (pozri odôvodnenia 16 a 21). S cieľom splniť svoju úlohu týkajúcu sa lekárskej pomoci CPAS zriadili a naďalej (spoločne) riadia nemocnice vo viacerých belgických mestách a obciach.

                  (24)

                  V minulosti centrá CPAS v šiestich dotknutých bruselských obciach (18) samy poskytovali sociálnu pomoc lekárskeho a lekársko-sociálneho charakteru prostredníctvom ôsmich verejných nemocníc (19) v rámci ôsmich rôznych zariadení. Tieto nemocnice boli priamo pod správou svojich príslušných CPAS a nemali právnu subjektivitu. Bolo teda jasné, že tieto nemocnice prispievali k plneniu záväzku svojich príslušných CPAS v súvislosti s poskytovaním sociálnej pomoci. V prvej polovici deväťdesiatych rokov 20. storočia však bruselské verejné orgány usúdili, že štrukturálny deficit týchto nemocníc ohrozoval ich udržateľnosť. S cieľom zabezpečiť dlhodobú udržateľnosť a životaschopnosť bruselských verejných nemocníc sa tieto verejné orgány rozhodli pristúpiť k ich reštrukturalizácii.

                  (25)

                  Prvá fáza tejto reštrukturalizácie sa začala 19. mája 1994 podpísaním dohody o spolupráci medzi belgickou federálnou vládou, regiónom Brusel – hlavné mesto a bruselskou Commission communautaire commune (Spoločná komisia spoločenstva) v oblasti nemocničnej politiky. V tejto dohode sa stanovilo vykonávanie paktu reštrukturalizácie s cieľom zaručiť udržateľnosť verejných a miestnych nemocničných služieb. Ako sa uvádza v článku 2 tejto dohody o spolupráci:
                  „Tento pakt reštrukturalizácie musí spĺňať tieto podmienky:

                              1.

                              poskytnúť záruky zachovania jednak špecifického charakteru verejných nemocníc, okrem iného na základe výberu právnych a koordinačných štruktúr, ktoré zaisťujú dominantné postavenie verejného sektora v rámci riadiacich orgánov a rozhodovacích postupov, a jednak miestnej úrovne, a to posilnením zastúpenia priamo zvolených členov v zložení riadiacich orgánov. (20)“

                  (26)

                  Na tento účel sa v preambule dohody o spolupráci stanovuje:
                  „Berúc do úvahy, že finančný deficit verejných nemocničných zariadení na území regiónu Brusel – hlavné mesto dosiahol znepokojivú úroveň;
                  že napriek viacerým plánom ozdravenia je finančná rovnováha týchto zariadení veľmi neistá, čím štrukturálne ochromuje obecné rozpočty;
                  berúc do úvahy, že za týchto podmienok je nutné podporiť zavedenie mechanizmov koordinácie a spolupráce medzi obcami a verejnými centrami sociálnej pomoci a združeniami zriadenými podľa kapitoly XII organického zákona z 8. júla 1976 týkajúceho sa verejných centier sociálnej pomoci, ktoré sú zodpovedné za rôzne verejné nemocničné zariadenia na území regiónu Brusel – hlavné mesto;
                  berúc do úvahy, že takéto mechanizmy koordinácie a spolupráce môžu zaistiť udržateľnosť verejných nemocníc, podporujúc pritom súčinnosť zariadenia a infraštruktúry, ako aj ich prostriedkov na riadenie a rozvoj, a môžu prispieť k prekonaniu deficitu obecných rozpočtov;
                  berúc do úvahy, že táto dohoda nijako nemení pravidlá financovania nemocníc, ale sa zameriava výlučne na prekonanie štrukturálneho deficitu, ktorý sa dotýka verejných centier sociálnej pomoci a obcí.“ (21)

                  (27)

                  Práve na tomto základe 22. decembra 1995 bruselská Spoločná komisia spoločenstva prijala uznesenie, ktorým sa vkladá kapitola XIIa do znenia zákona o CPAS vzťahujúceho sa na región Brusel – hlavné mesto. Prípravné práce tohto uznesenia (22) odkazujú na dohodu o spolupráci z 19. mája 1994 (pozri odôvodnenie 25), ktorej hlavný cieľ spočíval v zaistení udržateľnosti bruselských verejných nemocníc (23), a to prostredníctvom navrhovanej reštrukturalizácie.

                  (28)

                  Reštrukturalizácia sa zakladala najmä na týchto prvkoch:

                              —

                              postúpenie priameho riadenia zo strany CPAS, pokiaľ ide o ich verejné nemocnice, na novo vzniknuté právnické osoby (nazývané „združenia podľa kapitoly XII“) zriadené zo strany CPAS (spolu s príslušnými obcami, združením zastupujúcim nemocničných lekárov a prípadne Université libre de Bruxelles (ULB) a/alebo Vrije Universiteit Brussel (VUB).
                              CPAS sa tým vzdali svojho predchádzajúceho rozhodnutia samy riadiť svoje vlastné nemocnice. Ako sa to umožňuje na základe článku 60 ods. 6 a článku 118 zákona o CPAS (pozri odôvodnenie 19), CPAS sa rozhodli založiť združenie, na základe ktorého môžu spoločenstvu poskytovať lekársku a lekársko-sociálnu starostlivosť.
                              V dôsledku toho sa pristúpilo k likvidácii bruselských verejných nemocníc a k prevodu ich činností na osem miestnych nemocničných združení založených na základe kapitoly XII zákona o CPAS. Nemocnice IRIS tak k 1. januáru 1996 nadobudli svoju právnu a finančnú nezávislosť (24). Založilo sa týchto osem nemocničných združení: CHU Brugmann – HUDERF, CH Brien, CHU Saint-Pierre (CHU-SP), CH Etterbeek-Ixelles, CH Baron Lambert, CH Bracops, CH Molière a Institut Bordet (IB).
                              Týchto osem nemocníc bolo následne zoskupených do piatich nemocníc IRIS, pričom si zachovali existujúce priestory a nadobudli súčasnú podobu. CHU Brugmann (CHU-B) a Detská univerzitná nemocnica kráľovnej Fabioly (Hôpital universitaire des enfants Reine Fabiola, HUDERF) sa 1. januára 1997 rozdelili do dvoch odlišných právnych subjektov. CHU Brugmann a CH Brien sa 1. júla 1999 zoskupili do toho istého subjektu nazvaného CHU Brugmann. V ten istý deň sa CH Etterbeek-Ixelles, CH Baron Lambert, CH Bracops a CH Molière zlúčili do nemocničného subjektu Iris Juh. V tomto rozhodnutí, pokiaľ nie je uvedené inak, sa pojmom „nemocnice IRIS“ označuje týchto päť súčasných miestnych nemocničných združení (25),

                              —

                              vytvorenie zastrešujúcej štruktúry známej ako IRIS (na základe kapitoly XIIa zákona o CPAS), ktorá musí zabezpečiť koordináciu a kontrolu nemocničných činností každého združenia podľa kapitoly XII (26). Hlavným cieľom zastrešujúcej štruktúry IRIS je dosiahnuť udržateľnú finančnú rovnováhu pre nemocničné činnosti vykonávané nemocnicami IRIS. Jej hlavné úlohy spočívajú v koordinácii činností nemocníc IRIS, stanovení strategického plána pre sieť IRIS, zlepšení kvality poskytovaných služieb a kontrole rozpočtu siete.

                  (29)

                  V súlade s kapitolou XII zákona o CPAS sa každé miestne nemocničné združenie zriaďuje na základe štatútu, v ktorom sa okrem iného stanovuje jeho predmet, práva a povinnosti jeho členov, ako aj jeho rozhodovacie orgány (27). Každé združenie má valné zhromaždenie a správnu radu, v rámci ktorých sú zastúpené jednotlivé strany, ktoré zriadili združenie (pozri odôvodnenie 28). Zástupcovia verejných orgánov (t. j. obec a CPAS) však majú väčšinu kresiel v rámci týchto rozhodovacích orgánov (28). Niet teda pochýb, že každá nemocnica siete IRIS podlieha kontrole zo strany verejných orgánov. Rovnako tak obce a CPAS majú veľkú väčšinu v rámci valného zhromaždenia a správnej rady zastrešujúcej štruktúry IRIS.

                  (30)

                  V kapitole XIIa zákona o CPAS sa okrem iného stanovujú pravidlá kontroly a správneho dohľadu, ktoré sa vzťahujú na miestne nemocničné združenia. Konkrétne je zastrešujúca organizácia IRIS povinná stanoviť strategický plán, do ktorého zapojí miestne združenia podľa kapitoly XII. Na základe tohto plánu je každé miestne nemocničné združenie povinné vypracovať plány riadenia a finančné plány a predložiť ich sieti IRIS na schválenie (pozri článok 135d zákona o CPAS). Miestne nemocničné združenia musia zároveň požiadať IRIS o povolenie pred prijatím určitých zásadných rozhodnutí (pozri článok 135e) a podliehajú štvrťročnej kontrole, ktorú vykonáva IRIS (pozri článok 135g). IRIS takisto vymenúva správcu pre každé miestne nemocničné združenie; príslušný správca sa zúčastňuje zasadnutí rozhodovacích orgánov týchto združení a má právo veta v súvislosti s rozhodnutiami, ktoré nie sú v súlade s rozhodnutiami prijatými zo strany IRIS (pozri článok 135 h).

                  (31)

                  Napokon, ako sa uvádza v odôvodneniach 31 a 32 rozhodnutia o začatí konania, reštrukturalizácia bruselských verejných nemocníc, nad ktorými dohliadali a ktoré riadili CPAS, zahŕňala aj finančnú časť. Konkrétne prostredníctvom Bruselského regionálneho fondu refinancovania obecných pokladníc (Fonds régional bruxellois de refinancement des trésoreries communales, ďalej len „FRBRTC“), región Brusel – hlavné mesto schválil pôžičku vo výške 4 miliárd belgických frankov (približne 100 miliónov EUR) na obdobie 20 rokov v prospech obcí, ktoré riadia verejnú nemocnicu (prostredníctvom svojich príslušných CPAS) (29). Tieto obce následne previedli tieto finančné prostriedky na svoje verené nemocnice s cieľom pokryť časť ich finančného záväzku (30). Dňa 6. júna 1996 región Brusel – hlavné mesto rozhodol, že nebude požadovať splatenie pôžičky a úrokov pod podmienkou, že dohody o reštrukturalizácii sa budú vykonávať v plnej miere a že finančné plány budú dodržané.

            2.3.   Právny rámec uplatniteľný na nemocnice IRIS

                  (32)

                  Z predchádzajúceho oddielu jasne vyplýva, že nemocnice IRIS boli zriadené podľa zákona o CPAS s cieľom umožniť CPAS dodržiavať ich záväzky v oblasti sociálnej pomoci. Tieto nemocnice sa teda v prvom rade riadia zákonom o CPAS. Ako nemocnice však zároveň podliehajú regulačnému zákonu o nemocniciach (loi sur les hôpitaux, ďalej len „LCH“) (31) zo 7. augusta 1987, v ktorého článku 147 (v súčasnosti článok 163 LCH v znení z 10. júla 2008) (32) sa uvádza:
                  „Pokiaľ ide o nemocnice pod správou verejného centra sociálnej pomoci a lekárov pôsobiacich v týchto nemocniciach, ustanovenia tohto regulačného zákona dopĺňajú organický zákon z 8. júla 1976 týkajúci sa verejných centier sociálnej pomoci, a najmä články 48, 51, 52, 53, 54, 55, 56 a 94 tohto zákona.“

                  (33)

                  V LCH sa okrem iného vymedzujú druhy nemocníc, ktoré môžu byť oficiálne schválené (33); podmienky správy nemocnice a štruktúra zdravotnej činnosti (34); plánovanie týkajúce sa nemocníc (35); normy a podmienky schvaľovania nemocníc a nemocničných služieb (36); právne vzťahy medzi nemocnicou a nemocničnými lekármi, mzdové podmienky nemocničných lekárov, najmä vrátane vyberania a stanovovania poplatkov, obsahu poplatkov a centrálneho rozdeľovania vyberaných poplatkov (37).

                  (34)

                  Nemocnice IRIS navyše podliehajú aj pravidlám stanoveným na základe štatútov miestnych nemocničných združení, v ktorých sa okrem iného vymedzuje účel nemocníc IRIS, ako aj práva a povinnosti členov združenia (pozri aj odôvodnenie 29).

                  (35)

                  Miestne nemocničné združenia napokon podliehajú dohľadu zastrešujúcej organizácie IRIS, čo obmedzuje ich schopnosť samostatne prijímať určité rozhodnutia týkajúce sa financovania a riadenia (pozri odôvodnenie 30). Je dôležité poznamenať, že zastrešujúca organizácia IRIS prijíma viacročné strategické plány, do ktorých zapája mieste nemocničné združenia, ako sa uvádza v článku 135d zákona o CPAS.

                  (36)

                  Z toho vyplýva, že regulačný rámec, na základe ktorého fungujú nemocnice IRIS, zahŕňa zákon o CPAS, LCH, štatúty miestnych nemocničných združení a záväzné strategické plány prijaté zastrešujúcou organizáciou IRIS.

            2.4.   Hlavné činnosti nemocníc IRIS

                  (37)

                  Hlavná činnosť nemocníc IRIS spočíva v poskytovaní nemocničných služieb pre pacientov v regióne Brusel – hlavné mesto. Nemocnice IRIS zamestnávajú spolu asi 10 000 osôb, zabezpečujú vyše milión konzultácií ročne a predstavujú najväčší centrálny príjem v Belgicku. Ponúkajú kompletné lekárske služby vo všetkých hlavných oblastiach medicíny. Dve z nich sa špecializujú na osobitné odbory (Detská univerzitná nemocnica kráľovnej Fabioly sa špecializuje na pediatriu, zatiaľ čo Institut Bordet sa špecializuje na onkológiu).

                  (38)

                  Okrem lekárskych služieb nemocnice IRIS zabezpečujú aj rad súvisiacich sociálnych činností. Konkrétne sociálni pracovníci nemocníc IRIS poskytujú pomoc znevýhodneným pacientom a ich rodinám s cieľom riešiť a zvládať administratívne, finančné, vzťahové a sociálne ťažkosti.

                  (39)

                  Päť nemocníc IRIS v súčasnosti zabezpečuje lekárske služby a s nimi súvisiace sociálne služby prostredníctvom siete jedenástich lokalít v Bruseli. Tieto lokality sa nachádzajú v rámci šiestich obcí (t. j. Anderlecht, mesto Brusel, Etterbeek, Forest, Ixelles a Schaerbeek).

                  (40)

                  Nemocnice IRIS opisujú svoje poslanie takto: „od narodenia až po jeseň života sú naše nemocnice v službách každého človeka, kedykoľvek počas jeho života a bez ohľadu na jeho zdravotné problémy.“ (38). Desať z 11 lokalít nemocníc IRIS sa nachádza v obciach, v ktorých priemerný príjem nepresahuje medián príjmov (39) v regióne Brusel – hlavné mesto. Na základe klasifikácie stanovenej federálnym verejným úradom verejného zdravia (pozri tabuľku, v ktorej je uvedená táto klasifikácia v odôvodnení 185) tri veľké nemocnice IRIS poskytujúce kompletné služby [CHU Saint-Pierre, CHU Brugmann a nemocnice Iris Juh, (HIS)] majú pacientov s najzraniteľnejším sociálno-ekonomickým profilom Belgicka. Túto situáciu potvrdzuje aj skutočnosť, že v roku 2012 približne 11 % všetkých pacientov hospitalizovaných v CHU Saint-Pierre a CHU Brugmann nemalo povinné zdravotné poistenie v Belgicku a nebolo schopných zaplatiť si liečbu a že 15 % pacientov týchto nemocníc (takisto) záviselo od podpory zo strany CPAS.

                  (41)

                  Nemocnice IRIS napokon zabezpečujú aj určitý počet súvisiacich činností (napríklad prevoz pacientov sanitkou medzi nemocnicami, jasle-materská škôlka pre deti zamestnancov, opatrovateľské ústavy a domovy dôchodcov pre starších ľudí, školy pre zdravotné sestry, výskumné školy, infraštruktúra bývania so službami, zariadenia psychiatrickej starostlivosti, obchod pre pacientov a návštevníkov, požičiavanie televíznych prijímačov pre pacientov, prenájom izieb tretím stranám, jedáleň a parkovacia infraštruktúra). Tieto súvisiace činnosti predstavujú len veľmi malé percento všetkých činností nemocníc IRIS, ako o tom svedčí ich slabý príspevok (v priemere menej ako 2 %) do celkových príjmov nemocníc IRIS.

                  (42)

                  Všetky tieto činnosti predstavujú náklady a príjmy nemocníc IRIS. Náklady, ktoré znášajú tieto nemocnice, vyplývajú nielen z ich konkrétnych činností, ale aj z ich postavenia verejných nemocníc, z čoho pre ne plynú určité obmedzenia, ktorým nepodliehajú súkromné nemocnice. Prevádzkové náklady, ktoré znášajú nemocnice IRIS v rámci svojich služieb všeobecného hospodárskeho záujmu a s nimi súvisiacich činností, sa zvýšili, a to najmä na základe faktorov, ku ktorým patrí:

                              —

                              povinnosť vyplácať dvojjazyčným zamestnancom prémie za jazykové kompetencie (40), čo predstavuje ročné náklady vo výške asi (41) […] (42) miliónov EUR hradené nemocnicami IRIS,

                              —

                              dôchodkový plán vzťahujúci sa na štatutárnych zamestnancov (43) (vymenovaných úradníkov), ktorý je štedrejší v porovnaní so systémom vzťahujúcim sa na zamestnancov zo súkromného sektora a do ktorého musia nemocnice IRIS každoročne prispievať odhadovanou čiastkou […] miliónov EUR,

                              —

                              náklady spojené s dlhodobými chorobami štatutárnych zamestnancov (44), ktoré musia znášať nemocnice IRIS (a nie systém sociálneho zabezpečenia) a ktorých výška sa odhaduje na […] miliónov EUR ročne,

                              —

                              príplatky uložené nemocniciam IRIS regiónom Brusel – hlavné mesto (45), ktorý vymedzuje platové triedy pre obecných zamestnancov, CPAS a nemocnice IRIS a ktorý pokrýva len 60 % týchto príplatkov, pričom ročné náklady vo výške približne […] miliónov EUR ponecháva na ťarchu nemocníc IRIS,

                              —

                              povinné príspevky nemocníc IRIS na náklady zastrešujúcej organizácie IRIS (46) v odhadovanej výške […] miliónov EUR ročne.

                  (43)

                  Tieto zostatkové náklady musia znášať nemocnice IRIS a nie sú pokryté z iných zdrojov verejného financovania [ako napríklad RFP, pozri odôvodnenie 46 písm. a)].

            2.5.   Mechanizmy financovania a účtovné mechanizmy nemocníc IRIS

      2.5.1.   Mechanizmy financovania

                  (44)

                  Základná zásada financovania nemocníc IRIS je zakotvená v článku 46 (47) štatútu každej z piatich miestnych nemocničných združení (pozri odôvodnenia 28 až 29), v ktorom sa uvádza:
                  „Bez toho, aby bol dotknutý článok 109 zákona zo 7. augusta 1987 o nemocniciach, výsledok rozpočtového roku sa pridelí spoločníkom, ktorí majú aspoň jednu pätinu z celkového počtu hlasov v rámci valného zhromaždenia, a to na základe rokovania valného zhromaždenia.“ (48)

                  Na tomto základe sú obce a CPAS povinné v plnom rozsahu absorbovať akýkoľvek deficit nemocníc IRIS uvedený vo finančných účtoch. Podľa článku 106 zákona o CPAS sú navyše obce povinné pokryť akýkoľvek deficit, ktorý vytvoria ich CPAS (pozri odôvodnenie 22). Preto obce (priamo a vzhľadom na ich záväzok voči príslušným CPAS týkajúci sa financovania) v konečnom dôsledku zaisťujú udržateľnosť nemocníc IRIS, pričom v plnej miere pokrývajú akýkoľvek deficit, ktorý môžu tieto nemocnice vytvoriť.

                  (45)

                  Je samozrejmé, že rozsah, v akom obce a CPAS musia zasiahnuť a pokryť prípadné deficity vytvorené nemocnicami IRIS podľa článku 46 ich príslušného štatútu, závisí od rozsahu, v akom sú nemocnice IRIS schopné pokryť svoje náklady z iných zdrojov financovania.

                  (46)

                  V LCH je opísaných päť zdrojov financovania, ktoré sú rovnako dostupné pre verejné a súkromné nemocnice. Prevádzkové náklady belgických nemocníc sú pokryté najmä z prvých troch (49), zatiaľ čo štvrtý a piaty zdroj financovania sa vzťahuje na investičné náklady nemocníc.

                              a)

                              Prvým zdrojom financovania je rozpočet finančných prostriedkov (ďalej len „RFP“) (50), ktorý stanovuje federálne ministerstvo verejného zdravia a ktorý zahŕňa výlučne nemocničnú starostlivosť uhrádzanú zo sociálneho zabezpečenia. RFP sa stanovuje pre každú nemocnicu v rámci rozsahu celkového rozpočtu federálneho štátu. Dostupný federálny rozpočet sa rozdeľuje medzi všetky nemocnice a nepokrýva nevyhnutne všetky ich oprávnené náklady. Od roku 2002 sa pri stanovovaní rozpočtu pre každú nemocnicu zohľadňuje najmä počet dní, počas ktorých bola starostlivosť poskytovaná v predchádzajúcom roku. Táto konkrétna čiastka sa potom vyplatí jednotlivým nemocniciam dvomi rôznymi spôsobmi. Konkrétne asi 85 % (pevná časť) tejto sumy sa vypláca nemocniciam každý mesiac, zatiaľ čo zostávajúcich 15 % (variabilná časť) sa vypláca na základe skutočných hospitalizácií a počtu dní, počas ktorých bola starostlivosť poskytovaná v nemocnici v priebehu roku. Na konci každého roku sa RFP prepočíta na základe skutočných ročných údajov a v závislosti od výsledku tohto výpočtu buď nemocnica dostane určitú sumu, alebo ju musí vrátiť. RFP je bližšie upravený v kráľovskom nariadení z 25. apríla 2002, v ktorom sa vymedzujú podmienky a pravidlá pre stanovenie RFP poskytnutého nemocniciam. V kráľovskom nariadení sa stanovujú najmä spôsoby stanovenia RFP, druhy nákladov, ktoré môže štát pokryť, a kritériá, ktoré je potrebné v tejto súvislosti uplatňovať (51). Treba poznamenať, že RFP sa nevypracoval s cieľom pokryť skutočné náklady vynaložené jednotlivými nemocnicami, ale že sa naopak stanovuje vo forme paušálneho financovania založeného na skutočných historických nákladoch týchto nemocníc. V dôsledku toho je možné, že RFP nebude postačujúci v prípade výrazného zvýšenia nákladov alebo iných zmien v organizácii a štruktúre nákladov nemocnice.

                              b)

                              Druhý zdroj financovania pochádza zo súm prijatých v rámci sociálneho zabezpečenia, t. j. súm vyplácaných Národným inštitútom zdravotného a invalidného poistenia (Institut national d'assurance maladie-invalidité, ďalej len „INAMI“) v prospech nemocníc na účely starostlivosti, ktorú poskytujú svojim pacientom. Toto financovanie sa opiera o zákon o zdravotnom a invalidnom poistení (52) alebo o jeho konsolidované znenie stanovené zákonom zo 14. júla 1994 (53), v ktorom sa vymedzuje belgický systém sociálneho zabezpečenia v súvislosti s chorobou a invaliditou a v ktorom sa spresňujú lekárske služby a lieky oprávnené na náhradu zo sociálneho zabezpečenia. Nemocnice priamo účtujú INAMI časť poplatkov lekárov a nákladov vynaložených na lieky pre pacientov. Sumy vyplatené zo strany INAMI však nepokrývajú celkové náklady vynaložené nemocnicami pri poskytovaní nemocničnej starostlivosti. V dôsledku toho nemocniciam, ktoré nemajú iné dostatočné finančné zdroje, hrozí, že sa stanú stratovými.

                              c)

                              Tretí zdroj financovania tvoria platby uskutočnené priamo nemocniciam zo strany pacientov alebo ich súkromných orgánov zdravotného poistenia. Tieto platby sú potrebné, pretože sociálne zabezpečenie nepokrýva celkové poplatky lekárov ani cenu liekov a iných potrieb (napríklad implantátov). Ak si navyše pacienti vyberú samostatnú izbu, môžu sa k bežnej cene za hospitalizáciu a k bežným poplatkom lekárov účtovať príplatky (zvýšia sa štandardné sadzby účtované za každú liečbu). Pacientom sa môže napokon účtovať príplatok aj za využívanie určitých dodatočných služieb (napríklad požičanie televízneho prijímača, používania nemocničného parkoviska atď.).
                              Všetky platby uskutočnené pacientmi alebo tretími stranami, prostredníctvom ktorých sa majú uhradiť služby nemocničných lekárov v súvislosti s hospitalizovanými pacientmi, musí prijať nemocnica centralizovane (54). Nemocnice so svojimi lekármi uzatvárajú dohody, v ktorých je stanovené percento zrážky, ktoré môžu nemocnice uplatňovať s cieľom pokryť náklady na vyberanie poplatkov a iné náklady, ktoré nie sú financované z RFP (55). Rovnako ako v prípade bežných poplatkov lekárov môžu nemocnice uplatňovať zrážky z časti príplatkov uvedených v predchádzajúcom texte s cieľom pokryť časť svojich nákladov (opäť v súlade s dohodou uzavretou medzi nemocnicou a jej lekármi). Časť poplatkov lekárov teda nie je určená na ich odmenu, ale na pokrytie prevádzkových nákladov nemocníc.

                              d)

                              Štvrtý zdroj financovania je konkrétne určený na pokrytie investičných nákladov znášaných nemocnicami. Investície nemocníc financuje predovšetkým štát (jedna časť je hradená federálnou vládou a jedna časť príslušným regiónom) a zostávajúca časť je financovaná z vlastných prostriedkov nemocníc v kombinácii s bankovými pôžičkami. Financovanie schválené verejnými orgánmi má pokryť náklady na vybudovanie a úpravu nemocnice alebo služby, ako aj náklady na počiatočné vybavenie a na prvý nákup zdravotníckych pomôcok (56). Investičné dotácie sú ohraničené (napríklad jednorazovou platbou za meter štvorcový alebo za jednotku).

                              e)

                              Piaty a posledný zdroj verejného financovania je spojený s investíciami a týka sa nákladov na štúdie a vypracovanie projektov výstavby, ale aj nákladov na zatvorenie alebo neprevádzkovanie nemocnice alebo nemocničnej služby (57). V praxi nie je tento druh financovania veľmi častý.

                  (47)

                  V článku 109 LCH (článok 125 LCH v znení z 10. júla 2008 (58)) sa stanovuje mechanizmus dodatočného financovania, ktorý môžu využívať výlučne verejné nemocnice (ako napr. nemocnice IRIS). Podľa tohto ustanovenia deficit verejných nemocníc vyplývajúci z ich nemocničných činností musia pokryť obce, ktoré ich kontrolujú (prostredníctvom svojich CPAS alebo ústrednej štruktúry, akou je sieť IRIS). Zásada (čiastočného) pokrytia deficitu zo strany obcí už bol zahrnutý v zákone, ktorý predchádzal LCH, t. j. v zákone z 23. decembra 1963 (59), a bol potvrdený článkom 34 zákona z 28. decembra 1973 (60). Kritériá, ktoré je potrebné vziať do úvahy pri stanovení deficitu, ktorý musia pokryť obce, sú stanovené v kráľovskom nariadení (61). Na tomto základe federálne ministerstvo zodpovedné za verejné zdravie každý rok stanoví výšku deficitu pre každú verejnú nemocnicu. V praxi sa deficit, ktorý sa musí pokryť do výšky stanovenej ministerstvom, úplne nezhoduje s deficitom uvedeným v prevádzkových účtoch nemocnice, keďže určité nákladové položky (ako napríklad výsledok mimonemocničných činností, ktoré výlučne súvisia s nemocničnými činnosťami v prípade nemocníc IRIS, ako už bolo uvedené v odôvodnení 155 (62) uvedené v týchto prevádzkových účtoch sú vylúčené z deficitu, na ktorý sa vzťahuje článok 109 LCH.

                  (48)

                  Z toho vyplýva, že nemocnice IRIS využívajú mechanizmus plného financovania zabezpečujúci pokrytie celého deficitu, ktorý môžu vytvoriť. Päť všeobecných opatrení v oblasti financovania stanovených v LCH (pozri odôvodnenie 46) pokrývajú väčšinu prevádzkových a investičných nákladov nemocníc. Pokiaľ by tieto zdroje nestačili na pokrytie nákladov spojených s činnosťami týchto nemocníc, na základe článku 46 štatútu nemocníc IRIS sú obce povinné v plnej miere pokryť akýkoľvek deficit vytvorený nemocnicami IRIS (pozri odôvodnenia 44 až 45). Účtovný deficit, na ktorý sa vzťahuje článok 46 štatútu, povinne zahŕňa „deficit, na ktorý sa vzťahuje článok 109 LCH“ (63) (pozri odôvodnenie 47). Pokrytím účtovného deficitu v plnej miere obce zároveň splnia svoju povinnosť v súlade s článkom 109 LCH. Spôsoby platby v rámci tohto mechanizmu kompenzácie deficitu budú opísané ďalej v texte (pozri oddiel 7.3.5).

            2.5.2.   Účtovné povinnosti

                  (49)

                  Všetky nemocnice (verejné aj súkromné) podliehajú povinnostiam v oblasti účtovníctva a transparentnosti. Každá nemocnica musí predovšetkým viesť oddelené účtovníctvo, v ktorom je uvedená režijná cena každej služby a ktoré zohľadňuje určité prvky zákona zo 17. júla 1975 (64), ktoré sa týkajú účtovníctva a ročnej účtovnej závierky podnikov (65). Mimonemocničné činnosti musia byť zaznamenané v oddelených účtoch. Nemocnice musia zároveň vymenovať audítora podniku, ktorého úloha spočíva v overovaní ich účtovníctva a ich ročných účtovných závierok (66). Nemocnice sú napokon povinné poskytnúť určité (finančné) informácie federálnemu ministerstvu zodpovednému za verejné zdravie (67) a jeho federálny verejný úrad verejného zdravia je takisto poverený kontrolovať dodržiavanie ustanovení LCH (68).

            3.   OPIS OPATRENÍ UVEDENÝCH V SŤAŽNOSTI

                  (50)

                  Podľa sťažovateľov sa región Brusel – hlavné mesto de facto rozhodol prevziať úlohu príslušných bruselských obcí, pokiaľ ide o náhradu deficitu nemocníc IRIS. Sťažovatelia najmä uvádzajú zásahy Bruselského regionálneho fondu refinancovania obecných pokladníc (Fonds régional bruxellois de refinancement des trésoreries communales, ďalej len „FRBRTC“), ktorý vytvoril región Brusel – hlavné mesto (69). Navyše tvrdia, že aj samotný región Brusel – hlavné mesto poskytoval obciam osobitné dotácie (70) (do výšky 10 miliónov EUR každý rok od roku 2003), ktoré boli podľa nich nemocniciam IRIS vyplácané vo forme pomoci.

                  (51)

                  Sťažovatelia síce nespochybňujú právomoci regiónu Brusel – hlavné mesto voči týmto obciam, domnievajú sa však, že to, čo označujú za regionálne financovanie nemocníc IRIS, presahuje to, čo sa stanovuje v článku 109 LCH v súvislosti s pokrytím deficitu (pozri odôvodnenie 47). Sťažovatelia tvrdia, že nemocnice IRIS vo veľkej miere využili regionálne finančné prostriedky poskytnuté obciam, v ktorých sa nachádzajú, a že tieto finančné prostriedky nemožno odôvodniť na základe ustanovení LCH. Sťažovatelia nepoukazujú na povinnosť náhrady deficitu stanovenú v článku 46 štatútu nemocníc IRIS.

                  (52)

                  Sťažovatelia napokon poukazujú na udelenie finančných prostriedkov vo výške približne 100 miliónov EUR prostredníctvom FRBRTC v rámci reštrukturalizácie bruselských verejných nemocníc, ktorá viedla k zriadeniu nemocníc IRIS (pozri aj oddiel 2.2). Sťažovatelia tvrdia, že táto operácia spôsobila nadmernú náhradu nemocníc IRIS.

            4.   DÔVODY NA ZAČATIE KONANIA

      4.1.   Rozhodnutie Komisie z roku 2009

                  (53)

                  Ako sa uvádza skôr v texte (pozri odôvodnenie 5), 28. októbra 2009 sa Komisia rozhodla nevzniesť námietky (71), pričom dospela k záveru, že verejné financovanie nemocníc IRIS v regióne Brusel – hlavné mesto predstavovalo štátnu pomoc zlučiteľnú s vnútorným trhom ako náhradu za poskytovanie služieb všeobecného hospodárskeho záujmu. Toto rozhodnutie Komisie sa zakladá na rozhodnutí o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2005, ako aj priamo na článku 86 ods. 2 Zmluvy o ES (článok 106 ods. 2 ZFEÚ).

                  (54)

                  Vo svojom rozhodnutí Komisia dospela k záveru, že nemocnice IRIS boli poverené tromi nemocničnými úlohami vo verejnom záujme: v prvom rade, všeobecnou nemocničnou úlohou, ktorú musia plniť všetky nemocnice (verejné alebo súkromné) v súlade s LCH (72); po druhé, povinnosťou poskytovať starostlivosť každému pacientovi za každých okolností vrátane situácií, ktoré nie sú naliehavé (73); po tretie, povinnosťou poskytovať kompletnú nemocničnú starostlivosť na viacerých miestach (74). Komisia navyše dospela k záveru, že nemocnice IRIS boli poverené mimonemocničnou úlohou vo verejnom záujme spočívajúcou v poskytovaní nielen lekárskej starostlivosti, ale aj sociálnej pomoci (75). V rozhodnutí sa napokon odkazuje na povinnosť spočívajúcu v poskytovaní starostlivosti v dvoch jazykoch (76). Usúdilo sa, že nemocnice IRIS boli poverené týmito úlohami na základe LCH, zákona o CPAS, strategických plánov siete IRIS a napokon dohody podpísanej nemocnicami IRIS a CPAS. Komisia zároveň usúdila, že parametre na výpočet náhrady sa stanovili ex ante
                      (77) a že sa zaviedli dostatočné postupy na zabránenie nadmerným náhradám a na ich nápravu (78). Komisia rovnako s uspokojením poznamenala, že nemocnice IRIS viedli oddelené účty pre nemocničné a mimonemocničné činnosti (79), čím zaistili, že nedošlo ku krížovým dotáciám obchodných činností (iných ako služieb všeobecného hospodárskeho záujmu) nemocníc IRIS (80).

                  (55)

                  Komisia zároveň preskúmala, či bola nemocniciam IRIS v minulosti udelená nadmerná náhrada (t. j. v období rokov 1996 – 2007) (81), a dospela k záveru, že tomu tak nebolo (82). Okrem posúdenia všetkých opatrení financovania Komisia zároveň preskúmala údajný mechanizmus záloh. Vzhľadom na to, že náhrada podľa článku 109 LCH bola pravidelne poskytovaná so značným oneskorením, ktoré trvalo až 10 rokov, nemocnice IRIS dostávali zálohu tejto neuhradenej platby prostredníctvom FRBRTC. Komisia dospela k záveru, že pokiaľ mali byť tieto údajné zálohy v každom prípade vrátené po zaplatení náhrady deficitu v súlade s článkom 109 LCH, nemohli viesť k nadmernej náhrade nemocníc IRIS (83).

            4.2.   Rozsudok Všeobecného súdu o zrušení z roku 2012

                  (56)

                  V reakcii na rozhodnutie Komisie z roku 2009 sťažovatelia podali na Všeobecný súd žalobu o zrušenie tohto rozhodnutia (84). Sťažovatelia uviedli, že Komisia porušila ich procesné práva tým, že nezačala formálne vyšetrovacie konanie, v rámci ktorého mala rozhodnúť o existencii závažných problémov (85).

                  (57)

                  Vo svojom rozsudku zo 7. novembra 2012 vo veci T-137/10 Všeobecný súd zrušil rozhodnutie Komisie z roku 2009 a dospel k záveru, že Komisia bola povinná začať formálne vyšetrovacie konanie (86).

                  (58)

                  Všeobecný súd sa najprv zaoberal otázkou, či boli nemocnice IRIS poverené jasne vymedzenými úlohami vo verejnom záujme (87). Následne uviedol, že všetky zainteresované strany sa zhodli na tom, že všetky nemocnice, verejné aj súkromné, boli podľa LCH poverené všeobecnou nemocničnou službou vo verejnom záujme (88). Jediná pochybnosť sa teda týkala toho, či Komisia v rámci svojho predbežného preskúmania dospela k nesprávnemu záveru, že nemocnice IRIS boli poverené nemocničnými a mimonemocničnými dodatočnými úlohami vo verejnom záujme (89). Všeobecný súd dospel k záveru, že existovali pochybnosti o tom, či ustanovenia, o ktoré sa opieralo rozhodnutie Komisie, boli postačujúce na to, aby na základe nich nemocnice IRIS vykonávali dodatočné úlohy spočívajúce v zabezpečovaní starostlivosti každému pacientovi za každých okolností (90), poskytovaní nemocničnej starostlivosti na viacerých miestach (91) a zaisťovaní dodatočných sociálnych služieb (92). Okrem toho, pokiaľ ide o údajnú úlohu spočívajúcu v poskytovaní nemocničnej starostlivosti na viacerých miestach, Všeobecný súd poznamenal, že bolo ťažké rozpoznať, v čom sa táto úloha líšila od všeobecných požiadaviek plánovania a fungovania, ktoré sa vzťahujú na všetky nemocnice podliehajúce LCH (93).

                  (59)

                  Všeobecný súd sa ďalej zaoberal otázkou, či Komisia preukázala existenciu jasných parametrov na výpočet náhrady (94). Pokiaľ ide o nemocničné úlohy, Všeobecný súd sa zameral na mechanizmus náhrady deficitu založený na článku 109 LCH (95), pričom zdôraznil, že sťažovatelia tento mechanizmus nespochybnili (96). Takisto sa zameral na údajný mechanizmus regionálneho financovania prostredníctvom FRBRTC, ktorý sa zaviedol s cieľom dočasne vyplácať potrebné sumy vo forme záloh na pokrytie deficitov nemocníc IRIS predtým, ako nadobudne účinnosť opatrenie spočívajúce v pokrytí deficitu podľa článku 109 LCH (97). Pokiaľ ide o článok 109, Všeobecný súd rozhodol, že sťažovatelia neuviedli nijaké dôkazy, ktoré by mali vplyv na pozitívne posúdenie tohto článku zo strany Komisie (98). Naopak, pokiaľ ide o údajné zálohy vyplácané prostredníctvom mechanizmu FRBRTC, Všeobecný súd dospel k záveru, že Komisia neurčila parametre na výpočet týchto záloh (99) a dôkladne tieto zálohy nepreskúmala (100). Všeobecný súd dodal, že Komisia si protirečila, keď na pojednávaniach tvrdila, že FRBRTC predstavoval výlučne mechanizmus, na základe ktorého región Brusel – hlavné mesto financoval bruselské obce, a nie nemocnice IRIS (101).

                  (60)

                  Pokiaľ ide o verejné financovanie na podporu údajnej dodatočnej sociálnej úlohy nemocníc IRIS (102), Všeobecný súd zdôraznil, že aj v tomto prípade tieto finančné prostriedky pravdepodobne pochádzali z FRBRTC, ktorý uzavrel dohodu s dotknutými bruselskými obcami s cieľom udeliť im osobitnú dotáciu a umožniť im tak financovať sociálne úlohy, ktorými boli poverené nemocnice IRIS (103). Všeobecný súd dospel k záveru, že v tejto dohode sa nespresňovali vopred stanovené parametre na výpočet náhrady, ktoré sú spojené s údajnými dodatočnými sociálnymi úlohami nemocníc IRIS (104).

                  (61)

                  Všeobecný súd sa ďalej zaoberal otázkou, či Komisia preukázala existenciu postupu na zabránenie nadmernej náhrade a neexistenciu nadmernej náhrady (105). Všeobecný súd najprv dospel k záveru, že LCH poskytoval dostatočné záruky na zabezpečenie toho, že postup uvedený v príslušnom článku 109 neviedol k nadmerným náhradám (106). Dospel tiež k názoru, že Komisia nepreukázala existenciu podobného mechanizmu v súvislosti s údajným vyplácaním záloh zo strany obcí (107), a zdôraznil predovšetkým, že zjavne neexistuje právna povinnosť pre nemocnice IRIS, na základe ktorej musia tieto zálohy splatiť po tom, čo dostanú finančné prostriedky na pokrytie ich deficitu v zmysle článku 109 LCH (108). Pokiaľ ide o osobitné dotácie, ktorými sa podľa Komisie financuje dodatočná sociálna úloha, Všeobecný súd dospel k záveru, že posúdenie opatrení umožňujúcich vyvarovať sa nadmernej náhrady v rámci financovania sociálnych úloh vykonané Komisiou nebolo dostatočné (109).

                  (62)

                  Pokiaľ ide o otázku, či nemocnice IRIS v praxi využili nadmernú náhradu (110), Všeobecný súd jednoducho poznamenal, že rozsah analýzy bol veľmi široký a zahŕňal všetky finančné výsledky nemocníc IRIS v období dlhšom ako desať rokov (111). Bez toho, aby konkrétne rozhodol o závere Komisie, na základe ktorého nešlo o nadmernú náhradu, Všeobecný súd rozhodol, že samotný rozsah a zložitosť posúdenia vykonaného Komisiou sú samé osebe známkou svedčiacou v prospech tvrdenia sťažovateľov založeným na existencii vážnych ťažkostí (112).

                  (63)

                  Sťažovatelia napokon uviedli dôkaz, podľa ktorého mala Komisia v rámci svojho posúdenia zohľadniť kritérium ekonomickej účinnosti poskytovateľa služieb všeobecného hospodárskeho záujmu (113). Všeobecný súd však tento dôkaz zamietol a dospel k záveru, že:
                  „kritérium súvisiace s ekonomickou účinnosťou podniku v rámci poskytovania služieb všeobecného hospodárskeho záujmu nepodlieha posúdeniu zlučiteľnosti štátnej pomoci so zreteľom na článok 86 ods. 2 ES (článok 106 ods. 2 ZFEÚ), pričom teda rozhodnutie vnútroštátnych orgánov týkajúce sa ekonomickej účinnosti prevádzkovateľa nemožno v tejto súvislosti napadnúť.“ (114)

                  (64)

                  Zhrnutím svojich záverov Všeobecný súd uviedol, že:
                  „[Sťažovateľ] uviedol súbor súhlasných známok, ktoré svedčia o existencii vážnych pochybností v súvislosti so zlučiteľnosťou skúmaných opatrení vzhľadom na kritériá týkajúce sa uplatnenia článku 86 ods. 2 ES [článok 106 ods. 2 ZFEÚ], pokiaľ ide po prvé o existenciu jasne stanoveného poverenia vzťahujúceho sa na nemocničné a sociálne služby vo verejnom záujme špecifické pre nemocnice IRIS, po druhé o existenciu vopred stanovených parametrov na výpočet náhrady a po tretie o existenciu opatrení umožňujúcich vyvarovať sa nadmernej náhrady v rámci financovania týchto úloh vo verejnom záujme […].“ (115)

            4.3.   Rozhodnutie Komisie o začatí konania z 1. októbra 2014
          (116)

                  (65)

                  So zreteľom na závery Všeobecného súdu (117), podľa ktorých Komisia čelila pochybnostiam, pokiaľ ide o zlučiteľnosť napadnutého verejného financovania nemocníc IRIS s vnútorným trhom na základe článku 106 ods. 2 ZFEÚ, Komisia mala začať formálne vyšetrovacie konanie, čo aj spravila prostredníctvom rozhodnutia z 1. októbra 2014. Vo svojom rozhodnutí o začatí konania Komisia poukázala na skutočnosť, že podľa belgických orgánov sa príslušné obce a CPAS mesta Brusel rozhodli uložiť nemocniciam IRIS, nie však súkromným nemocniciam, tieto dodatočné povinnosti (118) odôvodňujúce opatrenia týkajúce sa náhrady deficitu zavedené na podporu nemocníc IRIS:

                              a)

                              povinnosť prijať každého pacienta za každých okolností: nemocnice IRIS nemôžu odmietnuť poskytnúť starostlivosť pacientom, ktorí nie sú schopní zaplatiť za ich služby a/alebo ktorí nie sú poistení, a to aj v prípade, keď títo pacienti nepotrebujú naliehavú zdravotnú starostlivosť. Súkromné nemocnice sú povinné poskytnúť starostlivosť len pacientom, ktorí potrebujú naliehavú zdravotnú starostlivosť, avšak v prípadoch, ktoré nie sú naliehavé, túto povinnosť nemajú;

                              b)

                              povinnosť poskytovať kompletnú nemocničnú starostlivosť na viacerých miestach: obce a CPAS sa vedome rozhodli zachovať viacero nemocničných miest poskytujúcich kompletnú starostlivosť s cieľom zabezpečiť dostupnosť starostlivosti pre všetkých pacientov. Alternatívu spočívajúcu v zoskupení lôžok a podpory udržania si nezávislosti vo vlastnom obydlí v rámci obmedzenejšieho počtu miest, aby tak znížili náklady, zámerne vylúčili. Toto rozhodnutie má mimoriadny význam pre znevýhodnených pacientov a ich rodiny vzhľadom na to, že nemocnice IRIS sa nachádzajú prevažne v blízkosti alebo v rámci štvrtí, v ktorých žije veľký počet znevýhodneného obyvateľstva;

                              c)

                              povinnosť poskytovať sociálne služby pacientom a ich rodinám: sociálni pracovníci poskytujú pomoc znevýhodneným pacientom a ich rodinám s cieľom riešiť a zvládať administratívne, finančné, vzťahové a sociálne ťažkosti. Okrem toho vopred vytvárajú sociálne vzťahy s cieľom uľahčiť finančnú účasť CPAS. Hoci všetky verejné a súkromné nemocnice sú povinné zamestnávať sociálnych pracovníkov v rámci určitých nemocničných oddelení (napr. na geriatrickom a psychiatrickom oddelení), belgické orgány tvrdia, že nemocnice IRIS majú dodatočnú osobitnú úlohu spočívajúcu v poskytovaní oveľa dôležitejších sociálnych služieb, ktoré vedú k vyšším nákladom a náhrade v súlade z LCH.

                  (66)

                  Vzhľadom na pochybnosti Všeobecného súdu (119) Komisia vyzvala belgické orgány, sťažovateľov a všetky zainteresované strany, aby predložili všetky príslušné informácie s cieľom preskúmať zlučiteľnosť napadnutého verejného financovania s vnútorným trhom, najmä v súvislosti s týmito bodmi:

                              —

                              presné vymedzenie údajných dodatočných úloh nemocníc IRIS a dokumenty, na ktorých sa zakladajú poverenia týkajúce sa týchto úloh (pozri odôvodnenia 87 až 89 rozhodnutia o začatí konania),

                              —

                              právny základ, ktorý sa vzťahuje na náhradu deficitu nemocníc IRIS (ku ktorého existencii prispievajú náklady na každú údajnú dodatočnú úlohu) (pozri odôvodnenie 91 rozhodnutia o začatí konania),

                              —

                              otázka, či existujú (dostatočné) opatrenia umožňujúce vyvarovať sa nadmernej náhrady za plnenie údajných dodatočných úloh, a to najmä prostredníctvom mechanizmu náhrady deficitu, prípadne v kombinácii s návratnými zálohami, a či boli nemocnice IRIS z právneho hľadiska povinné vrátiť všetky zálohy, ktoré im mohli byť udelené s cieľom vyvarovať sa nadmernej náhrady (pozri odôvodnenie 95 rozhodnutia o začatí konania),

                              —

                              otázka, či sa zaviedli dostatočné opatrenia na zabezpečenie toho, aby náhrada nebola vyššia, ako je nevyhnutné na pokrytie nákladov vzniknutých pri plnení záväzkov služby vo verejnom záujme (pozri odôvodnenie 96 rozhodnutia o začatí konania), vzhľadom na to, že platby osobitných dotácií v maximálnej výške 10 miliónov EUR za rok (pozri odôvodnenie 50 skôr v texte) je nutné považovať za operáciu, ktorá sa odlišuje od náhrady deficitu nemocníc IRIS,

                              —

                              otázka, či bola akákoľvek nadmerná náhrada v skutočnosti udelená nemocniciam IRIS, odkedy začali vykonávať svoje činnosti ako nezávislé právne štruktúry (pozri odôvodnenie 97 rozhodnutia o začatí konania),

                              —

                              všetky užitočné tvrdenia spolu s konkrétnymi a podrobnými dokumentmi, v ktorých sa objasňuje, či, prečo a do akej miery opatrenia v oblasti verejného financovania nemocníc IRIS patria do rozsahu pôsobnosti rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012 alebo rámca služieb všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012 (pozri odôvodnenie 98 rozhodnutia o začatí konania) alebo rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2005 (pozri odôvodnenie 100 rozhodnutia o začatí konania) a či, prečo a do akej miery sú splnené príslušné stanovené kritériá.

                  (67)

                  Komisia sa zároveň pri príležitosti prijatia rozhodnutia o začatí konania pokúsila objasniť tieto ďalšie faktické body:

                              —

                              otázku, či sa akékoľvek finančné prostriedky z FRBRTC (pozri odôvodnenie 50 skôr v texte), v tomto prípade osobitné dotácie, priamo previedli na nemocnice IRIS alebo či FRBRTC a osobitné dotácie predstavujú jednoduché mechanizmy financovania medzi regiónom Brusel – hlavné mesto a bruselskými obcami (pozri odôvodnenie 17 rozhodnutia o začatí konania),

                              —

                              presnú povahu záväzku stanoveného v článku 60 ods. 6 zákona o CPAS (pozri odôvodnenie 19 skôr v texte), možnosti zatvorenia verejnej nemocnice a rozdiel oproti mechanizmu plánovania týkajúceho sa nemocníc (pozri odôvodnenie 26 rozhodnutia o začatí konania),

                              —

                              otázku, či sa dodatočné sociálne služby poskytované nemocnicami IRIS považujú za činnosti hospodárskej povahy (odôvodnenie 48 rozhodnutia o začatí konania),

                              —

                              otázku, či prevod osobitných dotácií (zo strany regiónu Brusel – hlavné mesto v prospech obcí) obcí v prospech nemocníc IRIS možno považovať za odlišnú operáciu v porovnaní s mechanizmom náhrady deficitu (pozri odôvodnenie 92 rozhodnutia o začatí konania) a prípadne za uplatniteľný právny základ, ktorým sa stanovujú presné pravidlá daného mechanizmu,

                              —

                              otázku, či existuje mechanizmus záloh, právny základ tohto mechanizmu a prípadne spôsob, akým sa tieto platby vykonávajú, a otázku, či sa tieto zálohy považujú za opatrenie pomoci, ktoré sa odlišuje od mechanizmu kompenzácie deficitu, ako aj spresnenia týkajúce sa prípadného financovania týchto záloh z FRBRTC (pozri odôvodnenie 93 rozhodnutia o začatí konania),

                              —

                              ďalšie objasnenia, pokiaľ ide o udržateľnosť (t. j. dlhodobú kontinuitu a životaschopnosť verejných nemocníc, pozri aj odôvodnenie 91 ďalej v texte), jej právny základ (najmä na úrovni siete IRIS e nemocníc IRIS), jej dôsledky a spôsob, akým sa na základe udržateľnosti odôvodňujú mechanizmy náhrady deficitu, ktoré využívajú tieto nemocnice (pozri odôvodnenia 102 a 103 rozhodnutia o začatí konania),

                              —

                              otázku, či existujú iné dôvody ako tie, ktoré sú výslovne uvedené v rozhodnutí o začatí konania (t. j. existencia dodatočných úloh všeobecného hospodárskeho záujmu a udržateľnosť verejných nemocníc), ktorými možno odôvodniť dodatočné financovanie nemocníc IRIS (pozri odôvodnenie 103 rozhodnutia o začatí konania).

            5.   PRIPOMIENKY ZAINTERESOVANÝCH STRÁN

                  (68)

                  Komisia dostala pripomienky od štyroch zainteresovaných strán (CBI, ABISP, Zorgnet Vlaanderen a UNCPSY), ktoré sú zhrnuté ďalej v texte:

            5.1.   CBI

                  (69)

                  V reakcii na rozhodnutie o začatí konania CBI, sťažovateľ, poukazuje na skutočnosť, že z jeho pohľadu toto rozhodnutie nezahŕňa žiadny nový prvok alebo tvrdenie ani žiadne nové vysvetlenie umožňujúce stanoviť existenciu osobitnej úlohy, ktorou boli poverené nemocnice IRIS, alebo pokiaľ ide o mechanizmy náhrady za plnenie tejto údajnej úlohy alebo kontroly, ktoré boli v tejto súvislosti údajne zavedené. Sťažovateľ teda odkazuje hlavne na tvrdenia uvedené v jeho predchádzajúcich pripomienkach.

                  (70)

                  CBI potvrdzuje svoje stanovisko, na základe ktorého: 1. nemocnice IRIS nie sú okrem úloh, ktorými sú poverené všetky (verejné alebo súkromné) belgické nemocnice, zodpovedné za osobitné služby všeobecného hospodárskeho záujmu a 2. aj keď Komisia dospela k záveru o existencii dodatočných úloh tohto druhu, tieto úlohy nie sú dostatočne jasne vymedzené, aby spĺňali požiadavky právnych predpisov Únie v danej oblasti. CBI zároveň poznamenáva, že v rámci návrhu politického programu novej bruselskej vlády (zverejneného v júli 2014) sa zvažuje „zmena uznesenia z 13. februára 2003 s cieľom stanoviť úlohy obecného záujmu, ktoré odôvodňujú osobitné dotácie v prospech obcí“. Sťažovatelia sa domnievajú, že toto znenie naznačuje, že v súčasnosti neexistujú žiadne úlohy tohto druhu, ale že sa vymedzia v budúcnosti.

                  (71)

                  Pokiaľ ide o požiadavky článku 60 ods. 6 zákona o CPAS, CBI sa domnieva, že neprinášajú nič nové v porovnaní s LCH, pokiaľ ide o vymedzenie dodatočných alebo osobitných služieb všeobecného hospodárskeho záujmu, ktoré sa vzťahujú len na verejné nemocnice, ako sú nemocnice IRIS. Sťažovateľ ďalej uvádza, že sa zdá, že dodatočná sociálna úloha len zahŕňa väčší objem sociálnych služieb v porovnaní s úlohou zabezpečovanou inými nemocnicami, ktorú označuje za „základnú sociálnu úlohu (spoločnú pre verejné a súkromné nemocnice)“. CBI sa domnieva, že to nie je postačujúce na to, aby sa úlohy nemocnice IRIS mohli považovať za dodatočné sociálne úlohy. Okrem toho, pokiaľ ide o otázku, či ide o služby hospodárskej povahy, CBI tvrdí, že samotná skutočnosť, že tieto služby sa zabezpečujú bezplatne, nezbavuje tieto služby ich hospodárskej povahy. CBI sa napokon domnieva, že dodatočné sociálne služby sú neoddeliteľné od rozsiahlej služby zdravotnej starostlivosti, ktorá má nepochybne hospodársku povahu, keďže táto skutočnosť nebola nikdy spochybnená.

                  (72)

                  Podľa CBI sa úloha týkajúca sa poskytovania univerzálnej starostlivosti vzťahuje na súkromné, ako aj na verejné nemocnice. Ďalej sa domnieva, že by sa nemali robiť žiadne rozdiely medzi verejnými a súkromnými nemocnicami, pokiaľ ide o liečbu „sociálnych pacientov“, či už v naliehavých situáciách alebo v rámci starostlivosti po vyšetrení na pohotovosti. V tomto kontexte CBI odkazuje na rozsudok Súdu prvého stupňa v Bruseli (120), ktorý sa týka naliehavej zdravotnej pomoci (121) poskytnutej cudzincom s neoprávneným pobytom na území Belgicka (ďalej len „migranti bez dokladov“), v ktorom sa preukazuje, že v tomto kontexte môžu takúto pomoc poskytovať verejné, ako aj súkromné nemocnice. CBI dopĺňa, že na základe publikácie (122) vzájomných poisťovní Mutualités Chrétiennes (123) z roku 2004 súkromné nemocnice poskytujú starostlivosť viac ako 60 % „sociálnych pacientov“ v regióne Brusel – hlavné mesto. Sťažovateľ sa tiež domnieva, že zo zákona o CPAS, strategických plánov siete IRIS ani z dohôd o „sociálnom bývaní“ (124) nevyplýva žiadna dodatočná úloha.

                  (73)

                  Pokiaľ ide o „úlohy poskytované na viacerých miestach“, CBI sa domnieva, že presný obsah tohto záväzku spočívajúceho v poskytovaní kompletných nemocničných služieb „na viacerých miestach“ zatiaľ nebol vysvetlený, ani to, do akej miery z tohto záväzku plynú pre nemocnice IRIS dodatočné náklady. Pokiaľ ide o dodatočnú sociálnu úlohu, CBI zastáva názor, že z článku 57 zákona o CPAS nevyplývajú pre nemocnice IRIS žiadne dodatočné povinnosti a že v každom prípade v tomto článku nie sú zrozumiteľne vymedzené (rovnako ako ani v strategických plánoch siete IRIS, či v dohodách o „sociálnom bývaní“).

                  (74)

                  Pokiaľ ide o otázku týkajúcu sa jasného vymedzenia parametrov na výpočet náhrady, CBI poukazuje na to, že podľa belgických orgánov nemocnice IRIS plnia osobitnú úlohu, ktorá sa líši od úlohy súkromných nemocníc, a že táto osobitná úloha nie je vymedzená v rámci LCH, ale sa opiera o iný právny základ. Podľa CBI je jednoznačne vylúčené, že by sa v LCH mohli vymedzovať parametre na výpočet náhrady týkajúce sa jednej alebo viacerých úloh vo verejnom záujme, ktoré v ňom nie sú stanovené. Okrem toho CBI poznamenáva, že neexistuje žiadna súvislosť medzi údajnými právnymi základmi týkajúcimi sa predmetných osobitných úloh a mechanizmami náhrady. Sťažovateľ konštatuje, že sa zjavne neuplatňuje žiadne rozlíšenie medzi deficitom vyplývajúcim jednak z údajných osobitných úloh a jednak z nákladov na plnenie základnej úlohy. CBI napokon odkazuje na rad stanovísk belgickej finančnej inšpekcie, v ktorých sa dospelo k názoru, že nie je možné kontrolovať využívanie osobitných dotácií udelených na základe uznesenia z 13. februára 2003, keďže v tomto uznesení sa nespresňujú úlohy obecného záujmu, na ktoré sa tieto dotácie poskytujú.

                  (75)

                  CBI zároveň opakuje svoje predchádzajúce tvrdenia, že nie je prijaté žiadne opatrenie na vyvarovanie sa nadmernej náhrady. Dopĺňa, že bez presného vymedzenia osobitných úloh vykonávaných nemocnicami IRIS nie je možné určiť, ktoré činnosti by mali alebo nemali byť predmetom náhrady. Podľa CBI je teda nemožné overiť existenciu mechanizmu kontroly, ktorý by umožňoval vyvarovať sa nadmernej náhrady.

                  (76)

                  CBI napokon poukazuje na to, že hoci je udržateľnosť verejných nemocníc uvedená v dohode o spolupráci z 19. mája 1994, v tomto dokumente nie je vymedzená žiadna úloha tohto druhu a nepredstavuje poverenie. CBI sa predovšetkým domnieva, že v tejto dohode sa nenaznačuje, že by obec alebo mesto bolo povinné mať na svojom území verejnú nemocnicu a že v nej nie sú stanovené žiadne pravidlá týkajúce sa plánovania nemocničných služieb v Belgicku, ktoré si vyžaduje prevádzkovanie služby v rámci verejnej nemocnice.

            5.2.   ABISP

                  (77)

                  Bruselské združenie inštitúcií súkromnej starostlivosti (L'Association bruxelloise des institutions de soins privées, ABISP), jeden z pôvodných sťažovateľov (pozri odôvodnenie 1), vo svojich pripomienkach týkajúcich sa rozhodnutia o začatí konania poznamenáva, že všetky belgické nemocnice, bez ohľadu na ich štatút alebo ich vlastníkov, sú zo zákona povinné plniť úlohu vo všeobecnom záujme. V tomto kontexte ABISP odkazuje na článok 2 LCH (125). ABISP napokon pripomína, že svoju sťažnosť stiahlo.

            5.3.   Zorgnet Vlaanderen

                  (78)

                  Zorgnet Vlaanderen zastupuje viac ako 500 flámskych poskytovateľov starostlivosti (napr. všeobecné nemocnice, zariadenia psychiatrickej starostlivosti a domovy dôchodcov). Vo svojich pripomienkach k rozhodnutiu o začatí konania Zorgnet Vlaanderen zdôrazňuje, že všetky belgické nemocnice, či už verejné alebo súkromné, podliehajú rovnakým povinnostiam, pokiaľ ide o služby vo verejnom záujme v rámci LCH. Okrem toho poukazuje na skutočnosť, že v LCH sa nevymedzujú podmienky týkajúce sa právnej formy (verejný alebo súkromný orgán), ktorá je nevyhnutná na to, aby bolo zariadenie uznané ako nemocnica. Zorgnet Vlaanderen navyše poznamenáva, že vo vymedzení záväzkov služby vo verejnom záujme nemocníc sa neodkazuje na regionálne špecifiká. Napokon tvrdí, že nemocnice Flámska a regiónu Brusel – hlavné mesto neplnia odlišnú sociálnu úlohu.

            5.4.   UNCPSY

                  (79)

                  Národný zväz súkromných psychiatrických kliník (Union nationale des cliniques psychiatriques privées, UNCPSY) je federácia súkromných psychiatrických kliník vo Francúzsku. Vo svojich pripomienkach týkajúcich sa rozhodnutia o začatí konania UNCPSY tvrdí, že na určenie toho, či verejné financovanie neprevyšuje čisté náklady na služby vo verejnom záujme, nemôžu byť tieto náklady neobmedzené. Podľa UNCPSY sa navyše musí v tomto posúdení zohľadniť kvalita prevádzky poskytovateľa služieb. V tomto kontexte UNCPSY zastáva názor, že Komisia by mala porovnať verejné a súkromné nemocnice s cieľom určiť, či je pomoc primeraná v zmysle článku 106 ods. 2 ZFEÚ.

                  (80)

                  V tejto súvislosti Komisia poznamenáva, že pripomienky UNCPSY sú v rozpore so záverom Všeobecného súdu uvedenom v bode 300 jeho rozsudku zo 7. novembra 2012 (T-137/10), podľa ktorého ekonomická účinnosť podniku v rámci poskytovania služieb všeobecného hospodárskeho záujmu v zmysle článku 106 ods. 2 ZFEÚ nepodlieha posúdeniu zlučiteľnosti verejného financovania udeleného podniku podľa pravidiel v oblasti štátnej pomoci (v tejto súvislosti pozri odôvodnenie 63).

            6.   PRIPOMIENKY BELGICKÉHO KRÁĽOVSTVA

      6.1.   Pripomienky Belgicka k rozhodnutiu o začatí konania

                  (81)

                  V ich odpovedi na rozhodnutie Komisie z 1. októbra 2014, a najmä na odôvodnenie 17 tohto rozhodnutia, belgické orgány poukazujú na skutočnosť, že finančná pomoc zo strany regiónu Brusel – hlavné mesto (t. j. osobitné dotácie v maximálnej výške 10 miliónov EUR za rok) a zo strany FRBRTC predstavovala finančné prevody poskytnuté výlučne obciam, a nie nemocniciam IRIS. V dôsledku toho sa belgické orgány domnievajú, že ide o finančné prevody medzi verejnými orgánmi, ktoré nepatria do pôsobnosti článku 107 ods. 1 ZFEÚ. Podľa belgických orgánov nebola nemocniciam IRIS udelená pomoc zo strany regiónu Brusel – hlavné mesto ani zo strany FRBRTC. Domnievajú sa, že tieto prevody sa uskutočnili v rámci právomocí regiónu v oblasti všeobecného financovania obcí, ktorým sa tak umožnilo plniť ich úlohy všeobecného záujmu, a najmä úlohy CPAS. V tejto súvislosti sa odkazy sťažovateľov na stanoviská finančnej inšpekcie vzťahujú výlučne na región Brusel – hlavné mesto a obce, nie však na nemocnice IRIS. Belgické orgány napokon tvrdia, že na základe osobitného zákona z 8. augusta 1980 o inštitucionálnych reformách a stanoviska Štátnej rady Belgicka (126) región Brusel – hlavné mesto môže financovať výlučne obce, a nie nemocnice IRIS, lebo financovanie osobitných nemocničných úloh nepatrí do pôsobnosti regiónu.

                  (82)

                  Pokiaľ ide o pochybnosti vyjadrené v odôvodnení 26 rozhodnutia o začatí konania, belgické orgány objasňujú rozdiel medzi požiadavkou článku 60 ods. 6 zákona o CPAS na jednej strane a možnosťami zatvorenia verejnej nemocnice mechanizmom plánovania týkajúceho sa nemocníc na druhej strane. Domnievajú sa, že v článku 60 ods. 6 zákona o CPAS (127) sa stanovujú podmienky, ktoré je potrebné splniť, aby sa umožnilo CPAS zriadiť nemocnicu. CPAS musí najmä analyzovať, či je taká nemocnica skutočne potrebná vzhľadom na potreby regiónu, a najmä na lekársko-sociálne potreby, ako aj na existenciu podobných infraštruktúr. Belgické orgány zároveň zdôrazňujú, že mechanizmus plánovania týkajúceho sa nemocníc spočíva v tom, že federálna vláda určí maximálny počet nemocničných lôžok na región. Federálna vláda zakladá svoje rozhodnutie výlučne na zistených potrebách nemocníc bez ohľadu na úroveň sociálnych potrieb v jednotlivých regiónoch (128). Belgické orgány vysvetľujú, že v prípade regiónu Brusel – hlavné mesto je maximálny počet nemocničných lôžok určený pre región ako celok, a nie jednotlivo pre každú z 19 obcí. Naopak, každé z 19 CPAS v regióne Brusel – hlavné mesto rozhoduje samostatne na základe miestnych potrieb, či otvorí nemocnicu vo svojej obci alebo nie.

                  (83)

                  Belgické orgány zároveň vysvetlili, že zatvorenie verejnej nemocnice alebo jej prevod na partnera zo súkromného sektora sa neriadia formálne alebo špecificky podľa LCH alebo zákona o CPAS (129). Podľa belgických orgánov sa však v judikatúre Štátnej rady Belgicka objasňujú spôsoby a podmienky zatvorenia a/alebo prevodu zariadení založených zo strany CPAS. V rozhodnutí č. 113.428 z 9. decembra 2002 Štátna rada rozhodla o zrušení prevodu centra rekonvalescencie patriaceho CPAS na súkromného prevádzkovateľa. Rozhodla najmä o tom, že pred prijatím rozhodnutia o zatvorení alebo prevode zariadenia bolo zároveň potrebné posúdiť potrebu poskytovania lekársko-sociálnych služieb. V tomto posúdení treba riadne zohľadniť posúdenie vykonané pri zriadení zariadenia, ako aj všetky zmeny, ktoré nastali od prijatia rozhodnutia zriadiť zariadenie. Belgické orgány navyše poznamenávajú, že toto posúdenie sa nemôže zakladať výlučne na finančnej situácii zariadenia ani na nákladoch vynaložených na jeho údržbu. Na tomto základe belgické orgány dospeli k záveru, že CPAS nemôže zatvoriť svoju nemocnicu bez toho, aby vopred stanovilo, že lekárske a sociálne potreby, pre ktoré bola táto nemocnica zriadená, už neexistujú.

                  (84)

                  Podľa belgických orgánov je pre zriadenie verejnej nemocnice potrebné dodržiavať povinnosti článku 60 ods. 6 zákona o CPAS a plánovanie verejných orgánov týkajúce sa nemocníc, zatiaľ čo v prípade súkromných nemocníc je relevantné len plánovanie. V súlade s článkom 60 ods. 6 zákona o CPAS musí byť otvorenie novej verejnej nemocnice odôvodnené existenciou skutočnej potreby. Belgické orgány navyše vysvetľujú, že ak sa kapacita novootvorenej verejnej nemocnice rovná počtu lôžok stanovených v plánovaní týkajúcom sa nemocníc, nezostáva viac miesta pre inú nemocnicu (verejnú alebo súkromnú) v tejto oblasti v rámci tohto programu. A v takom prípade neexistuje žiadny iný spôsob uspokojenia potrieb obyvateľstva. Belgické orgány poukazujú na skutočnosť, že ak sa CPAS kedykoľvek rozhodne zatvoriť svoju verejnú nemocnicu, musí sa najprv uistiť, že v súlade s judikatúrou Štátnej rady táto nemocnica už nie je potrebná. Na rozdiel od CPAS súkromný prevádzkovateľ, ktorý sa rozhodne svoju nemocnicu zatvoriť, nie je zo zákona povinný uistiť sa o tom, že obyvateľstvu je naďalej poskytovaná zdravotná starostlivosť. Podľa belgických orgánov súkromná nemocnica zostáva otvorená len na základe vlastného rozhodnutia, ktoré sa môže kedykoľvek zmeniť. Belgické orgány uvádzajú ako príklad náhle zatvorenie súkromnej nemocnice Hôpital français v obci Berchem-Sainte-Agathe (Brusel) v roku 2008 (130). Na záver belgické orgány vysvetľujú, že mechanizmus plánovania týkajúceho sa nemocníc zároveň obmedzuje slobodu verejných a súkromných prevádzkovateľov zriadiť nemocnicu (keďže zriadenie nemocnice je možné len vtedy, ak ešte nebol dosiahnutý maximálny počet lôžok v danej oblasti). Domnievajú sa však, že povinnosti vyplývajúce zo zákona o CPAS ukladajú centrám CPAS dodatočné obmedzenia v súvislosti s otvorením a zatvorením verejnej nemocnice, zatiaľ čo súkromné nemocnice možno kedykoľvek zatvoriť.

                  (85)

                  Pokiaľ ide o povinnosti, ktoré sa údajne uplatňujú len na nemocnice IRIS (pozri odôvodnenia 87 až 89 rozhodnutia o začatí konania), belgické orgány tvrdia, že tieto povinnosti sú priamym dôsledkom toho, že nemocnice IRIS boli zriadené na to, aby prispievali k zabezpečovaniu sociálnej pomoci poskytovanej zo strany CPAS (pozri oddiel 2.2). Belgické orgány sa domnievajú, že tieto povinnosti vyplývajú zo zákona o CPAS, na základe ktorého boli nemocnice IRIS zriadené, a že sú nemocniciam IRIS uložené na základe ich štatútu a strategických plánov siete IRIS. Belgické orgány tiež odkazujú na tieto dokumenty na účely presného vymedzenia týchto povinností. V záujme stručnosti a v snahe predísť opakovaniu Komisia vo svojom posúdení uvedie len relevantné časti (pozri oddiel 7.3.4.1).

                  (86)

                  Vo svojom rozhodnutí o začatí konania (pozri odôvodnenie 48) Komisia vyjadrila pochybnosti v súvislosti s hospodárskou alebo nehospodárskou povahou dodatočných sociálnych služieb poskytovaných nemocnicami IRIS. Vo svojej odpovedi na rozhodnutie o začatí konania belgické orgány usudzujú, že tieto sociálne služby nemajú hospodársku povahu. Tvrdia najmä, že sociálna pomoc poskytnutá zo strany CPAS v Bruseli vo forme materiálnej, sociálnej, lekárskej, lekársko-sociálnej a psychologickej pomoci netvorí súčasť konkurenčného trhu a že to platí aj vtedy, keď jednu časť sociálnej pomoci (t. j. dodatočné sociálne služby) zabezpečujú nemocnice IRIS na základe poverenia.

                  (87)

                  Pokiaľ ide o právny základ pre náhradu deficitu (pozri bod 91 rozhodnutia o začatí konania), belgické orgány sa domnievajú, že povinnosť, ktorou sú poverené obce a ktorá spočíva v uhradení deficitu ich verejných nemocníc, je stanovená v článku 46 štatútu nemocníc IRIS, ako aj v článku 109 LCH. Vysvetľujú, že v článku 109 LCH je uvedená všeobecná zásada, ktorá sa vzťahuje na všetky belgické verejné nemocnice a ktorá stanovuje minimálnu povinnosť pre obce (keďže sú povinné pokryť výlučne jednu časť deficitu, pozri aj odôvodnenie 47). Belgické orgány zároveň poznamenávajú, že v článku 46 štatútu nemocníc IRIS sa vymedzuje konkrétna povinnosť, ktorá sa vzťahuje len na šesť obcí, ktoré zriadili nemocnice IRIS a ktoré sa rozhodli prekročiť minimálnu požadovanú úroveň stanovenú v článku 109 LCH a pokryť celý účtovný deficit nemocníc IRIS.

                  (88)

                  V odôvodnení 92 rozhodnutia o začatí konania Komisia položila otázku, či prevod osobitných dotácií (zo strany regiónu Brusel – hlavné mesto v prospech obcí) obcí v prospech nemocníc IRIS možno považovať za odlišnú operáciu v porovnaní s mechanizmom pokrytia deficitu. Vo svojej odpovedi belgické orgány tvrdia, že bruselské obce používajú výlučne osobitné dotácie s cieľom splniť si (čiastočne) svoju povinnosť spočívajúcu v pokrytí deficitu nemocníc IRIS. Ako sa podrobne uvádza ďalej v texte (pozri oddiel 7.3.5), náhrada deficitu sa uskutočňuje v niekoľkých fázach, pričom jednou z nich je prevod osobitných dotácií zo strany obce v prospech nemocnice IRIS, ale všetky tieto platby sa uskutočňujú na rovnakom základe, t. j. na základe záväzku obcí pokryť deficit.

                  (89)

                  Komisia zároveň požiadala o objasnenia, pokiaľ ide o údajný mechanizmus vyplácania záloh (podľa potreby), právny základ tohto mechanizmu a spôsob jeho fungovania, rozdiel v porovnaní s mechanizmom pokrytia deficitu a úlohu, ktorú v rámci tohto financovania zohráva FRBRTC (pozri odôvodnenie 93 rozhodnutia o začatí konania). Belgické orgány sa domnievajú, že neexistuje žiadny mechanizmus vyplácania záloh. Konkrétne vysvetľujú, že povinnosť pokryť deficit nemocníc IRIS nadobúda účinnosť po vzniku deficitu. Podľa belgických orgánov sa totiž v článku 46 štatútu nemocníc IRIS odkazuje na účtovný deficit, ktorý je uvedený vo finančných údajoch nemocníc najneskôr šesť mesiacov po skončení účtovného obdobia. Naopak, výpočet deficitu podľa článku 109 LCH federálnym verejným úradom verejného zdravia trvá podstatne dlhšie (až desať rokov). Belgické orgány však tvrdia, že vzhľadom na to, že deficit podliehajúci článku 109 LCH jednoducho predstavuje časť účtovného deficitu okamžite uhradeného v súlade s článkom 46 štatútu nemocníc IRIS, tieto nemocnice nedostávajú zálohy, ktoré by sa mohli považovať za pomoc odlišnú od mechanizmu pokrytia deficitu. Belgické orgány napokon opätovne uvádzajú, že z FRBRTC boli obciam poskytnuté finančné prostriedky, ktoré im pomohli splniť si záväzky týkajúce sa úhrady deficitu, ktorý, ako bolo vysvetlené skôr v texte, nepredstavuje mechanizmus vyplácania záloh.

                  (90)

                  Pokiaľ ide o opatrenia, ktorých cieľom je vyvarovať sa nadmernej náhrady, ako aj neexistencia skutočnej nadmernej náhrady (pozri body 95 – 97 rozhodnutia o začatí konania), belgické orgány uvádzajú tieto tvrdenia. V prvom rade vysvetľujú, že rozhodnutia nahradiť deficit sa prijímajú každý rok po tom, čo je známy odhadovaný deficit pre príslušné obdobie, aby tak nedošlo k žiadnemu riziku nadmernej náhrady. Ďalej uvádzajú, že belgický právny rámec (najmä zákon zo 14. novembra 1983 a zákon o CPAS) umožňuje obciam uistiť sa, že nemocnice IRIS využívajú štátnu pomoc správnym spôsobom a vymáhať túto pomoc v prípade nedodržania podmienok alebo v prípade nadmernej náhrady. Okrem toho, s cieľom preukázať neexistenciu nadmernej náhrady belgické orgány odkazujú na rôzne tabuľky predložené Komisii, v ktorých je vymedzený deficit, ako aj pomoc obcí v prospech každej z piatich nemocníc IRIS na obdobie rokov 1996 – 2014 (pre informácie o týchto číslach pozri aj oddiel 7.3.5).

                  (91)

                  Na základe žiadosti belgické orgány vo svojej odpovedi poskytli aj dodatočné objasnenia o pojme „udržateľnosť“ (pozri odôvodnenia 102 – 103 rozhodnutia o začatí konania). Podľa nich sa povinnosť zabezpečiť udržateľnosť nemocníc IRIS zakladá priamo na zákone o CPAS. Ako sa už uviedlo skôr v texte (pozri oddiel 2.1), každé CPAS môže založiť zariadenia poverené poskytovaním sociálnej pomoci vrátane lekárskej a lekársko-sociálnej pomoci, ak môže preukázať, že takýto postup je potrebný na účely uspokojenia skutočnej potreby v súlade s článkom 60 ods. 6 zákona o CPAS. Vysvetľujú, že v minulosti šesť CPAS z celkovo 19 CPAS regiónu Brusel – hlavné mesto zriadilo nemocnice (ktoré nemajú samostatnú právnu subjektivitu) s cieľom poskytovať sociálnu pomoc a že až do roku 1995 samy riadili tieto nemocnice. Podľa nich reštrukturalizácia týchto verejných nemocníc vedúca k zriadeniu verejných nemocníc IRIS, ktoré sa stali z právneho hľadiska nezávislé od CPAS počnúc 1. januárom 1996 (pozri aj oddiel 2.2), ničím nezmenila záväzok CPAS poskytovať sociálnu pomoc, a to buď priamo alebo prostredníctvom nemocníc IRIS. V tomto kontexte belgické orgány poznamenali, že prvotný cieľ reštrukturalizácie a zriadenia siete IRIS a nemocníc IRIS spočíval v zaistení kontinuity verejných nemocničných služieb v regióne Brusel – hlavné mesto (pozri aj odôvodnenie 27). Poukazujú teda na skutočnosť, že na to, aby zaistili udržateľnosť nemocníc IRIS a uspokojili tak sociálne potreby obyvateľstva, musia obce a CPAS absorbovať celý deficit týchto nemocníc na základe článku 46 štatútu nemocníc IRIS. Belgické orgány navyše dospeli k záveru, že pokým táto skutočná potreba existuje v súlade s judikatúrou Štátnej rady (pozri odôvodnenie 83), verejné orgány nemôžu nemocnice IRIS zatvoriť ani ich previesť na súkromného vlastníka.

                  (92)

                  Napokon v odôvodnení 103 rozhodnutia o začatí konania Komisia kladie otázku, či existujú iné dôvody ktoré by mohli opodstatniť dodatočné financovanie nemocníc IRIS. V tejto súvislosti belgické orgány poznamenávajú, že nemocnice IRIS nemajú len jediný cieľ spočívajúci vo vytváraní „udržateľných“ služieb, úloh a nemocničných programov, ako by tomu mohlo byť v prípade belgických súkromných nemocníc. Naopak, podľa belgických orgánov musia nemocnice IRIS zabezpečovať čo najširšiu škálu služieb zdravotnej starostlivosti, najmä s cieľom zabezpečiť prístup pre všetkých, a to hlavne pre najodkázanejších členov spoločnosti, ku všetkým ošetreniam potrebným na liečbu ich choroby, aj keď táto liečba zďaleka presahuje normy plánovania a schválenia, ktoré sa vzťahujú na všetky nemocnice v súlade s LCH. V tomto kontexte belgické orgány rovnako odkazujú na bod 162 rozsudku Všeobecného súdu zo 7. novembra 2012, na základe ktorého „na účely zabezpečenia kontinuity a životaschopnosti nemocničného systému sa náhrada deficitu verejných nemocníc môže zdať potrebná zo zdravotného a sociálneho hľadiska“. Belgické orgány zároveň poznamenávajú, že zo štatútu verejnej nemocnice vyplývajú určité náklady, ktoré nie sú plne hradené na základe federálnych opatrení v oblasti financovania. Poukazujú na skutočnosť, že tieto náklady okrem iného zahŕňajú vyplácanie prémií dvojjazyčným zamestnancom za jazykové kompetencie, vyššie výdavky na dôchodkové zabezpečenie a zdravotné poistenie pre štatutárnych zamestnancov (úradníkov) a príplatky uložené (ale vyplácané len čiastočne) regiónom Brusel – hlavné mesto.

            6.2.   Pripomienky Belgicka k pripomienkam tretích strán

                  (93)

                  Belgické orgány na úvod poukazujú na to, že pripomienky zo strany CBI, ABISP a Zorgnet Vlaanderen k rozhodnutiu Komisie o začatí konania sa zakladajú na rovnakom tvrdení, t. j. podľa týchto organizácií nemocnice IRIS nie sú poverené výkonom dodatočných služieb všeobecného hospodárskeho záujmu nad rámec služieb všeobecného hospodárskeho záujmu uložených každej nemocnici (verejnej či súkromnej) v Belgicku. Podľa nich sa toto tvrdenie opiera o ten istý základ, t. j. že z LCH vyplýva pre súkromné a verejné nemocnice tá istá povinnosť služby vo verejnom záujme, a to nezávisle od akýchkoľvek regionálnych faktorov. Podľa belgických orgánov však vedľajší účastníci konania nevysvetľujú, v čom sa zákon CPAS nevzťahuje na nemocnice IRIS, zatiaľ čo podľa Belgicka je tento zákon právnym základom samotnej existencie nemocníc IRIS. Belgické orgány poznamenávajú, že v článku 147 LCH sa výslovne pripúšťa, že v prípade nemocníc pod správou CPAS (ako nemocnice IRIS (131)) LCH dopĺňa zákon o CPAS, čo potvrdzuje, že LCH nepredstavuje jediný relevantný právny základ vzťahujúci sa na nemocnice pod správou CPAS.

                  (94)

                  Belgické orgány považujú za nesprávne tvrdenie CBI, podľa ktorého zámer bruselskej vlády prepracovať znenie uznesenia z 13. februára 2003 s cieľom spresniť v ňom úlohy všeobecného záujmu a opodstatniť tak poskytnutie osobitných dotácií obciam (pozri odôvodnenie 70) naznačuje, že v súčasnosti neexistujú žiadne osobitné úlohy (ktoré sa vzťahujú výlučne na nemocnice IRIS). Belgické orgány poukazujú najmä na skutočnosť, že osobitné dotácie stanovené v tomto uznesení sú určené len pre obce, a nie pre nemocnice IRIS. Belgicko navyše potvrdzuje, že pomoc zo strany FRBRTC a samotného regiónu Brusel – hlavné mesto (do maximálnej výšky 10 miliónov EUR za rok (132)) na podporu obcí spočíva vo finančných prevodoch medzi verejnými orgánmi, ktoré nepatria do pôsobnosti článku 107 ods. 1 ZFEÚ. Belgické orgány opakujú, že žiadna z týchto súm nebola udelená nemocniciam IRIS zo strany regiónu ani FRBRTC. Naopak podľa Belgicka ide jednoducho o prevody medzi regiónom a obcami, ktoré vyplývajú z právomocí regiónu v oblasti všeobecného financovania obcí. Toto celkové financovanie je navrhnuté tak, aby umožnilo obciam splniť si svoje úlohy obecného záujmu, ktoré zahŕňajú úlohy CPAS. Podľa belgických orgánov pripravovaná zmena uznesenia z 13. februára 2003 v žiadnom prípade nepreukazuje pripustenie neexistencie dodatočných služieb všeobecného hospodárskeho záujmu, ktorými sú poverené nemocnice IRIS. Za spresnenie služieb všeobecného hospodárskeho záujmu uložených nemocniciam IRIS sú zodpovedné obce, ktoré tieto nemocnice založili, a predmetné uznesenie nie je v tomto kontexte relevantné, lebo sa týka výlučne vnútroštátneho financovania.

                  (95)

                  Belgické orgány zároveň vyvracajú opis sociálnych úloh, ktoré CBI uvádza vo svojich pripomienkach a ktoré sú podľa belgických orgánov nepresné. CBI najmä tvrdí, že v LCH sa vymedzuje „základná sociálna úloha“, ktorá je spoločná pre verejné a súkromné nemocnice, ale že len nemocnice IRIS ju plnia intenzívnejším spôsobom. Z tohto pohľadu by „dodatočné“ sociálne úlohy nemocníc IRIS nemohli byť oddelené od nemocničných služieb a tvorili by ich neoddeliteľnú súčasť. Belgické orgány s týmto názorom nesúhlasia. Domnievajú sa, že okrem skutočnosti, že CBI výslovne pripúšťa existenciu skutočného rozdielu medzi verejnými a súkromnými nemocnicami (t. j. väčší objem sociálnych služieb poskytovaných nemocnicami IRIS), CBI nevymedzuje, čo presne podľa nej znamená „základná sociálna úloha“, ktorú považuje za nemocničnú službu všeobecného hospodárskeho záujmu, a nevymedzuje právny základ, o ktorý by sa opierala táto úloha, ani konkrétne poverenie, ktoré ju ukladá. Belgické orgány sa domnievajú, že len na základe zákona o CPAS možno poveriť verejné nemocnice výkonom „základných sociálnych úloh“. Podľa nich, pokiaľ ide len o verejné nemocnice, LCH skutočne len dopĺňa zákon o CPAS (pozri článok 147 LCH). Hlavná úloha alebo „základná úloha“ nemocníc IRIS je vymedzená zákonom o CPAS alebo v súlade s ním, a preto nie je „spoločná“ pre všetky nemocnice. Podľa belgických orgánov táto úloha nemá hospodársku povahu. Nemocnice IRIS sú teda zriadené podľa zákona o CPAS a po svojom vzniku musia dodržiavať dodatočné pravidlá stanovené v LCH (133).

                  (96)

                  Pokiaľ ide o pripomienky CBI v súvislosti s úlohou týkajúcou sa poskytovania univerzálnej starostlivosti, belgické orgány poznamenávajú, že CBI obmedzuje úlohu týkajúcu sa poskytovania univerzálnej starostlivosti, o ktorej tvrdí, že je spoločná pre všetky nemocnice, len na naliehavé situácie a na starostlivosť po vyšetrení na pohotovosti. Belgické orgány sa tak domnievajú, že CBI výslovne uznáva, že bruselské súkromné nemocnice nemajú žiadnu povinnosť ošetriť pacientov v situáciách, ktoré nie sú naliehavé a ktoré si nevyžadujú starostlivosť po vyšetrení na pohotovosti, ktoré však predstavujú podstatnú časť starostlivosti poskytovanej znevýhodneným osobám. Belgické orgány navyše tvrdia, že odkaz CBI na úlohu vo verejnom záujme opísanú v článku 2 LCH nepredstavuje základ takejto povinnosti. Podľa nich zo zodpovednosti za vykonávanie základnej nemocničnej úlohy nevyplýva podobná zodpovednosť vykonávať úlohu, ktorá spočíva v poskytovaní starostlivosti každej osobe za každých okolností bez ohľadu na schopnosť danej osoby za túto službu zaplatiť. Samotná existencia konkrétnych pravidiel týkajúcich sa naliehavých situácií o tom jasne svedčí. Belgické orgány tvrdia, že plnenie úloh vo všeobecnom záujme nemôže byť implicitné, ale že je výslovne uložené. Domnievajú sa, že je potrebné stanoviť konkrétne potreby týkajúce sa naliehavých situácií, pretože vymedzenie základnej nemocničnej úlohy stanovenej v LCH nezahŕňa naliehavé situácie. Belgické orgány tvrdia, že v zákone z 8. júla 1964 (134) a v jeho vykonávacích predpisoch je stanovená naliehavá zdravotná pomoc (135) a centrálny príjem (vrátane sanitiek). Práve na tomto základe určité nemocnice, verejné i súkromné, plnia určité úlohy v oblasti rýchlej zdravotnej pomoci.

                  (97)

                  Belgické orgány však tvrdia, že povinnosť poskytovať naliehavú starostlivosť vo verejných a súkromných nemocniciach nevyplýva z LCH. Vychádza naopak zo všeobecnej povinnosti poskytovať pomoc každej osobe, ktorej život je v ohrození. Podľa belgických orgánov sú nemocnice povinné poskytnúť pomoc v núdzových zdravotných situáciách v závislosti od ich štruktúry a dostupných odborných znalostí (136). Táto povinnosť sa týka verejných, ako aj súkromných nemocníc a navyše aj každej inej osoby, a to vzhľadom na povinnosť poskytnúť pomoc osobe v ohrození. Belgické orgány zároveň vysvetľujú, že na základe článku 422b belgického trestného zákonníka sa táto povinnosť uplatňuje len v núdzových situáciách, a najmä v prípade zdravotnej naliehavosti, pri ktorom dochádza k ohrozeniu života. Belgické orgány však poznamenávajú, že vo všetkých iných situáciách (t. j. situáciách, ktoré nie sú naliehavé) nemocnice nie sú poverené úlohou týkajúcou sa poskytovania univerzálnej starostlivosti a nie sú povinné ošetrovať pacientov, ktorí nie sú schopní za svoju liečbu zaplatiť. Belgické orgány napokon poukazujú na skutočnosť, že hoci je zrejmé, že belgické nemocnice nemajú právo diskriminovať pacientov na základe ich finančnej situácie (a teda len z dôvodu, že určitá osoba je chudobná), nemôže sa od nich vyžadovať, aby poskytovali starostlivosť v situáciách, ktoré nie sú naliehavé, ak pacient nie je schopný alebo nechce zaplatiť.

                  (98)

                  Vo svojich pripomienkach v odpovedi na pripomienky CBI belgické orgány zároveň uviedli do kontextu odkaz CBI na rozsudok Súdu prvého stupňa v Bruseli (pozri odôvodnenie 72). Podľa belgických orgánov sa rozsudok, ktorý uviedlo CBI, vzťahuje len na veľmi špecifický prípad naliehavej zdravotnej pomoci (137) poskytnutej jednému migrantovi bez dokladov, ktorý potreboval psychiatrickú starostlivosť. Poznamenávajú, že nemocnice IRIS neposkytujú starostlivosť tohto druhu. Podľa nich tento rozsudok potvrdzuje skutočnosť, že naliehavá zdravotná pomoc poskytnutá migrantom bez dokladov je zvyčajne zabezpečovaná nemocnicami zriadenými zo strany CPAS alebo nemocnicami, s ktorými CPAS uzavreli dohodu (138). Belgické orgány napokon poznamenávajú, že CBI neodôvodňuje, a dokonca sa ani nepokúša odôvodniť, údajnú povinnosť súkromných nemocníc liečiť všetkých pacientov v situáciách, ktoré si vyžadujú starostlivosť po vyšetrení na pohotovosti. Podľa belgických orgánov žiadna povinnosť tohto druhu nie je uložená súkromným nemocniciam v súvislosti so situáciami, ktoré si vyžadujú starostlivosť po vyšetrení na pohotovosti, zatiaľ čo nemocnice IRIS sú povinné liečiť všetkých pacientov za každých okolností, a to aj v prípade, keď nejde o zdravotnú naliehavosť.

            7.   POSÚDENIE OPATRENÍ

      7.1.   Predmet tohto rozhodnutia

                  (99)

                  Sťažnosť sa vzťahovala na opatrenie pomoci vo výške približne 100 miliónov EUR poskytnutých v kontexte reštrukturalizácie, ktoré viedlo k zriadeniu nemocníc IRIS (pozri oddiel 2.2). Ako sa však objasnilo v oddiele 3.1 rozhodnutia o začatí konania, Komisia prijala opatrenie v súvislosti s touto pomocou až po uplynutí premlčacej lehoty, ktorá sa vzťahuje na vymáhanie pomoci na účely reštrukturalizácie. V dôsledku toho sa toto opatrenie pomoci nezahrnulo do formálneho vyšetrovacieho konania, ktoré začala Komisia, a nebude teda predmetom tohto rozhodnutia.

                  (100)

                  Okrem opatrenia, na ktoré sa vzťahuje premlčacia lehota, sa sťažnosť formálne zamerala na i) finančné prostriedky z FRBRTC v prospech obcí zodpovedných za nemocnice IRIS a ii) osobitné dotácie (vo výške 10 miliónov EUR za rok) udelené týmto obciam zo strany regiónu Brusel – hlavné mesto na základe uznesenia z 13. februára 2003.

                  (101)

                  Tieto dva druhy finančných prostriedkov sa však poskytujú výlučne obciam zodpovedným za nemocnice IRIS, a nie priamo samotným nemocniciam IRIS. V skutočnosti predstavujú len tok finančných prostriedkov medzi regiónom Brusel – hlavné mesto a šiestimi bruselskými obcami zodpovednými za nemocnice IRIS a nepredstavujú teda štátnu pomoc v prospech nemocníc IRIS.

                  (102)

                  Je pravda, že vo svojom zrušenom rozhodnutí z roku 2009 Komisia zamieňala platby v rámci FRBRTC s mechanizmom náhrady deficitu stanoveným v článku 109 LCH a že neposúdila oddelene parametre na výpočet náhrady týkajúce sa týchto dvoch opatrení (139). Okrem toho obce používajú fondy z FRBR na účely náhrady deficitu nemocníc IRIS (140) a obce boli povinné poskytnúť nemocniciam IRIS fondy z FRBRTC v lehote najneskôr do siedmich pracovných dní (141).

                  (103)

                  Ako to však potvrdzujú informácie prijaté v reakcii na jej rozhodnutie o začatí konania a ako sa uvádza ďalej v texte (pozri odôvodnenie 230), finančné prevody z FRBRTC a regiónu Brusel – hlavné mesto v prospech obcí zodpovedných za nemocnice IRIS sú potrebné, lebo vlastné prostriedky obcí nestačia na plnenie záväzku týkajúceho sa náhrady deficitu obcí voči nemocniciam IRIS. V tejto súvislosti FRBRTC a región Brusel – hlavné mesto požadujú od bruselských obcí, aby nemocniciam IRIS poskytli fondy FRBRTC a osobitné dotácie takmer ihneď po prijatí platieb. Bez ohľadu na túto povinnosť týkajúcu sa prevodu prislúcha povinnosť nahradiť deficit nemocníc IRIS len príslušným obciam a tieto nemocnice nemajú nárok na žiadnu náhradu zo strany regiónu Brusel – hlavné mesto alebo FRBRTC. Nemocniciam IRIS boli zároveň uložené určité povinnosti len zo strany obcí, a nie zo strany regiónu Brusel – hlavné mesto (pozri oddiel 7.3.4.1). V dôsledku toho výlučne platby uskutočnené obcami v prospech nemocníc IRIS na účely náhrady deficitu, či už z vlastných zdrojov obcí alebo z finančných prostriedkov regiónu Brusel – hlavné mesto poskytnutých obciam, možno považovať za štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.

                  (104)

                  Komisia dospela k záveru, že vnútroštátne financovanie (regiónu Brusel – hlavné mesto v prospech obcí, či už priamo, alebo nepriamo prostredníctvom FRBRTC) predstavuje len zdroj financovania platieb uskutočnených obcami v rámci náhrady deficitu, a nie opatrenie, z ktorého môžu mať prospech nemocnice IRIS nad rámec náhrady deficitu. Finančné toky medzi regiónom Brusel – hlavné mesto a príslušnými bruselskými obcami ani ich právny základ (okrem iného uznesenie z 13. februára 2003) preto nebudú posudzované ako také v tomto rozhodnutí. Toto rozhodnutie Komisie sa zameria skôr na platby, ktoré uskutočňujú obce v prospech nemocníc IRIS na účely náhrady ich deficitu a v súvislosti s ktorými obce závisia vo veľkej miere od vnútroštátnych finančných prostriedkov poskytnutých regiónom Brusel – hlavné mesto (142). Avšak aj keď Komisia už neposudzuje opatrenia, na ktoré sa oficiálne zameriavajú sťažovatelia, podľa pravidiel v oblasti štátnej pomoci týkajúcej sa náhrady deficitu nemocníc zo strany obcí bude v podstate v posúdení v plnom rozsahu reagovať na obavy sťažovateľov, ktorí sa odvolávajú na existenciu štátnej pomoci, lebo zároveň pokryje de facto fondy poskytnuté regiónom Brusel – hlavné mesto, priamo alebo prostredníctvom FRBRTC, ktoré obce využívajú v plnom rozsahu na účely náhrady deficitu nemocníc IRIS. Preto sa v analýze existencie nadmernej náhrady opísanej ďalej v texte (pozri tabuľky 9 až 13 v oddiele 7.3.5) uvádzajú aj platby uskutočnené na účely náhrady deficitu, ktoré boli financované prostredníctvom fondov FRBRTC a osobitných dotácií poskytnutých regiónom Brusel – hlavné mesto. Napokon treba zdôrazniť, že časť platieb uskutočnených obcami na účely náhrady deficitu, ktorá bola financovaná zo strany regiónu Brusel – hlavné mesto alebo prostredníctvom FRBRTC (143), nestačila na úplné pokrytie deficitu nemocníc IRIS a že ani raz v rámci obdobia 1996 – 2014 tieto platby neviedli k tomu, že by nemocnica IRIS v skutočnosti dostala nadmernú náhradu a musela by (sčasti) vrátiť náhradu svojho deficitu (pozri aj odôvodnenia 234 a 238).

                  (105)

                  Komisia teda posúdi náhrady zaplatené obcami od roku 1996 na účely pokrytia deficitu nemocníc IRIS (144). Na tomto základe obrázok 1 ďalej v texte obsahuje zhrnutie verejných finančných prostriedkov, ktoré sú predmetom tohto rozhodnutia (v obdĺžniku s plným okrajom), a uvádzajú sa v ňom zároveň opatrenia v oblasti vnútroštátneho financovania, na ktoré sa zameriavajú sťažovatelia (v obdĺžniku s prerušovaným okrajom). Podrobnejšie informácie o týchto opatreniach budú uvedené v oddiele 7.3.5 ďalej v texte.

                     Obrázok 1

                     Tok finančných prostriedkov a predmet tohto rozhodnutia

            7.2.   Štátna pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ

                  (106)

                  Podľa článku 107 ods. 1 ZFEÚ „pomoc poskytovaná v akejkoľvek forme členským štátom alebo zo štátnych prostriedkov, ktorá narúša hospodársku súťaž alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže tým, že zvýhodňuje určitých podnikateľov alebo výrobu určitých druhov tovaru, je nezlučiteľná s vnútorným trhom, pokiaľ ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi“. V dôsledku toho opatrenie predstavuje štátnu pomoc, ak sú splnené tieto štyri súhrnné podmienky (145):

                              a)

                              musí podniku poskytovať selektívnu hospodársku výhodu;

                              b)

                              musí byť financované zo štátnych prostriedkov;

                              c)

                              musí narúšať hospodársku súťaž alebo ohrozovať hospodársku súťaž;

                              d)

                              musí mať vplyv na obchod medzi členskými štátmi.

            7.2.1.   Selektívna hospodárska výhoda pre podnik

      7.2.1.1.   Pojem podnik

      Všeobecné zásady

                  (107)

                  Udelenie verejných finančných prostriedkov v prospech subjektu možno označiť za štátnu pomoc len vtedy, ak je tento subjekt „podnikom“ v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ. Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora je podnikom každý subjekt, ktorý vykonáva hospodársku činnosť (146). Označenie subjektu za podnik teda závisí od povahy činnosti, a to bez ohľadu na právne postavenie tohto subjektu alebo na spôsob jeho financovania (147). Činnosť treba vo všeobecnosti považovať za činnosť hospodárskej povahy, ak spočíva v poskytovaní tovarov a služieb na trhu (148). Subjekt, ktorý vykonáva hospodárske aj iné ako hospodárske činnosti, sa považuje za podnik len vzhľadom na hospodárske činnosti (149). Samotná skutočnosť, že subjekt je neziskovým subjektom, nevyhnutne neznamená, že jeho činnosti nemajú hospodársku povahu (150).

            Lekárske služby

                  (108)

                  Ak nemocnice a iní poskytovatelia zdravotnej starostlivosti poskytujú zdravotnú starostlivosť za odplatu (151), či už zaplatenú priamo zo strany pacientov alebo z iných zdrojov, túto starostlivosť je vo všeobecnosti nutné považovať za hospodársku činnosť (152). Financovanie poskytnuté v prospech nemocníc IRIS prostredníctvom rôznych dotácií zo strany federálnych a federatívnych orgánov (pozri napríklad odôvodnenie 46 písm. a), d) a e), pokiaľ ide o verejné finančné prostriedky poskytnuté všetkým nemocniciam a odôvodnenie 44 v súvislosti s náhradou deficitu udelenou nemocniciam IRIS), ku ktorému treba pripočítať priame platby od pacientov [pozri odôvodnenie 46 písm. c)] a platby uskutočnené prostredníctvom INAMI [pozri odôvodnenie 46 písm. b)], predstavuje odmenu pre nemocnice IRIS za poskytnuté lekárske služby a v dôsledku toho to možno v tomto kontexte považovať za finančnú úhradu za poskytnuté finančné služby. Takýto systém zahŕňa určitú úroveň hospodárskej súťaže medzi nemocnicami, pokiaľ ide o poskytovanie služieb zdravotnej starostlivosti. Skutočnosť, že nemocnica poskytujúca takéto služby za odmenu je verejnou nemocnicou, nemení nič na hospodárskej povahe týchto činností (153).

                  (109)

                  V tomto prípade hlavné činnosti nemocníc IRIS sú nemocničné činnosti spočívajúce v poskytovaní služieb zdravotnej starostlivosti. Tieto činnosti vykonávajú aj iné typy subjektov, a to najmä kliniky, súkromné nemocnice a iné špecializované centrá, ku ktorým patria aj súkromné nemocnice sťažovateľov. Tieto nemocničné činnosti vykonávané nemocnicami IRIS za odmenu a v konkurenčnom prostredí sa musia považovať za činnosti hospodárskej povahy.

                  (110)

                  Prvky solidarity, o ktoré sa opiera belgický vnútroštátny systém zdravotnej starostlivosti, nemajú vplyv na hospodársku povahu týchto nemocničných činností. Treba totiž pripomenúť, že Všeobecný súd uviedol v súvislosti s vnútroštátnym systémom zdravotníctva pod správou ministerstiev a iných subjektov fungujúcim „v súlade so zásadou solidarity v podobe financovania z príspevkov na sociálne zabezpečenie a z iných štátnych príspevkov, a pokiaľ ide o poskytovanie bezplatných služieb svojim vlastným poistencom na základe všeobecného poistenia“, že príslušné inštitúcie pri riadení vnútroštátneho systému zdravotníctva nekonali ako podniky (154). Komisia sa však domnieva, že je potrebné rozlišovať medzi riadením vnútroštátneho systému zdravotníctva, ktoré vykonávajú verejné orgány uplatňujúce v tejto súvislosti právomoci verejného orgánu, a poskytovaním nemocničnej starostlivosti za odmenu v konkurenčnom prostredí (o ktoré ide v danej veci, ako sa uvádza v odôvodneniach 108 a 109).

                  (111)

                  V dôsledku toho, pokiaľ ide o poskytovanie služieb zdravotnej starostlivosti, nemocnice IRIS sa musia považovať za podniky v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.

            Sociálne služby

                  (112)

                  Ako sa uvádza v odôvodnení 38, nemocnice IRIS ponúkajú súbor sociálnych služieb pre svojich sociálne znevýhodnených pacientov a ich rodiny. Tieto služby zahŕňajú v závislosti od potrieb pacientov psychologicko-sociálnu, sociálno-administratívnu a sociálno-materiálnu pomoc. Osobitná povaha týchto služieb si vyžaduje, aby subjekty, ktoré majú povolenie ich poskytovať, mali osobitné zdroje, ako napríklad zamestnancov osobitne vyškolených na tento účel.

                  (113)

                  Je nepopierateľné, že dodatočné sociálne činnosti, ktoré nemocnice IRIS údajne musia plniť, slúžia výlučne na sociálny účel. Ako však vyplýva z judikatúry Súdneho dvora, čisto sociálne poslanie systému, na základe ktorého sa subjektu zverujú osobitné úlohy, samo osebe nestačí na všeobecné vylúčenie hospodárskej povahy uvedených úloh (155).

                  (114)

                  Vo svojom rozhodnutí o začatí konania Komisia skúmala, či dodatočné sociálne činnosti, ktoré údajne vykonávali nemocnice IRIS, predstavovali alebo nepredstavovali hospodársku činnosť. Vo svojej odpovedi na rozhodnutie Komisie o začatí konania belgické orgány tvrdia, že sociálne služby nemajú hospodársku povahu, lebo nie sú súčasťou konkurenčného trhu. Sťažovatelia však tvrdia, že nie je možné rozlíšiť sociálne činnosti od nemocničných činností, ktoré majú hospodársku povahu. Hoci Komisia dôkladne preskúmala tvrdenia belgických orgánov, nemôže vylúčiť, že výkon dodatočných sociálnych činností predstavuje hospodársku činnosť. Okrem toho, ako sa uvádza ďalej v texte (pozri odôvodnenie 165), sa Komisia domnieva, že dodatočné sociálne činnosti skutočne nemožno odlíšiť od nemocničných činností, ktoré majú hospodársku povahu.

                  (115)

                  Aby bolo možné pokračovať v posudzovaní, v ďalšej časti tohto rozhodnutia sa teda predpokladá, že poskytovanie dodatočných sociálnych služieb v skutočnosti má hospodársku povahu.

            Súvisiace činnosti

                  (116)

                  Ako sa uvádza v odôvodnení 41, nemocnice IRIS sa zároveň zapájajú do viacerých súvisiacich činností. Komisia poznamenáva, že niektoré z týchto činností, keď sa posudzujú oddelene od hlavných činností nemocníc IRIS, zjavne nemajú hospodársku povahu (napríklad výskumné činnosti), zatiaľ čo iné činnosti sa na prvý pohľad javia ako hospodárske činnosti (napríklad jedáleň alebo obchod pre pacientov a návštevníkov). Možno však tvrdiť, že z dôvodu ich úzkeho prepojenia s hlavnými (hospodárskymi) činnosťami nemocníc IRIS sa všetky uvedené súvisiace činnosti musia rovnako považovať za hospodárske činnosti.

                  (117)

                  Aby bolo možné pokračovať v hodnotení, v ďalšej časti tohto rozhodnutia sa teda predpokladá, že súvisiace činnosti v skutočnosti majú hospodársku povahu.

            7.2.1.2.   Hospodárska výhoda

      Všeobecné posúdenie

                  (118)

                  Výhodou v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ je každá hospodárska výhoda, ktorú by podnik nezískal za bežných trhových podmienok, teda bez zásahu štátu (156). Dôležitý je iba vplyv opatrenia na daný podnik, nie príčina ani cieľ zásahu štátu (157). Výhoda je prítomná vždy, keď sa v dôsledku zásahu štátu zlepší finančná situácia podniku.

                  (119)

                  V danej veci je potrebné poznamenať, že rôzne systémy verejného financovania (opísané v oddiele 2.5.1) pokrývajúce všeobecné a dodatočné nemocničné činnosti vrátane náhrady deficitu umožnili nemocniciam IRIS využiť súbor opatrení zameraných na odľahčenie nákladov, ktoré bežne znášajú poskytovatelia tohto druhu činností. V dôsledku toho na základe preskúmania podľa zásad rozsudku Altmark vykonaného v odôvodneniach ďalej v texte možno považovať mechanizmus náhrady deficitu, ktorý je predmetom tohto rozhodnutia, za mechanizmus poskytujúci nemocniciam IRIS hospodársku výhodu, ktorú by nezískali za bežných trhových podmienok, teda bez zásahu štátu.

            Altmark

                  (120)

                  Komisia poukazuje na skutočnosť, že verejné financovanie nemocníc IRIS by sa mohlo považovať za financovanie, ktoré týmto nemocniciam neposkytlo žiadnu výhodu, keďže jednoducho spočívalo v udeľovaní náhrady za služby poskytované týmito nemocnicami v súlade s povinnosťami služieb vo verejnom záujme, ktorými sú poverené, pokiaľ boli dodržané podmienky stanovené v rozsudku Altmark.

                  (121)

                  V tomto rozsudku Súdny dvor spresnil, že náhrada zo štátnych zdrojov za náklady vynaložené na poskytovanie služby všeobecného hospodárskeho záujmu nepredstavuje výhodu, pokiaľ sú splnené tieto štyri súhrnné podmienky (158):

                              a)

                              podnik, ktorý prijíma náhradu, musí byť skutočne poverený plnením povinností služby vo verejnom záujme a tieto povinnosti musia byť jasne definované;

                              b)

                              parametre na výpočet náhrady musia byť stanovené vopred objektívnym a transparentným spôsobom;

                              c)

                              náhrada nesmie presiahnuť sumu nevyhnutnú na pokrytie všetkých nákladov alebo ich časti vzniknutých pri plnení záväzkov vyplývajúcich zo služieb vo verejnom záujme pri zohľadnení príjmov a primeraného zisku z plnenia týchto záväzkov;

                              d)

                              ak sa výber podniku povereného plnením záväzkov vyplývajúcich zo služieb vo verejnom záujme neuskutočňuje v rámci postupu zadávania verejnej zákazky, ktorý by umožnil výber uchádzača schopného poskytovať tieto služby verejnosti za najnižšiu cenu, výška nevyhnutnej náhrady sa určí na základe analýzy nákladov, ktoré by pri plnení týchto povinností vznikli strednému, dobre riadenému a primerane vybavenému podniku.

                  (122)

                  Zásady a úvahy uvedené v rozsudku Altmark sa uplatňujú ex tunc, t. j. uplatňujú sa aj na právne vzťahy existujúce pred daným rozsudkom (159). Kritériá posudzovania uvedené v rozsudku Altmark sa preto uplatňujú v plnej miere na skutkovú a právnu situáciu danej veci, aj pokiaľ ide o pomoc udelenú nemocniciam IRIS pred dňom vynesenia rozsudku Altmark (160).

                  (123)

                  Na účely tohto rozhodnutia sa Komisia rozhodla v prvom rade preskúmať štvrté kritérium rozsudku Altmark (v súvislosti s ktorým treba určiť, či sa výber podniku, ktorý poskytuje službu všeobecného hospodárskeho záujmu, uskutočnil v rámci postupu zadávania verejnej zákazky alebo, v opačnom prípade, či bola náhrada za túto službu všeobecného hospodárskeho záujmu určená na základe analýzy nákladov znášaných stredným a dobre riadeným podnikom). Komisia konštatuje, že nemocnice IRIS neboli vybrané v rámci postupu zadávania verejnej zákazky, pokiaľ ide o záväzky vyplývajúce zo služieb vo verejnom záujme, ktorými ich poverili belgické orgány. Na základe týchto skutočností možno teda usúdiť, že prvá časť predmetného kritéria je v tomto prípade splnená.

                  (124)

                  Pokiaľ ide o druhú časť skúmaného kritéria, Komisia najprv poukazuje na skutočnosť, že belgické orgány netvrdili, že nemocnice IRIS predstavovali v tomto zmysle efektívne podniky. Komisia ďalej konštatuje, že informácie poskytnuté zo strany belgických orgánov, ako aj zo strany sťažovateľov nestačia na dokázanie skutočnosti, že mechanizmy náhrady záväzkov vyplývajúcich zo služieb vo verejnom záujme, ktorými sú poverené nemocnice IRIS, dodržiavajú kritérium efektívneho hospodárskeho subjektu v zmysle štvrtej podmienky uvedenej v rozsudku Altmark. Nič nenasvedčuje tomu, že poskytnutá náhrada sa opiera o analýzu nákladov stredného podniku, ktorý vykazuje charakteristiky požadované v relevantnej judikatúre súdov Únie. Okrem toho neexistujú dostatočné dôkazy na preukázanie toho, že aj samotné nemocnice IRIS sa môžu považovať za stredné podniky, dobre riadené a primerane vybavené. Nezdá sa, že sa pri určovaní poskytnutej náhrady zohľadnili úvahy týkajúce sa spoľahlivého riadenia alebo primeranosti vybavenia. Napokon treba uviesť, že mechanizmus náhrady pokrývajúcej deficit nemocníc IRIS, ktorý vyplýva z výkonu služieb všeobecného hospodárskeho záujmu a súvisiacich činností, a to bez ohľadu na efektívnosť riadenia týchto nemocníc, by nedokázal splniť štvrté kritérium rozsudku Altmark.

                  (125)

                  Komisia sa preto domnieva, že štvrté kritérium uvedené v rozsudku Altmark nie je v tomto prípade splnené. Keďže podmienky uvedené v rozsudku Altmark sú súhrnné, nedodržanie jednej zo štyroch podmienok vedie nevyhnutne k záveru, že mechanizmus náhrady deficitu, ktorý sa prešetruje v tomto rozhodnutí, poskytuje hospodársku výhodu v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.

            7.2.1.3.   Selektivita

                  (126)

                  Štátne opatrenie podlieha článku 107 ods. 1 ZFEÚ, ak zvýhodňuje „určitých podnikateľov alebo výrobu určitých druhov tovaru“. V dôsledku toho do pojmu štátnej pomoci patria len tie opatrenia, ktoré zvýhodňujú podniky tým, že im poskytujú selektívnu výhodu.

                  (127)

                  Komisia poznamenáva, že mechanizmus náhrady zavedený na účely náhrady deficitu verejných nemocníc v Bruseli (pozri odôvodnenie 44), nie však deficitu súkromných nemocníc, sa musí považovať za selektívny mechanizmus, pretože vylučuje súkromné nemocnice a všetkých ostatných poskytovateľov zdravotnej starostlivosti, ako aj hospodárske subjekty pôsobiace v iných odvetviach činnosti.

            7.2.2.   Štátne zdroje

                  (128)

                  Na to, aby opatrenie predstavovalo štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, ho musí poskytovať štát alebo sa musí poskytovať zo štátnych zdrojov. Štátne zdroje zahŕňajú všetky zdroje verejného sektora (161) vrátane zdrojov vnútroštátnych orgánov (decentralizovaných, federatívnych, regionálnych alebo iných) (162).

                  (129)

                  V tomto prípade náhrady deficitu poskytnuté nemocniciam IRIS od ich príslušných obcí na vykonávanie služieb všeobecného hospodárskeho záujmu a súvisiacich činností, pochádzajú z verejných zdrojov a sú pripísateľné štátu.

            7.2.3.   Narušenie hospodárskej súťaže a vplyv na obchod

                  (130)

                  V prípade verejnej pomoci pre podniky ide o štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ len vtedy, keď „narúša hospodársku súťaž alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže“, a to len do takej miery, do akej „ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi“.

            7.2.3.1.   Narušenie hospodárskej súťaže

                  (131)

                  Opatrenie pomoci, ktoré poskytne štát, sa považuje za také, ktoré narúša hospodársku súťaž alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže, pokiaľ môže zlepšovať konkurenčné postavenie príjemcu v porovnaní s podnikmi, s ktorými súťaží (163). Za narušenie hospodárskej súťaže sa považuje prípad, keď štát poskytne finančnú výhodu podniku v liberalizovanom hospodárskom odvetví, v ktorom existuje alebo by mohla existovať hospodárska súťaž.

                  (132)

                  Vzhľadom na to, že existuje určitá úroveň konkurencie medzi verejnými nemocnicami, súkromnými nemocnicami a inými zariadeniami zdravotnej starostlivosti, verejné financovanie poskytnuté určitým zariadeniam zdravotnej starostlivosti (vrátane nemocníc IRIS) na účely financovania nemocničných činností, ktoré vykonávajú, môže narúšať hospodársku súťaž. To isté platí pre dodatočné sociálne činnosti nemocníc IRIS.

            7.2.3.2.   Vplyv na obchod medzi členskými štátmi

      Všeobecné zásady

                  (133)

                  Súdy Únie dospeli k záveru, že „v prípade keď finančná pomoc poskytnutá štátom posilňuje postavenie podniku v porovnaní s inými podnikmi súťažiacimi vo vzájomnom obchodovaní v rámci EÚ, také podniky sa musia považovať za ovplyvnené touto pomocou“ (164).

                  (134)

                  Verejnú pomoc možno považovať za pomoc, ktorá by mohla ovplyvniť obchod v rámci EÚ aj vtedy, keď sa príjemcovia pomoci priamo nezapájajú do cezhraničného obchodu. Dotácia môže napríklad sťažiť vstup hospodárskych subjektov iných členských štátov na trh, pričom udrží alebo zvýši miestnu ponuku (165), alebo uplatňovanie ich práva na usadenie.

                  (135)

                  Podľa ustálenej judikatúry Komisia nie je povinná vypracovať hospodársku analýzu skutočnej situácie na predmetných trhoch, trhového podielu podnikov prijímajúcich pomoc, postavenia konkurenčných podnikov alebo obchodu medzi členskými štátmi (166). V prípade protiprávne poskytnutej štátnej pomoci nie je Komisia povinná preukázať skutočný účinok tejto pomoci na hospodársku súťaž a na obchod.

                  (136)

                  Účinok na obchod v rámci EÚ však nemôže byť čisto hypotetický alebo predpokladaný. Je potrebné preukázať, prečo opatrenie narúša hospodársku súťaž, prípadne hrozí jej narušením, a prečo na základe jeho predvídateľných účinkov môže mať vplyv na obchod medzi členskými štátmi (167).

                  (137)

                  V tejto súvislosti Komisia vo viacerých veciach (168) dospela k záveru, že určité činnosti dosahujú čisto miestny rozmer a nemajú takýto účinok. Zdá sa, že je potrebné predovšetkým ubezpečiť sa, či príjemca dodáva tovar alebo služby na obmedzenom území v rámci členského štátu a nemôže prilákať zákazníkov z iných členských štátov a či je možné predpokladať, že by opatrenie malo len okrajový vplyv na podmienky cezhraničných investícií alebo usadenie sa.

            Posúdenie

                  (138)

                  Na základe zásad uvedených skôr v texte Komisia poznamenáva, že účinok na obchod možno stanoviť na základe rôznych faktorov, predovšetkým prostredníctvom časti „zákazník“ (ktorá je spojená s územím, na ktorom sa poskytujú tovary a služby a s územím, z ktorého pochádzajú zákazníci) a časti „poskytovateľ“ (pričom otázka je, či opatrenie vytvára prekážky pre cezhraničné investície a usadenie sa pre poskytovateľov, ktorí vytvárajú skutočnú alebo potenciálnu hospodársku súťaž). Na určenie toho, či opatrenie ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi, stačí preukázať existenciu účinku na obchod, ktorý vyplýva aspoň z jedného z týchto faktorov.

                  (139)

                  Pokiaľ ide o účinok opatrení na časť „zákazník“, Komisia poukazuje v tomto prípade na skutočnosť, že odvetvie zdravotnej starostlivosti vo všeobecnosti a predovšetkým zdravotnej starostlivosti poskytovanej v nemocničnom prostredí je predmetom obchodu v rámci Únie. Komisia zároveň poznamenáva, že cezhraničná mobilita pacientov sa zvyšuje. Je nepopierateľné, že zdravotná starostlivosť naďalej podlieha právomoci členských štátov a mobilita pacientov je predmetom prísnych ustanovení upravujúcich pomoc zo strany vnútroštátneho systému sociálneho zabezpečenia. V praxi sa totiž nemocničná starostlivosť zvyčajne poskytuje v blízkosti miesta pobytu pacienta, v kultúrnom prostredí, ktoré dobre pozná a ktoré mu umožňuje vybudovať vzťah dôvery s lekármi, ktorí ho ošetrujú. K cezhraničnému pohybu dochádza najmä v cezhraničných oblastiach alebo v prípadoch, keď chcú pacienti využiť vysoko špecializovanú liečbu z dôvodu konkrétneho zdravotného problému.

                  (140)

                  Komisia sa v tomto prípade domnieva, že predmetné opatrenia môžu ovplyvňovať obchod medzi členskými štátmi. Najmä osobitná povaha tejto veci ju odlišuje od vecí, v rámci ktorých sa rozhodlo, že verejná pomoc nemocniciam neovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi (169). Pri prijatí tohto záveru sa Komisia opiera predovšetkým o kombináciu týchto prvkov:

                              a)

                              Nemocnice IRIS zahŕňajú vysoko špecializované nemocnice známe na medzinárodnej úrovni. Detská univerzitná nemocnica kráľovnej Fabioly a Institut Bordet, ktoré sa špecializujú na pediatriu a na liečbu rakoviny, ako aj univerzitné nemocnice CHU Saint-Pierre a CHU Brugmann ponúkajú širokú škálu vysoko špecializovaných služieb starostlivosti a sú známe na medzinárodnej úrovni. Nemocnice, ktoré sú také známe, môžu prilákať medzinárodných pacientov, najmä z iných členských štátov, bez ohľadu na to, že úloha nemocníc IRIS spočíva v poskytovaní sociálnej zdravotnej starostlivosti miestnej komunite v Bruseli (pozri oddiel 7.3.4.1).

                              b)

                              Bruselské nemocnice IRIS sa nachádzajú v relatívnej blízkosti veľkých miest vo Francúzsku, Holandsku a Nemecku. Napríklad mestá Aachen, Lille, Eindhoven a Rotterdam sú vzdialené menej ako 150 kilometrov. Brusel je navyše priamo prepojený s veľkými európskymi mestami, ako sú Paríž, Londýn, Amsterdam a Kolín, a to vďaka vysokorýchlostným železničným spojeniam, ktoré umožňujú dopraviť sa do daných miest maximálne do dvoch hodín. V Bruseli sa napokon nachádza medzinárodné letisko, ktoré zabezpečuje spojenia so všetkými veľkými európskymi a medzinárodnými centrami. Vďaka zemepisnej polohe mesta Brusel a jej viacerým prepojeniam sa medzinárodní pacienti, ktorých zaujali nemocnice IRIS, k nim môžu ľahko dopraviť, najmä ak bývajú v blízkosti belgickej hranice alebo v jednom z miest prepojených s Bruselom vysokorýchlostnou železničnou traťou.

                              c)

                              Región Brusel – hlavné mesto vo všeobecnosti a nemocnice IRIS sú viacjazyčné. Francúzsky a holandský jazyk sú úradné jazyky a nemocnice IRIS sú povinné poskytovať služby v obidvoch jazykoch. Tieto nemocnice sú preto obzvlášť zaujímavé pre francúzskych a holandských občanov. Okrem toho je v regióne Brusel – hlavné mesto veľmi rozšírený anglický jazyk, čo uľahčuje prístup pacientov pochádzajúcich z veľmi rozdielnych prostredí.

                              d)

                              V regióne Brusel – hlavné mesto žije veľký počet občanov z iných členských štátov. Z 321 európskych miest zahrnutých do „mestského auditu“ Eurostatu vykázal Brusel druhú najvyššiu mieru rezidentov, ktorí sú cudzincami (33,8 % v roku 2012), a druhú najvyššiu mieru rezidentov, ktorí sú cudzincami pochádzajúcimi z iných členských štátov Únie (20,3 % v roku 2012) (170). Rezidenti z iných členských štátov Únie si často môžu zvoliť miesto, v ktorom si želajú využiť lekárske služby. Vo všeobecnosti je to buď v ich krajine pôvodu, alebo v ich krajine pobytu.

                  (141)

                  Pokiaľ ide o dodatočné sociálne činnosti nemocníc IRIS, Komisia poukazuje na skutočnosť, že ak nemožno vylúčiť, že výkon týchto činností predstavuje hospodársku činnosť, a vzhľadom na úzke prepojenie medzi týmito činnosťami a všeobecnými nemocničnými činnosťami nemocníc IRIS sa úvahy uvedené skôr v texte môžu uplatňovať aj v tejto súvislosti. Vzhľadom na skutočnosti uvedené ďalej v texte (pozri oddiel 7.3) sa však Komisia domnieva, že aj keby verejné financovanie dodatočných sociálnych služieb malo vplyv na obchod medzi členskými štátmi, verejné financovanie podporujúce túto činnosť by predstavovalo štátu pomoc zlučiteľnú s vnútorným trhom. Z dôvodov hospodárnosti konania napokon nie je potrebné určiť, či verejné financovanie dodatočných sociálnych činností má alebo nemá vplyv na obchod medzi členskými štátmi.

                  (142)

                  Rovnaké odôvodnenia sa vzťahujú na súvisiace činnosti nemocníc IRIS (pozri odôvodnenia 41, 116 a 117). Podľa Komisie, ak bolo verejné financovanie (ak sa uplatňuje) väčšiny súvisiacich činností nemocníc IRIS (napr. jasle pre deti zamestnancov, prenájom izieb, malý obchod pre pacientov a návštevníkov, jedáleň a parkovisko, požičiavanie televíznych prijímačov pre pacientov) predmetom osobitného posúdenia, bolo by možné tvrdiť, že toto financovanie nemalo žiadny vplyv na obchod medzi členskými štátmi. Z dôvodu úzkeho prepojenia medzi súvisiacimi činnosťami a hlavnými činnosťami nemocníc IRIS však možno predpokladať, že verejné financovanie (ak sa uplatňuje) týchto súvisiacich činností zároveň ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi. V každom prípade, keďže verejné financovanie podporujúce súvisiace činnosti predstavuje štátnu pomoc zlučiteľnú s vnútorným trhom (pozri oddiel 7.3), Komisia nepokladá za nevyhnutné prijať v tejto súvislosti definitívne rozhodnutie.

                  (143)

                  Aby bolo možné pokračovať v posudzovaní, v ďalšej časti tohto rozhodnutia sa predpokladá, že verejné financovanie dodatočných sociálnych činností a súvisiacich činností môže mať vplyv na obchod medzi členskými štátmi.

                  (144)

                  Keďže teda Komisia dospela k záveru, že opatrenia, ktoré sú v tomto prípade predmetom zisťovania, môžu ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi aspoň v jednom aspekte (časť „zákazník“), nepokladá za nevyhnuté určiť, či tiež môžu ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi, pokiaľ ide o cezhraničné investície a právo na usadenie (pozri odôvodnenie 138).

            7.2.4.   Záver

                  (145)

                  Vzhľadom na predchádzajúce odôvodnenia sa Komisia domnieva, že pokiaľ ide o opatrenia skúmané v tomto prípade, súhrnné podmienky týkajúce sa existencie štátnej pomoci sú splnené a že tieto opatrenia v dôsledku toho predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.

            7.3.   Zlučiteľnosť s vnútorným trhom

      7.3.1.   Právny základ

      7.3.1.1.   Všeobecné zásady

                  (146)

                  Vzhľadom na to, že náhrada deficitu, ktorá sa vzťahuje na nemocnice IRIS, predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, je potrebné posúdiť jej zlučiteľnosť s vnútorným trhom. Dôvody, na základe ktorých možno alebo treba vyhlásiť opatrenia štátnej pomoci za zlučiteľné s vnútorným trhom, sú uvedené v článku 106 ods. 2 a v článku 107 ods. 2 a ods. 3 ZFEÚ.

                  (147)

                  Keďže belgické orgány neustále tvrdili, že verejné financovanie nemocníc IRIS predstavuje náhradu za výkon služieb všeobecného hospodárskeho záujmu, zlučiteľnosť náhrady deficitu s vnútorným trhom treba posúdiť najmä so zreteľom na článok 106 ods. 2 ZFEÚ. V tomto článku sa stanovuje, že
                  „podniky poverené poskytovaním služieb všeobecného hospodárskeho záujmu alebo podniky, ktoré majú povahu fiškálneho monopolu, podliehajú pravidlám zmlúv, najmä pravidlám hospodárskej súťaže, za predpokladu, že uplatňovanie týchto pravidiel neznemožňuje právne alebo v skutočnosti plniť určité úlohy, ktoré im boli zverené. Rozvoj obchodu nesmie byť ovplyvnený v takom rozsahu, aby to bolo v rozpore so záujmami Únie.“

            7.3.1.2.   Časová pôsobnosť článku 106 ods. 2 ZFEÚ: predbežné poznámky

                  (148)

                  Komisia stanovila presné podmienky, za akých uplatňuje článok 106 ods. 2 ZFEÚ, v celom rade právnych nástrojov, najnovšie okrem iného v rámci služieb všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012 (171) a rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012 (172) (ďalej spoločne len „balík služieb všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012“). V minulosti Komisia zverejnila a uplatňovala rámec služieb všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2005 (173) a rozhodnutie o službách všeobecného hospodárskeho zájmu z roku 2005 (174). Každé opatrenie, ktoré spĺňa kritérium uvedené v rozhodnutí o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012, sa považuje za zlučiteľné s vnútorným trhom a netreba ho oznamovať. Opatrenia pomoci, na ktoré sa nevzťahuje rozhodnutie o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012, pretože nespĺňajú všetky kritériá, ktoré sú v ňom stanovené, treba posúdiť v súlade s rámcom služieb všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012 po ich oznámení.

                  (149)

                  V tomto prípade sa skúmaná náhrada deficitu nemocníc IRIS vzťahuje na rok 1996 a došlo k nej teda pred prijatím rozhodnutia o službách všeobecného záujmu a rámca služieb všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012. V balíku služieb všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012 sa však v článku 10 rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012 a v bode 69 rámca služieb všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012 stanovujú pravidlá týkajúce sa jeho uplatňovania aj na pomoc poskytnutú pred jeho nadobudnutím účinnosti, ku ktorému došlo 31. januára 2012. Najmä v článku 10 písm. b) rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012 sa stanovuje, že
                  „akákoľvek pomoc, ktorá nadobudla účinnosť pred nadobudnutím účinnosti tohto rozhodnutia [t. j. pred 31. januárom 2012] a nebola zlučiteľná so spoločným trhom ani vyňatá z notifikačnej povinnosti v súlade s rozhodnutím 2005/842/ES, avšak spĺňa podmienky stanovené v tomto rozhodnutí, je zlučiteľná s vnútorným trhom a vyňatá z notifikačnej povinnosti“.
                  Pokiaľ ide o rámec služieb všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012, v jeho bodoch 68 a 69 sa spresňuje, že Komisia bude uplatňovať zásady uvedené v tomto rámci na všetky oznámené návrhy pomoci, či už jej boli oznámené pred začatím alebo po začatí uplatňovania tohto rámca, t. j. 31. januára 2012, ako aj na každú protiprávnu pomoc, o ktorej rozhodne po 31. januári 2012, aj keď bola táto pomoc poskytnutá pred 31. januárom 2012.

                  (150)

                  V dôsledku toho z pravidiel týkajúcich sa uplatňovania rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012 a rámca služieb všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012, ako sú vymedzené skôr v texte, vyplýva, že verejné financovanie nemocníc IRIS od roku 1996 možno posúdiť na základe balíka služieb všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012. Ak mechanizmus náhrady deficitu spĺňa podmienky rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012 alebo rámca služieb všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012, je zlučiteľný s vnútorným trhom počas celého obdobia od roku 1996.

                  (151)

                  Napokon treba poukázať na prechodné ustanovenie uvedené v článku 10 písm. a) rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012, v súlade s ktorým každá schéma pomoci poskytnutá pred nadobudnutím účinnosti daného rozhodnutia (t. j. 31. januára 2012), ktorá bola zlučiteľná s vnútorným trhom a oslobodená od notifikačnej povinnosti v súlade s rozhodnutím 2005/842/ES, je naďalej zlučiteľná s vnútorným trhom a oslobodená od notifikačnej povinnosti počas ďalších dvoch rokov (t. j. do 30. januára 2014 vrátane). To znamená, že pomoc, ktorá bola poskytnutá na základe predmetnej schémy v rámci obdobia od nadobudnutia účinnosti rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2005, t. j. od 19. decembra 2005, do nadobudnutia účinnosti rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012, t. j. do 31. januára 2012, sa bude považovať za zlučiteľnú s vnútorným trhom, ale len odo dňa jej poskytnutia do 30. januára 2014 vrátane. V každom prípade, na pomoc poskytnutú po 31. januári 2012 sa nevzťahuje prechodné ustanovenie uvedené v článku 10 písm. a) rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012 a posúdenie zlučiteľnosti sa musí vykonať na základe rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012.

                  (152)

                  V dôsledku toho Komisia v prvom rade posúdi, či verejné financovanie, ktoré je predmetom tohto rozhodnutia a ktoré sa udeľovalo nemocniciam IRIS od roku 1996, spĺňa podmienky uvedené v rozhodnutí o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012. Len v opačnom prípade Komisia posúdi toto isté financovanie na základe rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2005 (pokiaľ ide o pomoc udelenú medzi 19. októbrom 2005 a 31. januárom 2012) a rámca služieb všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012.

            7.3.2.   Uplatniteľnosť článku 106 ods. 2 ZFEÚ: skutočné služby všeobecného hospodárskeho záujmu

                  (153)

                  Článok 106 ods. 2 ZFEÚ a rozhodnutie o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012, ktoré sa opiera o tento článok, sa vzťahujú len na úhrady poskytnuté podniku zodpovednému za riadenie „skutočnej služby všeobecného hospodárskeho záujmu“ (175). Súdny dvor stanovil, že služby všeobecného hospodárskeho záujmu sú služby, ktoré vykazujú osobitné črty v porovnaní s ostatnými hospodárskymi činnosťami (176). Okrem toho sa preukázalo, že bez osobitných predpisov vymedzujúcich kritériá na úrovni Únie na určenie existencie služby všeobecného hospodárskeho záujmu členské štáty disponujú širokou mierou voľnej úvahy pri definovaní toho, čo považujú za službu všeobecného hospodárskeho záujmu, a pri udeľovaní náhrady v prospech poskytovateľa tejto služby (177). Právomoci Komisie v tejto oblasti sa obmedzujú na kontrolu, či sa príslušný členský štát pri označení služby za službu všeobecného hospodárskeho záujmu nedopustil zjavnej chyby.

                  (154)

                  Komisia sa domnieva, že všetky hospodárske činnosti nemocníc IRIS, ktoré využívajú verejné financovanie (t. j. spektrum sociálnych a nemocničných úloh vykonávaných týmito nemocnicami) predstavujú buď skutočné služby všeobecného hospodárskeho záujmu, ako tvrdia belgické orgány, alebo činnosti, ktoré s nimi výlučne súvisia. Najmä všetky predmetné lekárske a sociálne služby v tomto prípade vykazujú osobitné vlastnosti v porovnaní so službami iných hospodárskych činností, teda predovšetkým ich význam pre dobré zdravotné a sociálne podmienky spoločnosti. V dôsledku toho sa belgické orgány pri označení týchto služieb za služby všeobecného hospodárskeho záujmu nedopustili zjavnej chyby.

                  (155)

                  Pokiaľ ide o súvisiace činnosti podrobne opísané v odôvodnení 41, Komisia poznamenáva, že činnosť možno považovať za činnosť súvisiacu so službou všeobecného hospodárskeho záujmu, ak priamo súvisí s poskytovaním danej služby všeobecného hospodárskeho záujmu a je na to potrebná alebo ak je s ňou vzájomne prepojená. V tomto poslednom prípade sú na výkon predmetných činností potrebné rovnaké vstupy ako pre výkon danej služby všeobecného hospodárskeho záujmu, ako napríklad materiál, vybavenie, pracovná sila, fixný kapitál. Súvisiace činnosti musia tiež zostať obmedzené, pokiaľ ide o ich rozsah. Komisia sa domnieva, že všetky činnosti opísané v odôvodnení 41 možno považovať za činnosti súvisiace s hlavnou činnosťou služby všeobecného hospodárskeho záujmu. Činnosti považované za súvisiace činnosti totiž 1. priamo súvisia s poskytovaním služby všeobecného hospodárskeho záujmu nemocníc IRIS a sú na to potrebné, lebo predstavujú činnosti, ktoré by moderná nemocnica mala vykonávať nad rámec poskytovania lekárskych a sociálnych služieb, a/alebo 2. sú s ňou vzájomne prepojené, lebo využívajú infraštruktúry nemocnice (t. j. budovy a pozemky). Vzhľadom na obmedzený podiel súvisiacich činností v rámci celkových príjmov nemocníc IRIS (v priemere menej ako 2 %) Komisia zároveň zastáva názor, že všetky súvisiace činnosti zostávajú veľmi obmedzené, pokiaľ ide o ich rozsah.

            7.3.3.   Uplatniteľnosť rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012

                  (156)

                  Komisia sa navyše domnieva, že poskytovanie verejných fondov nemocniciam IRIS na výkon služieb všeobecného hospodárskeho záujmu patrí do vecnej pôsobnosti rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012, ako sa uvádza v jeho článku 2. Ako sa vymedzuje v jeho článku 2 ods. 1 písm. b) a c), rozhodnutie o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012 sa vzťahuje na štátnu pomoc udelenú vo forme náhrad za služby všeobecného hospodárskeho záujmu pre nemocnice, ktoré poskytujú lekársku starostlivosť (vrátane výkonu súvisiacich činností priamo spojených s hlavnými činnosťami, a to okrem iného najmä v oblasti výskumu) a pre podniky, ktoré poskytujú služby všeobecného hospodárskeho záujmu zodpovedajúce sociálnym potrebám, ktoré sa okrem iného týkajú zdravotnej starostlivosti a sociálneho začlenenia zraniteľných skupín. Vzhľadom na to, že služby všeobecného hospodárskeho záujmu a súvisiace činnosti financované z verejných prostriedkov a vykonávané nemocnicami IRIS sa môžu zaradiť do týchto kategórií činností, Komisia dospela k záveru, že mechanizmus náhrady deficitu, ktorý sa v tomto prípade skúma, patrí do vecnej pôsobnosti rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012. V dôsledku toho náklady vyplývajúce zo všetkých činností nemocníc IRIS (služby všeobecného hospodárskeho záujmu a súvisiace činnosti) sa môžu pokryť z udelenej náhrady v súlade s rozhodnutím o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012.

            7.3.4.   Poverovací akt

                  (157)

                  Prvá základná podmienka zlučiteľnosti zahrnutá v rozhodnutí o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012 spočíva v tom, že riadením služieb všeobecného hospodárskeho záujmu sa musí poveriť príslušný podnik prostredníctvom jedného alebo viacerých aktov, ktorého podobu si môže určiť každý členský štát (178). V tomto akte alebo v týchto aktoch sa musí jasne stanoviť:

                              —

                              obsah a trvanie záväzkov služby vo verejnom záujme (179),

                              —

                              podnik, ktorý je zodpovedný za plnenie týchto záväzkov a prípadne príslušné územie (180),

                              —

                              povaha akýchkoľvek výhradných alebo osobitných práv priznaných podniku príslušným orgánom (181),

                              —

                              opis mechanizmu náhrady a parametre na výpočet, kontrolu a prehodnocovanie náhrady (182),

                              —

                              opatrenia na predchádzanie vzniku nadmernej náhrady a na vrátenie takejto nadmernej náhrady (183).

                  (158)

                  V rozhodnutí o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012 sa navyše vyžaduje, aby sa v poverení odkazovalo na toto rozhodnutie (184).

            7.3.4.1.   Povaha a náplň záväzkov vyplývajúcich zo služieb vo verejnom záujme, za ktorých plnenie sú zodpovedné nemocnice IRIS

                  (159)

                  Vo svojom rozsudku o zrušení zo 7. novembra 2012 Všeobecný súd vzniesol úvodnú pripomienku, podľa ktorej „ak verejné alebo súkromné subjekty poverené poskytovaním tých istých služieb vo verejnom záujme podliehajú rôznym požiadavkám, čo prináša rôzne úrovne nákladov a náhrad, tieto rozdiely musia jasne vyplývať z ich jednotlivých poverení, najmä preto, aby bolo možné preskúmať zlučiteľnosť dotácie so zásadou rovnosti zaobchádzania. Za zlučiteľnú s vnútorným trhom nemôže Komisia totiž vyhlásiť ani štátnu pomoc, ktorá je z hľadiska pravidiel na jej uplatňovanie v rozpore s takými všeobecnými zásadami práva Únie, akou je zásada rovnosti zaobchádzania (rozsudok Súdneho dvora z 15. apríla 2008, Nuova Agricast, C-390/06, Zb. s. I-2577, bod 51)“ (185).

                  (160)

                  V bode 66 rozsudku vo veci Nuova Agricast (186) sa uvádza, že „dodržiavanie zásady rovnosti si vyžaduje, aby sa porovnateľné situácie neposudzovali rozdielne a rozdielne situácie neposudzovali rovnako, ak takéto posudzovanie nie je objektívne odôvodnené (pozri najmä rozsudok z 26. októbra 2006, Koninklijke Coöperatie Cosun, C-248/04, Zb. s. I-10211, bod 72 a citovanú judikatúru).“

                  (161)

                  Komisia však poznamenáva, že zásada nediskriminácie nie je v rozhodnutí o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012 uvedená ako kritérium zlučiteľnosti. Komisia má však v úmysle preskúmať, či sa verejné nemocnice IRIS a súkromné nemocnice v Bruseli nachádzajú v porovnateľnej alebo rozdielnej právnej a skutkovej situácii. V tomto kontexte na základe vymedzenia povahy záväzkov vyplývajúcich zo služieb vo verejnom záujme, ktorými sú poverené nemocnice IRIS, Komisia určí, či boli alebo neboli bruselské súkromné nemocnice poverené plnením porovnateľného záväzku.

                  (162)

                  Ako sa uvádza skôr v texte (pozri oddiel 2.3), nemocnice IRIS podliehajú právnemu rámcu, ktorý zahŕňa zákon o CPAS (na základe ktorého boli zriadené nemocnice IRIS), LCH, štatúty nemocničných miestnych združení a strategické plány prijaté zastrešujúcou organizáciou IRIS. Vzhľadom na to, že verejné orgány (teda obce a CPAS) majú väčšinovú kontrolu nad miestnymi združeniami zriadenými podľa kapitoly XII zákona o CPAS a nad zastrešujúcou organizáciou IRIS, štatúty a strategické plány sú pre nemocnice IRIS povinné a môžu sa teda považovať za platné poverovacie akty, ktorých povaha sa spresní ďalej v texte (pozri odôvodnenia 164, 170 a nasl.). V tejto súvislosti treba pre zaujímavosť zdôrazniť, že verejné orgány môžu priamo kontrolovať každodenné prevádzkové činnosti nemocníc IRIS a prípadne poskytnúť dodatočné pokyny.

                  (163)

                  Zároveň sa zistilo (pozri odôvodnenie 24), že nemocnice IRIS boli pôvodne pod priamou správou a kontrolou CPAS, ktoré ich zriadili, aby ich záväzky v oblasti sociálnej pomoci boli plnené v súlade so zákonom o CPAS. S cieľom zabezpečiť udržateľnosť a životaschopnosť bruselských verejných nemocníc (pozri odôvodnenie 24) bolo treba pristúpiť k reštrukturalizácii, ktorá viedla k zriadeniu nemocníc IRIS (ktoré nadobudli podobu miestnych združení zriadených podľa kapitoly XII zákona o CPAS a získali tak finančnú a právnu nezávislosť). Táto reštrukturalizácia však nezmenila základné poslanie bruselských verejných nemocníc IRIS (187) spočívajúce v poskytovaní zdravotnej, ako aj zdravotno-sociálnej starostlivosti a prispievať tak k plneniu záväzku v oblasti sociálnej pomoci CPAS, ktoré ich zriadilo.

                  (164)

                  Lekárska starostlivosť poskytovaná nemocnicami IRIS je tiež vymedzená v LCH, v ktorom sa stanovuje príslušný rámec vzťahujúci sa na organizáciu belgického nemocničného sektora ako celku. Na tomto základe LCH poveruje všetky verejné a súkromné belgické nemocnice vrátane nemocníc IRIS výkonom základnej nemocničnej úlohy. Najmä v článku 2 LCH sa vymedzujú zariadenia, ktoré možno považovať za nemocnice, zatiaľ čo v jeho článkoch 68 až 76e sa vymedzujú podmienky udeľovania povolení nemocniciam a na výkon nemocničných služieb (ktoré sú uvedené vo vykonávacom nariadení, pričom sa v nich stanovujú podmienky v oblasti kvality, ako aj požiadavky týkajúce sa zamestnancov atď.). V článkoch 23 až 45 sa určujú potreby týkajúce sa mechanizmu plánovania týkajúceho sa nemocníc, v ktorom sa stanovujú obmedzenia v súvislosti s počtom nemocničných lôžok, nemocničnými službami a určitým lekárskym vybavením (ako napríklad skenery), ktoré možno uviesť do prevádzky a používať. Len nemocničné služby, ktoré majú povolenie a dodržiavajú podmienky plánovania, sú oprávnené na verejné financovanie. Ako sa uvádza v rozhodnutí o začatí konania (188) a ako to potvrdzuje neexistencia pripomienok tretích strán v tejto súvislosti, nebolo a niet pochýb o jasnom vymedzení základnej nemocničnej úlohy stanovenej v LCH. Je zároveň jasné, že nemocnice IRIS spĺňajú tieto požiadavky, keďže majú všetky potrebné povolenia a ich prevádzka je schválená v rámci mechanizmu plánovania.

                  (165)

                  Okrem základnej nemocničnej úlohy, ktorou sú poverené všetky belgické verejné a súkromné nemocnice, sa v rozhodnutí Komisie z 28. októbra 2009 (pozri oddiel 4.1 skôr v texte), v rozsudku Všeobecného súdu o zrušení zo 7. novembra 2012 (pozri oddiel 4.2 skôr v texte) a v rozhodnutí Komisie o začatí konania z 1. októbra 2014 (pozri oddiel 4.3 skôr v texte) odkazovalo na tri dodatočné (alebo osobitné) služby všeobecného hospodárskeho záujmu, pokiaľ ide najmä o 1) univerzálny prístup k zdravotnej starostlivosti, 2) povinnosť poskytovať starostlivosť na viacerých miestach a 3) dodatočné sociálne služby, ktorými boli výlučne a výhradne poverené nemocnice IRIS. To však neznamená, že základnú nemocničnú úlohu a dodatočné služby všeobecného hospodárskeho záujmu treba nevyhnutne posudzovať samostatne. V tejto súvislosti sa v odôvodnení 23 rozhodnutia o začatí konania uvádza, že belgické orgány tvrdili, že základná nemocničná úloha je súčasťou rozsiahlejšej služby všeobecného hospodárskeho záujmu, t. j. povinnosť poskytovať sociálnu pomoc, ako sa to vyžaduje v zákone o CPAS, alebo dopĺňa túto službu všeobecného hospodárskeho záujmu.

                  (166)

                  V tejto súvislosti sa Komisia domnieva, že zlúčenie základnej nemocničnej úlohy, ktorou sú poverené všetky nemocnice podľa LCH, a troch povinností týkajúcich sa plnenia dodatočných služieb všeobecného hospodárskeho záujmu, ktorými sú poverené (189) výlučne nemocnice IRIS, predstavuje de facto „službu všeobecného hospodárskeho záujmu v oblasti sociálnej zdravotnej starostlivosti“, ktorá je špecifická pre nemocnice IRIS a ktorú vykonávajú len tieto nemocnice. Na základe preskúmania situácie týkajúcej sa všetkých záväzkov služieb všeobecného hospodárskeho záujmu, za ktorých výkon sú zodpovedné nemocnice IRIS, a na základe analýzy povahy a charakteristických čŕt všetkých týchto záväzkov Komisia dospela k záveru, že by nebolo vhodné posudzovať tri dodatočné záväzky služieb všeobecného hospodárskeho záujmu uložené na úrovni obcí nezávisle od základnej nemocničnej úlohy uloženej podľa LCH. Záväzky služieb všeobecného hospodárskeho záujmu sú totiž na jednej strane založené na základnej nemocničnej úlohe uloženej nemocniciam IRIS podľa LCH a na druhej strane prekračujú rámec tejto základnej povinnosti tým, že na základe nich nemocnice IRIS musia 1. poskytovať širokú škálu služieb zdravotnej starostlivosti pre všetkých pacientov bez ohľadu na to, či sú schopní za služby zaplatiť (univerzálny prístup k zdravotnej starostlivosti) (pozri odôvodnenia 170 – 190); 2. poskytovať služby vo viacerých nemocničných zariadeniach (zabezpečujúc tak komunitnú starostlivosť) (pozri odôvodnenia 191 – 204), a zároveň 3. klásť osobitný dôraz na sociálne potreby pacientov (prostredníctvom dodatočných sociálnych služieb) (pozri odôvodnenia 205 – 214). Pokiaľ ide o základnú nemocničnú úlohu uloženú podľa LCH (pozri odôvodnenie 164), tri dodatočné úlohy nemožno považovať za samostatné činnosti, ako to jasne vyplýva zo skutočnosti, že tieto povinnosti by sa nikdy nezaviedli bez základnej povinnosti spočívajúcej v plnení základnej nemocničnej úlohy podľa LCH. Tento prístup napokon do určitej miery potvrdzujú aj sťažovatelia, keď tvrdia (pozri odôvodnenie 71), že dodatočné sociálne služby sa nemôžu oddeliť od všeobecnej služby zdravotnej starostlivosti.

                  (167)

                  Pokiaľ ide o prístup vymedzený v predchádzajúcom odôvodnení (pozri odôvodnenia 162 až 166), Komisia chce zdôrazniť tieto tri body: po prvé, služba všeobecného hospodárskeho záujmu v oblasti sociálnej zdravotnej starostlivosti, ktorú vykonávajú nemocnice IRIS, zahŕňa len základnú nemocničnú úlohu, ktorou sú poverené (pozri odôvodnenie 164), a tri dodatočné povinnosti služieb všeobecného hospodárskeho záujmu, za ktorých plnenie sú zodpovedné (pozri odôvodnenie 170 a nasl.). Po druhé, ako sa preukáže ďalej v texte, nemocnice IRIS a bruselské súkromné nemocnice sa nenachádzajú v porovnateľnej situácii, najmä vzhľadom na to, že len nemocnice IRIS sú poverené plnením troch dodatočných povinností služieb všeobecného hospodárskeho záujmu (pozri odôvodnenie 170 a nasl.) a sú teda jediné nemocnice, ktoré vykonávajú služby všeobecného hospodárskeho záujmu v oblasti sociálnej zdravotnej starostlivosti, ako sa vymedzuje skôr v texte (pozri odôvodnenia 166 až 167). Po tretie, nemocnice IRIS zároveň podliehajú obmedzeniam, ktoré ovplyvňujú výkon služby všeobecného hospodárskeho záujmu v oblasti sociálnej zdravotnej starostlivosti. Ide o ich verejné postavenie (pozri odôvodnenie 42) a potrebu zabezpečiť udržateľné poskytovanie tejto služby všeobecného hospodárskeho záujmu (pozri odôvodnenie 91 a 168). Tieto dva prvky sú zobrazené v obrázku 2 ďalej v texte.

                     Obrázok 2

                     Povinnosti, obmedzenia a mechanizmy verejného financovania, ktoré sa vzťahujú na verejné nemocnice IRIS v porovnaní so súkromnými nemocnicami

                  (168)

                  Vzhľadom na to, že tri dodatočné povinnosti služieb všeobecného hospodárskeho záujmu prekračujú rámec minimálnych požiadaviek, ktoré sa vzťahujú na všetky nemocnice (verejné alebo súkromné v Belgicku), vedú k vzniku nákladov, ktoré nie sú alebo sú len čiastočne pokryté RFP (pozri oddiel 2.5.1) a systémom sociálneho zabezpečenia. Ak k tomu pripočítame vyššie náklady vyplývajúce z ich verejného postavenia (úradníci, dvojjazyčný systém atď., pozri aj odôvodnenie 42), je jasné, prečo nemocnice IRIS priznali deficit pre väčšinu rokov obdobia 1996 – 2014. Účtovný deficit nemocníc IRS za obdobie rokov 1996 – 2014 dosahoval celkovo výšku približne 250 miliónov EUR (pozri odôvodnenie 234). CPAS a príslušné bruselské obce chcú a musia (190) zaistiť udržateľnosť ich nemocníc IRIS, aby tak zabezpečili výkon služby všeobecného hospodárskeho záujmu v oblasti sociálnej zdravotnej starostlivosti, ako aj plnenie záväzku v oblasti sociálnej pomoci CPAS (pozri aj oddiel 2.2). Z tohto dôvodu plne pokrývajú deficit, čo umožňuje nahradiť zostatkové náklady na služby všeobecného hospodárskeho záujmu v oblasti sociálnej zdravotnej starostlivosti (ktorá zahŕňa základnú nemocničnú úlohu a tri dodatočné povinnosti služieb všeobecného hospodárskeho záujmu) (191) a zaistiť tak udržateľnosť nemocníc IRIS (pozri odôvodnenie 91). V rámci náhrady deficitu sa tak nerozlišuje medzi rôznymi povinnosťami služieb všeobecného hospodárskeho záujmu. V tejto súvislosti je potrebné overiť, či možno vylúčiť akúkoľvek nadmernú náhradu ako celok (napríklad za rôzne kombinované služby všeobecného hospodárskeho záujmu), ako sa vysvetľuje ďalej v texte (pozri tabuľky 9 až 13 v oddiele 7.3.5).

                  (169)

                  Ako sa uvádza v odôvodneniach 165 až 167, Komisia dospela k záveru, že dodatočné povinnosti nemocníc IRIS a základná nemocničná úloha sa musia spoločne považovať za de facto služby všeobecného hospodárskeho záujmu v oblasti sociálnych zdravotných služieb Zatiaľ čo základná nemocničná úloha sa vymedzila skôr v texte (pozri odôvodnenie 164), presná povaha jednotlivých dodatočných povinností služieb všeobecného hospodárskeho záujmu sa vymedzí ďalej v tomto oddiele. Okrem toho sa aj vysvetlí, ako sú tieto dodatočné povinnosti služieb všeobecného hospodárskeho záujmu medzi sebou prepojené a akým spôsobom prispievajú k plneniu služieb všeobecného hospodárskeho záujmu v oblasti sociálnej zdravotnej starostlivosti.

            I.   Povinnosť poskytovať starostlivosť každému pacientovi za každých okolností bez ohľadu na to, či je schopný za službu zaplatiť (záväzok univerzálnej starostlivosti)

                  (170)

                  Podľa belgických orgánov sú nemocnice IRIS povinné poskytovať starostlivosť každému pacientovi, aj tým, ktorí nie sú schopní zaplatiť a/alebo nie sú poistení, a to za každých okolností vrátane situácií, keď si stav pacienta nevyžaduje naliehavú zdravotnú starostlivosť. Sťažovatelia spochybňujú skutočnosť, že táto povinnosť sa vzťahuje na nemocnice IRIS, a tvrdia, že bruselské súkromné nemocnice nemôžu odmietnuť pacientov a v skutočnosti poskytujú starostlivosť veľkému počtu tzv. sociálnych pacientov. Na podporu svojich tvrdení sťažovatelia uvádzajú, že na základe LCH sa rovnaká nemocničná úloha ukladá všetkým nemocniciam a ako sa uvádza v bode 150 rozsudku o zrušení zo 7. novembra 2012, tiež odkazujú na všeobecnú zásadu nediskriminácie, ktorá bráni nemocniciam vyberať si pacientov podľa ich ideologického, filozofického alebo náboženského presvedčenia, alebo podľa ich ekonomickej situácie. Podľa nich verejné a súkromné nemocnice podliehajú rovnakej povinnosti poskytovať starostlivosť pacientom tak v naliehavých situáciách, ako aj v situáciách, ktoré si vyžadujú starostlivosť po vyšetrení na pohotovosti.

                  (171)

                  Komisia predovšetkým uvádza, že LCH neobsahuje žiadnu formuláciu, ktorej výklad by mohol naznačovať, že (verejné alebo súkromné) nemocnice sú nútené poskytovať starostlivosť všetkým pacientom za každých okolností bez ohľadu na ich platobnú schopnosť. V belgickom práve je však stanovená všeobecná povinnosť poskytnúť pomoc osobe v ohrození. Ako zdôraznili belgické orgány, v súlade s článkom 422b belgického trestného zákonníka sa táto povinnosť vzťahuje na naliehavé situácie, a najmä na naliehavé zdravotné situácie, pri ktorých dochádza k ohrozeniu života. Nemocnice sú teda povinné poskytnúť pomoc v núdzovej zdravotnej situácii v závislosti od ich organizácie a dostupných odborných znalostí. Táto povinnosť sa vzťahuje na verejné i súkromné nemocnice, ako aj na každého občana v súlade s jeho povinnosťou poskytnúť pomoc každej osobe, ktorej život je v ohrození. Niet teda pochýb, že bruselské verejné a súkromné nemocnice sú povinné poskytnúť starostlivosť pacientom v naliehavých situáciách bez ohľadu na ich platobnú schopnosť. Rovnako tak aj na základe etického kódexu, ktorý sa vzťahuje na lekárov, môžu výslovne odmietnuť pacientov, s výnimkou naliehavých situácií (192).

                  (172)

                  Sťažovatelia sa ďalej opierajú o rozsudok Súdu prvého stupňa v Bruseli (193) s cieľom odôvodniť neexistenciu akéhokoľvek rozdielu medzi verejnými a súkromnými nemocnicami, pokiaľ ide o liečbu „sociálnych pacientov“, či už v naliehavých situáciach alebo v rámci starostlivosti po vyšetrení na pohotovosti. Tento rozsudok sa týka veľmi špecifického prípadu naliehavej zdravotnej pomoci, ktorú musí CPAS poskytnúť na základe článku 57 ods. 2 zákona o CPAS. Súd prvého stupňa v Bruseli poznamenal, že naliehavú zdravotnú pomoc v skutočnosti nikdy neposkytuje samotné CPAS, ale skôr špecializované zdravotné útvary, a že ničím nemožno v tejto súvislosti odôvodniť akýkoľvek rozdiel medzi službou vo verejnom záujme a súkromnou službou. Komisia však poukazuje na skutočnosť, že povinnosť poskytovať naliehavú zdravotnú pomoc sa vzťahuje na CPAS a nie na nemocnice poskytujúce starostlivosť. V tomto prípade bol migrant bez dokladov naliehavo prijatý bruselskou súkromnou psychiatrickou klinikou, ktorá požiadala CPAS, aby zaplatilo za túto naliehavú zdravotnú pomoc z dôvodu zjavnej ekonomickej situácie daného migranta. Súd v Bruseli dospel k záveru, že ak CPAS neposkytne naliehavú zdravotnú pomoc v nemocnici pod jeho správou, musí uhradiť náklady na zdravotnú starostlivosť poskytnutú súkromnou nemocnicou, v rámci ktorej sa centrálny príjem rozhodol vziať pacienta so sebou z dôvodu naliehavosti situácie. Tento rozsudok sa jednoznačne týka výnimočnej situácie, ktorá sa odchyľuje od bežného rámca sociálnej pomoci, podľa ktorého sa CPAS opiera o vlastné (verejné) nemocnice. V tomto prípade táto odchýlka vyplývala zo skutočnosti, že verejné nemocnice neposkytujú psychiatrické služby, ktoré si daná situácia vyžadovala. Súd v Bruseli navyše zdôraznil, že „hoci sa pomoc často poskytuje v zariadení, ktoré patrí pod správu príslušného CPAS alebo s ktorým uzavrelo dohodu, hospitalizácia sa môže uskutočniť aj v inom zariadení z dôvodu naliehavej situácie, v ktorej sa nachádza osoba, ktorú treba hospitalizovať“. Súd zároveň poznamenal, že ak by príslušné CPAS (teda v tomto prípade CPAS v obci Uccle) zriadilo svoju vlastnú psychiatrickú kliniku alebo by uzavrelo dohodu s takouto klinikou, príslušná súkromná nemocnica by nemusela poskytnúť danému migrantovi bez dokladov zdravotnú starostlivosť, ale mohla by požiadať o jeho presun do uvedenej psychiatrickej kliniky. Keďže tomu tak nebolo, neexistovalo žiadne iné možné riešenie a v dôsledku toho bolo CPAS nariadené zaplatiť súkromnej nemocnici za zdravotnú starostlivosť poskytnutú tomuto pacientovi. Rozsudok súdu v Bruseli uvedený sťažovateľmi preto umožňuje dospieť k záveru, že v určitých prípadoch, vzhľadom na naliehavosť, môžu súkromné nemocnice tiež poskytnúť naliehavú zdravotnú pomoc pre migrantov bez dokladov a že CPAS musí týmto súkromným nemocniciam zaplatiť, keďže je zbavené povinnosti poskytnúť naliehavú zdravotnú pomoc týmto osobitným spôsobom. V dôsledku toho skutočnosť, že bruselské súkromné nemocnice môžu poskytovať naliehavú zdravotnú pomoc v obmedzenom počte prípadov (194), sa nemôže vykladať ako všeobecná povinnosť poskytovať starostlivosť všetkým pacientom bez ohľadu na ich platobnú schopnosť, uložená týmto nemocniciam.

                  (173)

                  Napokon, pokiaľ ide o zásadu nediskriminácie (uvedenú sťažovateľmi, pozri odôvodnenie 170), je zrejmé, že žiadna nemocnica v Belgicku nie je oprávnená diskriminovať pacientov na základe ich finančnej situácie (a teda jednoducho na základe toho, či sú bohatí alebo chudobní) alebo na základe akéhokoľvek iného osobitného kritéria (napr. etnický alebo náboženský pôvod). V prípade neexistencie naliehavej situácie však na základe zásady nediskriminácie nemožno nútiť nemocnice, aby poskytovali zdravotnú starostlivosť bezplatne, ak sa dá jasne očakávať, že pacient nebude schopný za službu zaplatiť. Ak sú tieto podmienky splnené v situáciách, ktoré nie sú naliehavé, nemocnice majú objektívny dôvod na rozlíšenie danej situácie a odmietnutie týchto pacientov (195). Ako sa uvádza skôr v texte (pozri odôvodnenie 171), etický kódex, ktorý sa vzťahuje na belgických lekárov, im výslovne umožňuje odmietnuť pacientov v situáciách, ktoré nie sú naliehavé. Z prieskumu medzi sprostredkovateľmi dlhov (196) navyše vyplýva, že lekári a nemocnice niekedy odmietajú pacientov, ktorí mali v minulosti problémy zaplatiť za ošetrenie. V tejto súvislosti treba pre zaujímavosť zdôrazniť, že nemocnice samé osebe neodmietajú pacientov priamo, ale ich požiadajú o zálohovú platbu, čo môže následne odradiť tých, ktorí sú vo finančnej núdzi. Empirické údaje zároveň nasvedčujú tomu, že súkromné nemocnice niekedy posielajú pacientov do nemocnice pod správou CPAS (197). Z tohto dôvodu sa pred belgickým senátom v roku 2013 predniesol (ale neprijal) návrh zákona s cieľom zakázať odmietnutie poskytnúť zdravotnú starostlivosť pacientom vo finančnej núdzi, ako aj zálohové platby (198). Nemožno sa teda odvolávať na záväzok nediskriminácie a tvrdiť, že zaväzuje všetky belgické (verejné a súkromné) nemocnice poskytovať zdravotnú starostlivosť všetkým pacientom za každých okolností (teda v situáciách, ktoré nie sú naliehavé), aj keď pacienti nemôžu za ošetrenie zaplatiť.

                  (174)

                  Na základe uvedených skutočností Komisia dospela k záveru, že je potrebné rozlišovať medzi situáciami, ktoré sú a ktoré nie sú naliehavé. V prípade naliehavej situácie verejné a súkromné nemocnice podliehajú rovnakej všeobecnej povinnosti (vyplývajúcej z belgického trestného zákonníka) poskytnúť starostlivosť pacientom, ktorí sa nachádzajú v naliehavej zdravotnej situácii. Neexistuje však žiadny právny základ, ktorý by ukladal súkromným nemocniciam úlohu alebo povinnosť poskytovať pacientom starostlivosť aj v situáciách, ktoré nie sú naliehavé a bez ohľadu na ich platobnú schopnosť. V LCH ani v trestnom zákonníku totiž nie je takáto povinnosť stanovená a ani zásadu nediskriminácie nemožno považovať za zásadu, z ktorej takáto povinnosť vyplýva. Napokon povinnosť poskytovať naliehavú zdravotnú pomoc migrantom bez dokladov sa vzťahuje na CPAS, a nie na nemocnice poskytujúce takúto starostlivosť.

            Záväzok univerzálnej zdravotnej starostlivosti, ktorý prislúcha nemocniciam IRIS

                  (175)

                  Na rozdiel od súkromných nemocníc sú však nemocnice IRIS povinné (199) poskytovať starostlivosť všetkým pacientom za každých okolností vrátane situácií, ktoré nie sú naliehavé, bez ohľadu na platobnú schopnosť pacientov a/alebo ich situáciu v oblasti poistenia, a to na základe osobitných ustanovení vzťahujúcich sa výlučne na nemocnice IRIS, t. j. na základe ich štatútu a strategických plánov siete IRIS, ako sa uvádza ďalej v texte. Ako sa vysvetľuje skôr v texte (pozri odôvodnenie 24), nemocnice IRIS zriadili CPAS, aby tak mali možnosť plniť si svoje úlohy spočívajúce v poskytovaní sociálnej pomoci všetkým, ktorí to potrebujú. CPAS sú povinné poskytovať takúto pomoc (vrátane zdravotnej i zdravotno-sociálnej starostlivosti) každej osobe a každej rodine, ktorá to potrebuje (200). CPAS poskytujú svoje služby bezplatne a boli zriadené najmä s cieľom pomáhať odkázaným osobám. V tejto súvislosti sa v článku 5 štatútu nemocníc IRIS uvádza:

                              „1.

                           Bez toho, aby boli dotknuté právomoci zastrešujúceho združenia IRIS a právomoci združenia iris-achats, ako aj iných organizácií, ktoré by zastrešujúce združenie IRIS mohlo zriadiť podľa článku 135j zákona týkajúceho sa verejných centier sociálnej pomoci z 8. júla 1976, a v súlade so zákonnými a regulačnými ustanoveniami má združenie najširšie právomoci pri výkone svojej nemocničnej úlohy.Túto úlohu vykonáva na jednej strane s cieľom zabezpečiť kvalitnú nákladovo efektívnu lekársku starostlivosť každej osobe bez ohľadu na jej príjmy, jej situáciu v oblasti poistenia, jej pôvod a jej filozofické presvedčenie a na druhej strane s cieľom dosiahnuť udržateľnú finančnú rovnováhu združenia.“ (201)

                  (176)

                  Rovnako tak v úvode strategického plánu IRIS 1996 – 2001 sa uvádza:
                  „Aby mohla verejná nemocnica siete IRIS kedykoľvek plniť svoju sociálnu úlohu, poskytne škálu služieb, ktoré budú zabezpečovať starostlivosť najvyššej možnej kvality pre všetkých, za finančných podmienok všeobecne prijateľných pre všetkých a ktoré budú dostupné pre všetkých pacientov bez ohľadu na ich príjem, ich situáciu v oblasti poistenia, ich pôvod a ich ideologické presvedčenie“ (202).

                  (177)

                  V tom istom úvode sa ďalej uvádza:
                  „Prvý cieľ plánu iris spočíva v udržaní silnejšej verejnej nemocničnej siete v Bruseli, ktorá je dostupná pre všetkých bez ohľadu na ich príjmy, ich situáciu v oblasti poistenia, ich pôvod a ich ideologické a filozofické presvedčenie.“ (203)

                  (178)

                  V inom oddiele tohto plánu sa poznamenáva, že charta práv pacienta siete IRIS zabezpečuje
                  „prístup pre všetkých pacientov bez rozlišovania pôvodu, príjmov, filozofického a ideologického presvedčenia a situácie v oblasti poistenia.“ (204)

                  (179)

                  Strategický plán IRIS 1996 – 2001 navyše zahŕňa pododdiel 2.5.4 s názvom „Zdravotná starostlivosť a liečba pre všetkých pacientov, ktorí navštívia jednu z nemocníc siete iris“, ktorý obsahuje tieto predpisy:
                  „Základné poslanie verejných nemocníc [t. j. nemocníc IRIS] spočíva v poskytovaní sociálnej lekárskej starostlivosti; na základe toho sú povinné plniť požiadavky týkajúce sa sociálnych úloh, a to aj vtedy, keď táto úloha nie je zahrnutá v legislatívnom a regulačnom súbore predpisov, ktorým sa riadi nemocničné odvetvie.
                  Úlohou verejných nemocníc je prijať všetkých pacientov a poskytnúť im pomoc bez ohľadu na ich pôvod, situáciu, kultúru, presvedčenie alebo zdravotný stav. Z toho vyplýva, že vzhľadom na to, že ide o verejné nemocnice, naše nemocnice sa musia riadiť zásadami univerzálnosti, rovnosti, kontinuity a zmeny.

                              1.

                                 Zásada univerzálnosti ukladá povinnosť prijať všetkých pacientov bez rozdielu. Nemocnica teda musí poskytovať lekársku starostlivosť čo najvyššej možnej úrovne, aby tak mohla spĺňať potreby všetkých.

                              2.

                              Zásada rovnosti, ústavné právo, ukladá prijať všetky osoby bez akejkoľvek diskriminácie. […]“ (205)

                  (180)

                  Z uvedených skutočností jasne vyplýva, že platobná schopnosť pacientov a ich situácia v oblasti poistenia sa nezohľadňujú pri ich príjme do nemocníc IRIS, aby sa tak zabezpečil prístup k zdravotnej starostlivosti pre všetkých, a to aj v situáciách, ktoré nie sú naliehavé. Viaceré prvky strategického plánu IRIS 1996 – 2001 zároveň preukazujú sociálnu povahu nemocničnej starostlivosti poskytovanej nemocnicami IRIS (napríklad, „aby bolo možné naďalej vykonávať lekársku starostlivosť bez ohľadu na akúkoľvek logiku trhu“ (206)) a pevnú vôľu poskytovať kvalitnú starostlivosť pre všetky vrstvy bruselskej spoločnosti, najmä pre najodkázanejšie osoby (207).

                  (181)

                  V strategickom pláne IRIS pokrývajúcom obdobie rokov 2002 – 2014 sa preberajú určité základné zásady (prístup pre všetkých pacientov, zvýšenie prístupnosti pre chudobných), pričom sa uvádza najmä článok 5 štatútu nemocníc IRIS (208) (pozri aj odôvodnenie 175) a prvoradý cieľ strategického plánu IRIS pokrývajúceho obdobie rokov 1996 – 2001 (209) (pozri odôvodnenie 177), a zároveň sa v ňom odkazuje na chartu práv pacientov IRIS (210) (pozri odôvodnenie 178) a dopĺňa toto:
                  „Služby vo verejnom záujme sa definujú podľa troch základných zásad, a to univerzalita, rovnosť a kontinuita. Podľa týchto troch zásad a vzhľadom na to, že ide o verejné nemocnice, nemocnice siete IRIS

                              —

                                 prijímajú všetkých pacientov bez rozdielu,

                              —

                                 poskytujú liečbu všetkým pacientom bez akejkoľvek diskriminácie,

                              —

                                 zaväzujú sa, že poskytnú zdravotnú starostlivosť pre pacientov, pričom zabezpečia všetky možnosti liečby, ktoré vyžadujú.“ (211)

                  (182)

                  Na základe uvedených skutočností Komisia dospela k záveru, že nemocnice IRIS sú povinné poskytovať liečbu všetkým pacientom za každých okolností (tak v naliehavých situáciách, ako aj v situáciách, ktoré nie sú naliehavé), aj keď nemôžu alebo pravdepodobne nebudú môcť za liečbu zaplatiť a/alebo nie sú poistení. Táto povinnosť uložená nemocniciam IRIS je stanovená v ich štatúte a v strategických plánoch siete IRIS uvedených skôr v texte, ktoré sú pre nemocnice IRIS záväzné a ktoré sú založené na povinnosti poskytovať sociálnu pomoc vyplývajúcej zo zákona o CPAS (povinnosť, ktorou sú nemocnice IRIS poverené zo strany CPAS prostredníctvom tohto štatútu a strategických plánov).

            Praktický význam záväzku univerzálnej zdravotnej starostlivosti, ktorý prislúcha nemocniciam IRIS

                  (183)

                  Komisia zároveň poznamenáva, že záver uvedený skôr v texte, teda skutočnosť, že nemocnice IRIS sú povinné poskytovať liečbu všetkým pacientom za každých okolností (t. j. tak v naliehavých situáciách, ako aj v situáciách, ktoré nie sú naliehavé) a bez ohľadu na platobnú schopnosť pacientov, zatiaľ čo súkromné nemocnice sú povinné poskytovať liečbu všetkým pacientom len v naliehavých situáciách (teda v prípade, keď je starostlivosť potrebná okamžite v situácii, pri ktorej dochádza k ohrozeniu života), sa navyše potvrdzuje na základe rôznych profilov pacientov liečených nemocnicami IRIS a súkromnými nemocnicami regiónu Brusel – hlavné mesto a na základe príslušných cenových politík týchto nemocníc.

                  (184)

                  Predovšetkým treba poznamenať, že v strategickom pláne na obdobie rokov 2002 – 2014 sa zároveň uvádzajú nižšie príjmy (212) a vyššie náklady (213) spojené s liečbou pacientov, ktorí sa nachádzajú v neistej sociálno-ekonomickej situácii a ktorí predstavujú veľkú časť pacientov nemocníc IRIS. V tejto súvislosti treba pre zaujímavosť zdôrazniť, že nemocnice IRIS sa dohodli so svojimi lekármi, že pacientom CPAS ani pacientom z nízkym príjmom (teda tým, ktorí majú právo na vyššiu náhradu zo strany INAMI) nemožno účtovať príplatky [pre viac informácií pozri odôvodnenie 46 písm. c)]. Okrem toho, percentuálny podiel hospitalizácií v samostatných izbách (teda v jediných izbách, pri ktorých možno účtovať príplatok) je oveľa nižší ako priemer týkajúci sa regiónu Brusel – hlavné mesto (214). Dostupné číselné údaje jednej zo vzájomných poisťovní (215) navyše ukazujú, že v prípade, keď nemocnice IRIS účtujú príplatok, jeho výška zároveň dosahuje oveľa nižšiu úroveň v porovnaní s priemerom v regióne (teda o 25 % až 67 % menej). Na porovnanie, v príslušnom období určité bruselské súkromné nemocnice účtovali svojim pacientom sumu, ktorá bola v priemere o 180 % vyššia oproti cene stanovenej systémom sociálneho zabezpečenia.

                  (185)

                  Povinnosť poskytovať univerzálnu zdravotnú starostlivosť bola uložená nemocniciam IRIS, aby tak pacienti, ktorí nie sú schopní za služby zaplatiť, ktorí nemajú súkromné poistenie a ktorí nie sú oprávnení na úhradu nákladov (ani čiastočnú) zo sociálneho zabezpečenia, dostávali potrebnú zdravotnú starostlivosť. Dôležitá podskupina týchto pacientov zahŕňa migrantov bez dokladov uvedených skôr v texte, lebo sa na nich nevzťahuje belgické sociálne zabezpečenie a vo všeobecnosti nie sú schopní za zdravotnú starostlivosť zaplatiť. V 85 % prípadov v regióne Brusel – hlavné mesto týmto migrantom poskytujú naliehavú zdravotnú pomoc nemocnice IRIS (pozri odôvodnenie 172), hoci tieto nemocnice využívajú len 35 % nemocničných lôžok v tomto regióne. Ďalším relevantným ukazovateľom je klasifikácia (216) stanovená federálnym verejným úradom verejného zdravia, ktorá klasifikuje všetky belgické nemocnice na základe sociálno-ekonomického profilu ich pacientov (pozri tabuľku 1 a odôvodnenie 40). Táto klasifikácia odráža okrem iného pomer pacientov, ktorí nemôžu za služby zaplatiť a ktorí nie sú krytí sociálnym zabezpečením a v prípade ktorých môže CPAS (217) uhradiť náklady za liečbu (pozri aj odôvodnenia 187 až 188) (218). Za obdobie rokov 2007 – 2013 a v rámci celého Belgicka sú prvé tri miesta klasifikácie obsadené nemocnicami IRIS (inštitút Bordet a HUDERF predstavujú výnimky z dôvodu ich špecializácie). Naopak, za to isté obdobie rokov bruselské súkromné nemocnice neobsadili žiadne z 20 prvých miest, čo naznačuje, že priemerný sociálno-ekonomický profil ich pacientov je značne lepší ako profil pacientov nemocníc IRIS. Aj keď kritériá použité na stanovenie tejto klasifikácie sa netýkajú len pacientov, ktorí nemôžu za služby zaplatiť alebo ktorí nie sú poistení, táto klasifikácia je zároveň v rozpore s tvrdením sťažovateľov, že bruselské súkromné nemocnice sú povinné poskytovať liečbu všetkým pacientov za každých okolností, a potvrdzuje, že touto povinnosťou sú poverené výlučne nemocnice IRIS. Ak by totiž takouto povinnosťou boli poverené bruselské súkromné nemocnice, očakávalo by sa, že obsadia vyššie priečky v klasifikácii.

                     Tabuľka 1

                     Klasifikácia nemocníc v závislosti od sociálno-ekonomického profilu ich pacientov, ktorú stanovil federálny verejný úrad verejného zdravia (*= nemocnice IRIS, += bruselské súkromné nemocnice)

                              2007

                              2008

                              2009

                              2010

                              2011

                              2012

                              2013

                              CHU Saint-Pierre*

                              1.

                              1.

                              1.

                              1.

                              1.

                              1.

                              1.

                              CHU Brugmann*

                              2.

                              2.

                              2.

                              2.

                              2.

                              2.

                              2.

                              Nemocnice IRIS Juh*

                              5.

                              3.

                              3.

                              3.

                              3.

                              3.

                              3.

                              HUDERF*

                              62.

                              4.

                              4.

                              6.

                              Žiadny údaj

                              5.

                              Žiadny údaj

                              Institut Bordet*

                              23.

                              16.

                              31.

                              34.

                              Žiadny údaj

                              18.

                              35.

                              Klin. Ste Anne St Rémi+

                              52.

                              42.

                              52.

                              62.

                              40.

                              32.

                              28.

                              Clinique Saint Jean+

                              25.

                              21.

                              44.

                              59.

                              39.

                              27.

                              Žiadny údaj

                              Cliniques de l'Europe+

                              64.

                              24.

                              90.

                              93.

                              61.

                              63.

                              62.

                              CHIR Edith Cavell+

                              110.

                              103.

                              108.

                              105.

                              Žiadny údaj

                              105.

                              103.

                              Clinique Univ. Erasme+

                              49.

                              41.

                              48.

                              58.

                              51.

                              41.

                              36.

                              Clinique Univ. St Luc+

                              93.

                              67.

                              95.

                              94.

                              76.

                              Žiadny údaj

                              Žiadny údaj

                              UZ Brusel+

                              80.

                              74.

                              91.

                              97.

                              78.

                              Žiadny údaj

                              Žiadny údaj

                  (186)

                  Je potrebné zvážiť v danom kontexte odkaz sťažovateľov na publikáciu vzájomných poisťovní Mutualités Chrétiennes z februára 2004 (pozri odôvodnenie 72), ktorá sa týka len roku 2001 a v ktorej sa preukázalo, že súkromné nemocnice poskytujú ošetrenie viac ako 60 % „sociálnych pacientov“ v regióne Brusel – hlavné mesto. Pojem „sociálni pacienti“ môže vyvolať dojem, že sa týka pacientov, ktorí nemôžu zaplatiť za ošetrenie a na ktorých sa teda vzťahuje povinnosť univerzálnej zdravotnej starostlivosti. Nie je tomu však tak z týchto dôvodov:

                              —

                              Po prvé, vymedzenie pojmu „sociálni pacienti“ (219) uvedené v publikácii sa týka len osôb, ktoré sú poistené v rámci belgického sociálneho zabezpečenia (220), a nezahŕňa teda pacientov, ktorí nemôžu za služby platiť a ktorí nie sú krytí sociálnym zabezpečením. Povinnosť univerzálnej zdravotnej starostlivosti však najviac využíva práve táto posledná skupina pacientov, ktorá predstavuje najväčšiu finančnú záťaž pre nemocnice IRIS (pozri aj odôvodnenia 187 až 188). Na základe širšej definície použitej v publikácii približne 20 % hospitalizácií v bruselských súkromných nemocniciach (oproti 26 % vo verejných nemocniciach) sa týkalo „sociálnych pacientov“ a súkromné nemocnice poskytli ošetrenie približne 66 % z celkového počtu týchto pacientov v roku 2001.

                              —

                              Po druhé, dokonca aj „pacienti v neistej situácii“ (221), ktorí sú v publikácii definovaní ako podskupina „sociálnych pacientov“, sú krytí sociálnym zabezpečením a nie je dôvod domnievať sa, že nemôžu uhradiť zvyšnú časť poplatku. Mohlo by sa však tvrdiť, že pre týchto „pacientov v neistej situácii“ bude pravdepodobne ťažšie zaplatiť nemocnici zvyšnú časť poplatku. Publikácia ukazuje, že verejné nemocnice poskytujú ošetrenie približne 48 % „pacientov v neistej situácii“ oproti 52 % v prípade bruselských súkromných nemocníc. Úmerne však verejné nemocnice poskytujú zdravotnú starostlivosť oveľa vyššiemu počtu týchto pacientov, čo nenaznačuje ich trhový podiel (pokiaľ ide o lôžka a počet hospitalizácií). „Pacienti v neistej situácii“ totiž predstavujú 9,5 % hospitalizácií vo verejných nemocniciach v porovnaní s iba 4,1 % v súkromných nemocniciach.

                              —

                              Po tretie, pripomienka, na základe ktorej v roku 2001 bruselské súkromné nemocnice poskytli zdravotnú starostlivosť 52 % pacientov „v neistej situácii“ (oproti 66 % „sociálnych“ pacientov) nemôže v žiadnom prípade zmeniť záver, podľa ktorého je povinnosť univerzálnej zdravotnej starostlivosti uložená len nemocniciam IRIS. Bez akejkoľvek zákonnej povinnosti poverujúcej súkromné nemocnice poskytovať zdravotnú starostlivosť všetkým pacientom bez ohľadu na ich platobnú schopnosť a ich situáciu v oblasti poistenia by sa totiž mohli súkromné nemocnice slobodne rozhodnúť poskytovať zdravotnú starostlivosť pacientom „v neistej situácii“ alebo „sociálnym“ pacientom v situáciách, ktoré nie sú naliehavé, a mohli by svoje rozhodnutie kedykoľvek zmeniť. Okrem toho najzraniteľnejšia skupina pacientov, teda tí, ktorí nie sú krytí sociálnym zabezpečením ani žiadnym iným poistením, nie je zahrnutá do štatistík uvedenej publikácie. To zároveň vysvetľuje zjavnú nezhodu medzi číselnými údajmi publikácie za rok 2001 a klasifikáciou stanovenou federálnym verejným úradom verejného zdravia (pozri odôvodnenie 185) za obdobie rokov 2007 – 2013. Zatiaľ čo v klasifikácii vypracovanej federálnym verejným úradom sa zohľadňuje pomer pacientov, ktorí nemajú sociálne zabezpečenie, štatistiky publikácie sa vzťahujú len na pacientov, ktorí ho majú.

                        Na základe všetkých týchto dôvodov sa Komisia domnieva, že publikácia vzájomných poisťovní Mutualités Chrétiennes uvádzajúca štatistiky za rok 2001 nemôže preukázať, že nemocnice IRIS nemajú záväzok univerzálnej zdravotnej starostlivosti alebo že bruselské súkromné nemocnice majú porovnateľný záväzok.

                  (187)

                  Povinnosť univerzálnej zdravotnej starostlivosti uložená nemocniciam IRIS zabezpečuje, že pacientom vystaveným mimoriadnym finančným ťažkostiam, politickým utečencom, nelegálnym prisťahovalcom atď. je poskytovaná zdravotná starostlivosť za každých okolností. Ak títo pacienti nemôžu za svoju liečbu zaplatiť a nemajú žiadne poistenie (t. j. sociálne zabezpečenie ani súkromné zdravotné poistenie), CPAS pokryjú náklady týchto pacientov, len ak budú dodržané určité podmienky. S cieľom stanoviť pravidlá, ktoré sa vzťahujú na takúto náhradu, nemocnice IRIS spolu so 17 z 19 CPAS regiónu Brusel – hlavné mesto uzavreli mnohostranné dohody o tzv. sociálnom bývaní. V prípade zdravotnej starostlivosti, ktorá nie je naliehavá, CPAS posiela dotknuté osoby do nemocníc IRIS a písomne sa zaviaže (prostredníctvom potvrdenia o schválení úhrady nákladov), že pokryje náklady na liečbu. Ak pacienti predložia toto potvrdenie o schválení úhrady nákladov, nemocnice IRIS pošlú faktúru priamo CPAS. V prípade naliehavej zdravotnej starostlivosti sa pochopiteľne nemožno riadiť týmto postupom. Namiesto toho úhrada nákladov zo strany CPAS závisí od i) predloženia zdravotného osvedčenia, ktoré potvrdzuje potrebu naliehavej hospitalizácie alebo okamžitej liečby osoby, ako aj od ii) ekonomickej situácie osoby, ako to potvrdzuje CPAS na základe informácií zozbieraných nemocnicou na účely sociálneho zisťovania. Zber požadovaných informácií predstavuje dôležitú úlohu pre oddelenia sociálnych služieb nemocníc IRIS (pozri aj odôvodnenia 210 až 211) (222).

                  (188)

                  Pokiaľ sú podmienky uvedené skôr v texte splnené (t. j. predloženie potvrdenia o schválení úhrady nákladov na účely zdravotnej starostlivosti, ktorá nie je naliehavá, zdravotného osvedčenia a sociálneho zisťovania na účely naliehavej zdravotnej starostlivosti), CPAS uhradí nemocniciam IRIS náklady spojené s liečbou pacientov, ktorí nemôžu za svoju liečbu zaplatiť a ktorí nemajú žiadne poistenie. To však nezbavuje nemocnice IRIS celkovej finančnej záťaže vyplývajúcej z povinnosti univerzálnej zdravotnej starostlivosti. S cieľom získať náhradu od CPAS musia nemocnice IRIS musia zozbierať informácie na účely sociálneho zisťovania (ako to spravili v 25 749 prípadoch v roku 2012). To je napríklad jeden z dôvodov, prečo nemocnice IRIS zamestnávajú vyše dvakrát viac sociálnych zamestnancov ako univerzitné nemocnice (pozri odôvodnenie 213). CPAS však neposkytujú nemocniciam IRIS náhradu nákladov spojených so zbieraním informácií na účely sociálneho zisťovania (223). CPAS majú navyše dlhšie platobné lehoty (niekedy presahujúce jeden rok) ako vzájomné poisťovne a poisťovne (ktoré platia v lehote jedného až dvoch mesiacov po prijatí faktúry). V dôsledku toho musia nemocnice IRIS predbežne financovať tieto náklady počas dlhšej doby ako v prípade „normálnych“ pacientov. K 31. decembru 2010 CPAS v Bruseli dlhovali nemocniciam IRIS približne 35 miliónov EUR (z čoho asi 71 % sa týkalo faktúr z roku 2010, 12 % faktúr z roku 2009 a asi 13 % faktúr z predchádzajúcich rokov). Prostredníctvom uplatnenia ročnej nominálnej úrokovej sadzby vo výške 2 % nemocnice IRIS odhadli, že náklady vyplývajúce z dlhších platobných lehôt k tomuto dňu dosahovali približne 700 000 EUR (224). Napokon všetky osoby, ktoré môžu mať ťažkosti pri hradení svojich faktúr, nie sú oprávnené na krytie zo strany CPAS (225). Na základe svojej povinnosti univerzálnej zdravotnej starostlivosti však nemocnice IRIS poskytujú zdravotnú starostlivosť pacientom, v súvislosti s ktorými sa CPAS nezaväzujú pokrývať náklady. V takejto situácii nemocnice IRIS pošlú faktúru pacientom, ktorí v určitých prípadoch nebudú schopní zaplatiť. Z týchto skutočností vyplýva, že nemocnice IRIS musia čeliť úrovni nevymožiteľných pohľadávok, ktorá je oveľa vyššia v porovnaní s úrovňou verejných nemocníc a súkromných nemocníc v Belgicku (226). Nemocnice IRIS odhadli, že v roku 2010 výška ich odpusteného dlhu presahovala priemer verejných nemocníc v Belgicku približne o […] miliónov EUR.

                  (189)

                  Napokon je dôležité zvážiť v danom kontexte financovanie stanovené v oddiele B8 RFP, ktoré sa udeľuje nemocniciam, ktorých pacienti majú slabý sociálno-ekonomický profil. Toto obmedzené federálne financovanie je určené na náhradu časti nákladov vzťahujúcich sa na „sociálnych pacientov“ (napríklad z toho dôvodu, že v priemere títo pacienti zostávajú v nemocnici dlhšie ako iní pacienti), ale nepredstavuje náhradu za plnenie povinnosti univerzálnej zdravotnej starostlivosti. Financovanie na základe oddielu B8 nenahrádza skutočné náklady znášané nemocnicami v súvislosti s poskytovaním zdravotnej starostlivosti sociálnym pacientom (napríklad faktúry nezaplatené sociálnymi pacientmi, potreba dodatočných sociálnych pracovníkov). Fixný rozpočet (vo výške asi 25 miliónov EUR za rok pre celé Belgicko) sa naopak udeľuje na základe klasifikácie nemocníc stanovenej v závislosti od sociálno-ekonomického profilu ich pacientov (pozri odôvodnenie 185). Vzhľadom na to, že tri prvé miesta tejto klasifikácie obsadili nemocnice IRIS, práve im je udelená väčšia časť finančných prostriedkov podľa oddielu B8 než horšie umiestneným nemocniciam (ako napríklad bruselské súkromné nemocnice). Dôvod, pre ktorý sú verejné i súkromné nemocnice v zásade oprávnené na toto financovanie, spočíva v tom, že aj bez záväzku univerzálnej zdravotnej starostlivosti, ktorým sú poverené aj nemocnice IRIS, sa nemocnice môžu slobodne rozhodnúť poskytovať zdravotnú starostlivosť sociálnym pacientom. Môžu sa takto rozhodnúť, lebo určití sociálni pacienti sú schopní za služby zaplatiť alebo sú poistení. Pokiaľ ide totiž o sociálnych pacientov, ktorí sú krytí sociálnym zabezpečením, uplatňujú sa zväčša nízke sadzby a INAMI hradí väčšiu časť nákladov, čím sa znižuje finančné riziko pre nemocnicu. Zároveň je zrejmé, že nie všetky CPAS v Belgicku sa rozhodli zriadiť svoju vlastnú nemocnicu. V dôsledku toho sa CPAS môžu na účely plnenia svojho záväzku v oblasti sociálnej pomoci oprieť o súkromné nemocnice. V takýchto prípadoch by súkromná nemocnica logicky poskytla ošetrenie len určitému počtu sociálnych pacientov a tiež by mohla využiť financovanie stanovené v oddiele B8 RFP. V regióne Brusel – hlavné mesto sa však CPAS môžu oprieť o verejné nemocnice IRIS, čo vysvetľuje, prečo klasifikácia stanovená v odôvodnení 185 ukazuje, že priemerný sociálno-ekonomický profil pacientov bruselských súkromných nemocníc je výrazne lepší v porovnaní s pacientmi nemocníc IRIS. Na základe všetkých týchto skutočností nemožno považovať financovanie podľa oddielu B8 RFP za dôkaz o existencii záväzku univerzálnej zdravotnej starostlivosti u všetkých belgických nemocníc.

            Záver o záväzku univerzálnej zdravotnej starostlivosti nemocníc IRIS

                  (190)

                  Na základe uvedených skutočností Komisia dospela k záveru, že záväzok univerzálnej zdravotnej starostlivosti sa vzťahuje výlučne na nemocnice IRIS, je predmetom jasne stanoveného poverenia a je vymedzený v štatúte nemocníc IRIS, ako aj v strategických plánoch siete IRIS v súlade s požiadavkami zákona o CPAS (pozri odôvodnenia 29 až 30). Zároveň je obsiahnutý v klasifikácii nemocníc stanovenej v závislosti od sociálno-ekonomického profilu ich pacientov (pozri odôvodnenie 185). Tento záväzok zaručuje, že osobám v hmotnej núdzi v regióne Brusel – hlavné mesto bude poskytnuté primerané lekárske ošetrenie, aj keď nemôžu zaplatiť za ošetrenie, a to aj v situáciách, ktoré nie sú naliehavé. Nemocnice IRIS tak poskytujú sociálnu zdravotnú starostlivosť zodpovedajúcu potrebám miestneho obyvateľstva. Ako sa vymedzuje v predchádzajúcom odôvodnení, len jedna časť finančnej záťaže spojená s týmto záväzkom je priamo pokrytá (napríklad prostredníctvom náhrady liečebných nákladov zo strany CPAS). Z tohto dôvodu sa zostávajúca časť výdavkov pokrýva prostredníctvom náhrady deficitu, ktorá je predmetom tohto rozhodnutia.

            II.   Povinnosť poskytovať kompletnú základnú nemocničnú starostlivosť na viacerých miestach

                  (191)

                  Belgické orgány sa domnievajú, že nemocnice IRIS majú tiež osobitnú povinnosť poskytovať kompletnú základnú nemocničnú starostlivosť na viacerých miestach v rámci regiónu Brusel – hlavné mesto. Podľa sťažovateľov však nie je jasné, čo taká povinnosť poskytovať kompletnú základnú nemocničnú starostlivosť na viacerých miestach zahŕňa a do akej miery z nej vyplývajú dodatočné výdavky pre nemocnice IRIS. Sťažovatelia však netvrdia, že súkromné nemocnice v Bruseli majú takúto povinnosť.

                  (192)

                  Komisia konštatuje, že LCH neukladá (verejným ani súkromným) nemocniciam povinnosť vykonávať činnosť na viacerých miestach. Naopak, na základe mechanizmu plánovania týkajúceho sa nemocníc sa určuje maximálny počet nemocničných lôžok, ktoré môže poskytnúť každý región v Belgicku. V prípade regiónu Brusel – hlavné mesto sa počet (všeobecných) nemocničných lôžok obmedzuje približne na 7 260 a každá bruselská nemocnica je oprávnená poskytnúť určitý počet lôžok v rámci uvedeného obmedzenia. V zásade, ak bola kapacita nemocnice schválená podľa systému plánovania, nemocnica sa môže slobodne rozhodnúť zoskupiť lôžka na jednom mieste alebo ich rozdeliť na viaceré miesta v tomto konkrétnom regióne, a to podľa vlastnej miery. Zároveň sa môže rozhodnúť, či zdvojí určité služby alebo či bude v každom nemocničnom zariadení výlučne poskytovať rôzne druhy zdravotnej starostlivosti. V tejto súvislosti sa určité bruselské súkromné nemocnice slobodne rozhodli vykonávať činnosť na viacerých miestach, zatiaľ čo iné nemocnice vykonávajú činnosti len v rámci jedného zariadenia (227). Súkromné nemocnice sa však môžu kedykoľvek rozhodnúť zoskupiť svoje lôžka a služby v rámci jedného zariadenia (228). Tiež treba poznamenať, že obmedzenia stanovené mechanizmom plánovania (229) zároveň umožňujú súkromným nemocniciam slobodne si vybrať druh zdravotnej starostlivosti, ktorú chcú poskytovať, vďaka čomu môžu poskytovať špecializácie v oblastiach zdravotnej starostlivosti, ktoré sú najziskovejšie (230).

            Záväzok poskytovať zdravotnú starostlivosť na viacerých miestach, ktorý prislúcha nemocniciam IRIS

                  (193)

                  Pokiaľ ide o nemocnice IRIS, obce a CPAS uprednostňujú naďalej poskytovať služby miestnej starostlivosti namiesto zoskupenia nemocničných lôžok na jednom mieste. Výslovne sa rozhodli poskytovať kompletnú základnú nemocničnú starostlivosť vo všetkých zariadeniach, čo z dôvodu nevyhnutného zdvojenia infraštruktúr, vybavenia a činností vedie k nadmerným nákladom. Na tomto základe sa v rámci reštrukturalizácie bruselských nemocníc v roku 1995 CPAS a obce vedome rozhodli ponechať existujúce miestne nemocničné služby na viacerých miestach, ktoré zabezpečujú kompletnú zdravotnú starostlivosť so zreteľom na potreby obyvateľstva. Dospeli k záveru, že miestna lekársko-sociálna potreba, na základe ktorej vznikli verejné nemocnice, naďalej existuje. V tejto súvislosti treba poznamenať, že väčšina zariadení nemocníc IRIS sa nachádza v najchudobnejších obciach regiónu Brusel – hlavné mesto (pozri aj odôvodnenie 202). Verejné orgány sa preto dobrovoľne vzdali zisku z efektívnosti na úkor ich čisto finančného záujmu a rozhodli sa zachovať všetky existujúce nemocničné zariadenia, hoci si boli vedomé toho, že federálne opatrenia v oblasti financovania nemocníc nepokryjú všetky náklady (napr. náklady vyplývajúce zo zdvojenia infraštruktúr a prevádzkové náklady, pozri aj odôvodnenie 203). Toto rozhodnutie sa potvrdilo v strategických plánoch siete IRIS a pre nemocnice IRIS teda z neho vyplýva povinnosť zachovať všetky nemocničné zariadenia, aby tak pacienti mohli využívať všetky služby základnej zdravotnej starostlivosti čo najbližšie k miestu ich bydliska.

                  (194)

                  Najmä v oddiele „Štrukturálne osi“ v strategickom pláne siete IRIS pre roky 1996 – 2001 sa stanovuje:
                  „Zachovanie činnosti decentralizovanej hospitalizácie a širokého ambulantného pokrytia. Činnosť sa zachová v rámci deviatich nemocničných zariadení.“ (231), (232)

                  […]
                  „Zachovanie základnej činnosti na rôznych miestach. Pacienti, najmä starší pacienti tak môžu naďalej dostávať nemocničnú starostlivosť v primeranej vzdialenosti od ich bydliska.“ (233)

                  (195)

                  V strategickom pláne na roky 1996 – 2001 sa tiež zdôrazňuje, že nemocnice IRIS poskytujú zdravotnú starostlivosť najmä pacientom, ktorí žijú v bezprostrednej blízkosti, a označujú sa tak za „komunitné nemocnice“ (234). Nemocnice IRIS chcú navyše „lepšie prispôsobiť [svoje] služby potrebám bruselského obyvateľstva, […] a stať sa prístupnejšími pre všetky vrstvy obyvateľstva, a najmä pre menej majetné osoby“ (235).

                  (196)

                  V strategickom pláne na roky 2002 – 2014 sa dopĺňa:
                  „IRIS prijíma zásadu organizácie zameranej na pacientov, ktorá je súčasťou verejnej siete inštitúcií vzájomne spolupracujúcich s cieľom zabezpečiť služby komunitnej a špecializovanej starostlivosti“ (236).

                  (197)

                  Pokiaľ ide o komunitnú starostlivosť, v tomto strategickom pláne sa ďalej uvádza:
                  „Vzhľadom na zemepisné rozmiestnenie zariadení IRIS a ich vplyv na pokrytie všeobecného obyvateľstva, niekedy v ťažkej sociálnej situácii, prvoradý stanovený cieľ spočíva v zabezpečení komunitnej, kvalitnej, výkonnej a dostupnej lekárskej starostlivosti v jednotlivých zariadeniach.
                  Nemocnice IRIS – s výnimkou inštitútu Bordet a Detskej univerzitnej nemocnice [HUDERF] (237), ktoré sú referenčnými nemocnicami špecializovanými v jednej oblasti – majú prvoradé poslanie spočívajúce v poskytovaní komunitnej lekárskej starostlivosti, ktorá spĺňa miestny dopyt pacientov žijúcich v susedných obciach“ (238).

                  (198)

                  V strategickom pláne siete IRIS na roky 2002 – 2014 sa tiež spresňuje, že okrem komunitnej lekárskej starostlivosti týkajúcej sa základnej zdravotnej starostlivosti nemocnice IRIS poskytujú špecializovanú zdravotnú starostlivosť (čiže širšiu alebo rozvinutejšiu škálu zdravotnej starostlivosti (239)). Tieto ošetrenia sa však neposkytujú v rámci všetkých zariadení (aj keď vo všeobecnosti sa poskytujú vo viacerých z nich) a sú predmetom plánovania na úrovni siete IRIS (240). Cieľom je aj naďalej zabezpečovanie univerzálneho prístupu k zdravotným službám čo najvyššej možnej kvality pre bruselské obyvateľstvo (prostredníctvom komunitnej lekárskej starostlivosti alebo špecializovanej starostlivosti) (241). Tento strategický plán obsahuje aj podrobné tabuľky, v ktorých sa spresňuje druh základnej zdravotnej starostlivosti a špecializovanej zdravotnej starostlivosti poskytovanej v jednotlivých zariadeniach nemocníc IRIS. Činnosti týkajúce sa základnej starostlivosti sa označujú ako činnosti „úrovne 1 – komunitná úroveň“, zatiaľ čo činnosti spojené so špecializovanou starostlivosťou sa označujú ako činnosti „úrovne 2 – špecializovaná úroveň“ a „úrovne 3 – referenčná úroveň“ (242). Nemocnice IRIS teda vedia veľmi jasne, aké druhy zdravotných služieb musia vo svojich jednotlivých zariadeniach poskytovať.

                  (199)

                  S cieľom zaistiť, že jednotlivé nemocnice IRIS si plne uvedomujú lekársko-sociálne potreby miestneho obyvateľstva a sú podľa toho riadené, zriadenie nemocníc IRIS tiež výslovne súviselo so zachovaním „miestnej základne“ pre verejné nemocničné služby. Svedčí o tom dohoda o reštrukturalizácii potvrdená dohodou o spolupráci z 19. mája 1994 (243), ako aj zloženie riadiacich orgánov nemocníc IRIS (244). Konkrétne v súlade s článkom 11 štatútu väčšinu členov valného zhromaždenia združení nemocníc IRIS volí mestská rada a rada sociálnych služieb (organizovaná na úrovni obcí), zatiaľ čo starosta a predseda CPAS sú menovaní za členov ex-officio. Rovnako tak 10 zo 14 členov správnej rady volia členovia delegácie verejných orgánov na valnom zhromaždení (ako sa uvádza v článku 27 štatútu).

                  (200)

                  Úmysel riadiť nemocnice IRIS v závislosti od lekársko-sociálnych potrieb miestneho obyvateľstva sa potvrdil v rámci zasadnutia správnej rady siete IRIS 20. novembra 1996, počas ktorého sa prijal zmenený strategický plán na roky 1996 – 2001, v ktorom sa v tejto súvislosti uvádza:
                  „Všetky tieto obmedzenia, ktoré si vyžadujú reštrukturalizáciu, musia byť zahrnuté v širšom rámci našich strategických cieľov. Tieto ciele možno zhrnúť nasledovne:

                              —

                              sieť IRIS verejných nemocníc musí byť základom diania v rámci bruselského systému zdravotníctva,

                              —

                              naše nemocnice sa musia prispôsobiť zmenám potrieb bruselského obyvateľstva,

                              —

                                 reštrukturalizácia siete musí byť zameraná na pacienta a prispôsobená jeho potrebám;

                              —

                              modernizácia siete musí vychádzať z nového impulzu nemocničnej obce vo všeobecnosti, a najmä lekárskej obce.“

                  (201)

                  V tomto zmenenom znení sa ďalej uvádza:
                  „V tejto súvislosti musí reštrukturalizácia zaistiť:

                              —

                                 pokračovanie činností v oblasti lekárskej a zdravotnej starostlivosti vo všetkých nemocničných zariadeniach v súlade s našou úlohou komunitnej lekárskej starostlivosti,

                              —

                              plnenie cieľov spočívajúcich v dosahovaní finančnej rovnováhy,

                              —

                              harmonický rozvoj siete v snahe docieliť rovnováhu medzi všeobecným záujmom a osobitným záujmom jednotlivých subjektov,

                              —

                              zintenzívnenie koordinácie a spolupráce medzi subjektmi siete,

                              —

                                 dostupnosť siete a zachovanie jej verejnej povahy,

                              —

                              […] (245).“

            Záväzok nemocníc IRIS poskytovať zdravotnú starostlivosť na viacerých miestach, skutočný záväzok vyplývajúci zo služby vo verejnom záujme (služba všeobecného hospodárskeho záujmu)

                  (202)

                  Komisia zároveň preskúmala tvrdenie sťažovateľov v súvislosti s vecou, o ktorej rozhodol Všeobecný súd (pozri oddiel 4.2), podľa ktorého sa potreby v oblasti komunitnej starostlivosti musia posudzovať so zreteľom na veľký počet verejných a súkromných nemocníc v regióne Brusel – hlavné mesto. Ako sa uvádza skôr v texte, na základe mechanizmu plánovania nemocníc sa maximálny počet lôžok všeobecných nemocníc v regióne Brusel – hlavné mesto stanovuje na 7 260 s cieľom vyvarovať sa nadmernej ponuky lekárskych služieb. Tento počet lôžok dávajú spoločne k dispozícii verejné a súkromné nemocnice, aby tak mohli plniť potrebu nemocničnej starostlivosti v regióne Brusel – hlavné mesto. Mechanizmus plánovania však berie do úvahy len potreby lekárskej starostlivosti na regionálnej úrovni a nezohľadňuje sociálne potreby konkrétneho obyvateľstva ani osobitnú sociálnu situáciu zemepisnej oblasti. Tieto sociálne potreby sa hodnotia podľa politiky CPAS v oblasti sociálnej pomoci (čiže na úrovni obcí). Predchodcovia nemocníc IRIS boli zriadení, aby plnili sociálne potreby, a po reštrukturalizácii sa jednotlivé zariadenia IRIS zachovali, aby naďalej plnili skutočnú sociálnu potrebu (pozri odôvodnenia 82 až 84 a 91). Potreba a povinnosť mať viaceré zariadenia totiž vyplýva zo skutočnosti, že nemocnice IRIS poskytujú služby všeobecného hospodárskeho záujmu v oblasti sociálnej zdravotnej starostlivosti. Pre obyvateľov v hmotnej núdzi v regióne Brusel – hlavné mesto je nielen dôležité mať prístup k nemocnici v blízkosti ich obydlia, ale aj mať istotu, že im bude poskytnutá starostlivosť, aj keď nie sú schopní zaplatiť, a mať možnosť požiadať o pomoc sociálnych služieb. Región Brusel – hlavné mesto a CPAS ukladajú nemocniciam IRIS povinnosť zachovať jednotlivé zariadenia, aby tak mohli zaistiť, že sociálna zdravotná starostlivosť je poskytovaná čo najbližšie k miestu, kde je potrebná. V tejto súvislosti je potrebné zdôrazniť, že desať z jedenástich zariadení nemocníc IRIS sa nachádza v obciach, v ktorých priemerný príjem nepresahuje úroveň mediánu (246) pre región Brusel – hlavné mesto. Päť z jedenástich súkromných nemocníc sa naopak nachádza v obciach, v ktorých je priemerný príjem vyšší ako tento medián (247). Ako vyplýva z mapy uvedenej ďalej v texte (248) (pozri obrázok 3), nezdá sa, že dochádza k výraznému zemepisnému prekrývaniu medzi verejnými nemocnicami (krúžky znázornené prerušovanou čiarou) a všeobecnými a univerzitnými súkromnými nemocnicami (krúžky znázornené plnou čiarou) v regióne Brusel – hlavné mesto. Možno teda predpokladať, že len veľký počet nemocníc vykonávajúcich činnosť v regióne Brusel – hlavné mesto nestačí na to, aby sa zaistil prístup k nemocničnej starostlivosti pre všetkých obyvateľov. Okrem toho, ako sa uvádza skôr v texte, nemocnice IRIS sú jediné nemocnice v regióne Brusel – hlavné mesto, ktoré poskytujú služby všeobecného hospodárskeho záujmu v oblasti sociálnej zdravotnej starostlivosti a súkromné nemocnice teda nemožno považovať za rovnocenné, keďže ide o plnenie sociálnych potrieb miestneho obyvateľstva. Vzhľadom na predchádzajúce odôvodnenia Komisia dospela k záveru, že existencia viacerých súkromných nemocníc v regióne Brusel – hlavné mesto nie je dôvodom na spochybňovanie povahy skutočného záväzku vyplývajúceho zo služby vo verejnom záujme (služba všeobecného hospodárskeho záujmu) vyplývajúcej z povinnosti poskytovať služby na viacerých miestach, ktorou sú poverené nemocnice IRIS a nie bruselské súkromné nemocnice, najmä v súvislosti so službami všeobecného hospodárskeho záujmu v oblasti sociálnej zdravotnej starostlivosti.

                     Obrázok 3

                     Mapa nemocničných zariadení v regióne Brusel – hlavné mesto

            Praktický vplyv záväzku zdravotnej starostlivosti poskytovanej na viacerých miestach, ktorý prislúcha nemocniciam IRIS

                  (203)

                  Záväzok poskytovať zdravotnú starostlivosť na viacerých miestach možno tiež považovať za príťaž pre nemocnice IRIS, pretože im ukladá povinnosť zdvojiť určité infraštruktúry, a tým vedie k zvýšeniu prevádzkových nákladov. Tieto náklady sú spojené najmä s potrebou vybaviť každé zariadenie službami, ako napríklad centrálny príjem, sterilizačná služba, dozorná a bezpečnostná služba a služba v oblasti internej administratívy. Financovanie RFP [pozri odôvodnenie 46 ods. a)] sa totiž poskytuje len pre jednu z týchto služieb v prípade každej nemocnice, a to bez ohľadu na počet obsadených zariadení. Prevádzkové náklady týkajúce sa rôznych položiek (údržba, vykurovanie, čistenie atď.) sa pripočítajú k nákladom na infraštruktúru a vybavenie. V štúdii vykonanej zastrešujúcim združením IRIS v roku 2009 sa odhadlo, že náklady na plnenie záväzku zdravotnej starostlivosti poskytovanej na viacerých miestach, ktoré neboli pokryté z finančných prostriedkov RFP, dosahovali výšku […] miliónov EUR v roku 2008 a výšku […] miliónov EUR v roku 2009 celkovo u všetkých piatich nemocníc IRIS.

            Záver týkajúci sa záväzku poskytovať zdravotnú starostlivosť na viacerých miestach, ktorý prislúcha nemocniciam IRIS

                  (204)

                  Komisia dospela k záveru, že na základe strategických plánov siete IRIS majú nemocnice IRIS jasnú povinnosť 1. zachovať všetky svoje nemocničné zariadenia s cieľom plniť lekársko-sociálne potreby príslušného miestneho obyvateľstva a 2. poskytovať kompletnú základnú zdravotnú starostlivosť v rámci všetkých svojich zariadení. Konkrétne sa v strategickom pláne siete IRIS vymedzujú činnosti, ktoré sa považujú za činnosti v oblasti základnej starostlivosti a za činnosti v oblasti špecializovanej starostlivosti, a v prípade každého nemocničného zariadenia IRIS sa uvádza, ktorý druh zdravotnej starostlivosti treba poskytovať. Okrem toho ustanovenia štatútu nemocníc IRIS a zákona o CPAS zabezpečujú, že nemocnice IRIS sú riadne oboznámené s lekársko-sociálnymi potrebami miestneho obyvateľstva a sú podľa toho riadené. Záväzok poskytovať zdravotnú starostlivosť na viacerých miestach navyše presahuje požiadavky vyplývajúce z LCH a mechanizmu plánovania, lebo tento mechanizmus nezohľadňuje sociálne potreby konkrétneho obyvateľstva ani osobitnú sociálnu situáciu zemepisnej oblasti. Súkromné nemocnice teda nie sú povinné vykonávať činnosť na viacerých miestach ani poskytovať kompletnú základnú starostlivosť v každom zariadení (ak sa rozhodnú pôsobiť v rámci viacerých zariadení). Napokon, ako sa uvádza v predchádzajúcom odôvodnení, povinnosť poskytovať zdravotnú starostlivosť na viacerých miestach vedie k nezanedbateľným nákladom na ťarchu nemocníc IRIS, ktoré nie sú kryté RFP a ktoré tak prispievajú k deficitu nemocníc IRIS.

            III.   Záväzok poskytovať rozsiahle sociálne služby

                  (205)

                  Belgické orgány sa napokon domnievajú, že nemocnice IRIS majú povinnosť poskytovať rozsiahle sociálne služby pre pacientov a ich rodiny. Podľa sťažovateľov povinnosť zjavne zahŕňa len väčší objem sociálnych služieb, ktoré sú kvalitnejšie v porovnaní so službami poskytovanými inými nemocnicami. V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že LCH ani podmienky udeľovania povolení nemocniciam (na základe kráľovského nariadenia z 23. októbra 1964) neukladajú všeobecnú povinnosť poskytovať sociálne služby v rámci nemocnice. Len niekoľko ojedinelých pravidiel týkajúcich sa určitých nemocničných služieb (geriatrické a psychiatrické služby (249)) vyžaduje zásah sociálnych pracovníkov. Okrem toho sa v osobitnom pravidle univerzitných nemocníc stanovuje prítomnosť len jedného sociálneho pracovníka na 2 000 hospitalizácií (250). Okrem týchto osobitných situácií súkromné nemocnice nemajú žiadnu povinnosť poskytovať sociálne služby pre všetkých svojich pacientov. Nemocnice IRIS sú naopak povinné na základe strategických plánov siete IRIS poskytovať sociálne služby v prospech všetkých pacientov, ktoré ich potrebujú.

            Záväzok poskytovať rozsiahle sociálne služby, ktorý prislúcha nemocniciam IRIS

                  (206)

                  V strategickom pláne siete IRIS na obdobie rokov 1996 – 2001 sa uvádza všeobecný kontext týkajúci sa celkovej starostlivosti o pacientov v rámci nemocníc IRIS, aj pokiaľ ide o psychosociálne a environmentálne aspekty:
                  „Celková starostlivosť o pacientov: Ošetrenie pacienta sa nemôže obmedzovať na chorobu, v súvislosti s ktorou žiada o zdravotnú starostlivosť. Najmä v prípade určitých kategórií pacientov je potrebná celková starostlivosť zahŕňajúca čisto lekárske aspekty, ako aj psychosociálne a environmentálne aspekty: ide o geriatrických pacientov, pediatrických pacientov, pacientov v terminálnom štádiu, psychiatrických pacientov, sociálne znevýhodnených pacientov atď. (251)“

                  (207)

                  Úloha sociálnych služieb a ich hlavné úlohy sú podrobnejšie vymedzené v tomto pláne:
                  „Nemocnice [IRIS] musia mať oddelenie sociálnych služieb, ktorého prvoradá úloh spočíva v prispievaní k dobrým podmienkam pacientov, kvalite lekárskej starostlivosti a optimálnemu fungovaniu inštitúcie. Oddelenie sociálnych služieb spolupracuje s riadiacim pracovníkom a je partnerom všetkých služieb v nemocnici. Je zodpovedné za humanizáciu podmienok pobytu [pacientov v nemocnici]. Malo by mu záležať na problémoch pacientov v sociálnej oblasti, a to najlepšie pred začiatkom pobytu, ale aj počas neho a po skončení hospitalizácie. Udržiava úzke vzťahy s pacientom, nemocnicou, rodinou a jeho okolím. Na tento účel je potrebné, aby:

                              —

                              malo čas, odborné zručnosti na zhodnotenie potrieb pacienta s jeho pomocou, pomocou jeho okolia a tímu starostlivosti s cieľom spoločne s pacientom nájsť vhodné riešenia,

                              —

                              malo prístup k dokumentácii o hospitalizácii pacientov a k zdravotnej dokumentácii pacientov, do ktorých možno zaznamenať sociálne údaje, ktoré môžu prispieť ku kvalite zdravotnej starostlivosti,

                              —

                              bolo včas informované o dátume preloženia alebo prepustenia pacienta, aby bolo možné prijať potrebné opatrenia,

                              —

                              poskytlo stanovisko o pacientoch, ktorí majú komplexné profily a choroby,

                              —

                              zaviedlo spolu s oddelením finančných služieb právne mechanizmy, pričom sa berie do úvahy, že rozsah jeho zásahu sa určuje na základe profesijnej etiky týkajúcej sa vzťahu zameraného na pacienta, a to vo všetkých sociálnych aspektoch,

                              —

                                 zabezpečilo koordináciu s CPAS,

                              —

                              poznalo existujúce sociálne a zdravotnícke siete,

                              —

                              navrhlo zlepšenia vo fungovaní nemocnice,

                              —

                              malo k dispozícii infraštruktúru, ktorá zabezpečuje zachovávanie dôvernosti v súvislosti s výmenou informácií.

                     Úloha sociálnej lekárskej starostlivosti, ktorá predstavuje poslanie verejných nemocníc, si vyžaduje, aby vykonávali funkciu koordinácie subjektov zdravotníctva, aby sa zapojili do zdravotníckych a sociálnych sietí alebo ich vytvárali a aby priamo prispievali k zriaďovaniu súvisiacich služieb IRIS potrebných na plnenie potrieb obyvateľstva (hotel poskytujúci zdravotné služby, hotel pre rodiny, domáca paliatívna opatera, centrá liečby drogových závislostí, zariadenia pre ľudí bez domova, opatrovateľské služby v domácnosti atď.). Udelia akreditáciu tým orgánom, s ktorými budú spolupracovať (252).“

                  (208)

                  Podľa tohto strategického plánu môže sociálna služba zohrávať dôležitú úlohu aj pri hospitalizácii pacientov:
                  „Príjem pacientov musí prebiehať rôznymi spôsobmi v závislosti od toho, či pacient prichádza na centrálny príjem, konzultáciu alebo kvôli hospitalizácii; počas príjmu je v každom prípade nevyhnutné zabezpečiť pacientovi diskrétnosť a pohodlie a čo najviac sa snažiť upokojiť ho a upokojiť aj jeho rodinu. Sociálne služby našich nemocníc v tejto súvislosti zohrávajú prvoradú úlohu
                      (253).“

                  (209)

                  V strategickom pláne siete IRIS na roky 2002 – 2014 sa dopĺňa:
                  „Sociálna služba je v rámci verejnej nemocnice nevyhnutná, pričom poskytuje pomoc ambulantným i hospitalizovaným pacientom. Spočíva v pomoci pacientom a ich rodinám prekonávať a riešiť administratívne, finančné, vzťahové a sociálne problémy a ťažkosti v súvislosti s ich zdravotným stavom, pobytom a liečbou v nemocnici, ako aj v súvislosti s novými perspektívami a situáciami.
                  Sociálna služba:

                              —

                              pomáha pacientom kladúc pritom dôraz na ich samostatnosť a nezávislosť,

                              —

                              dbá o začlenenie noriem, hodnôt a kultúry pacienta do celkovej starostlivosti a spočíva teda v administratívnej pomoci, psychologickom poradenstve, informačnej, preventívnej, osvetovej a koordinačnej úlohe a spolupráci. Sociálna služba sa teda odvíja na rôznych úrovniach na základe toho, či pacienti potrebujú sociálno-materiálnu, sociálno-administratívnu alebo psychologicko-sociálnu pomoc,

                              —

                              vyžaduje odborné znalosti a sociálne schopnosti teoretického i technického rázu, ako aj osobné kvality a schopnosti v oblasti medziľudských vzťahov.

                        […]
                  Na záver, úlohy sociálnej služby sú rôzne:

                              —

                              zabezpečiť začlenenie pacienta do nemocničného prostredia a pripraviť jeho odchod za najlepších možných podmienok na vhodné miesto pre život,

                              —

                                 pomôcť pacientovi nájsť sociálne zabezpečenie, ktoré mu umožní pokryť svoje zdravotné náklady.

                        V tomto sa sociálna služba a všetci sociálni pracovníci snažia o dosahovanie rovnakých cieľov a záujmov ako nemocnica a ich konkrétna činnosť má vplyv na zníženie času stráveného v nemocniciach a na vymáhanie vzniknutých nákladov zo strany nemocnice
                      (254).“

                  (210)

                  Úloha sociálnych služieb pri vymáhaní nákladov na liečbu od CPAS (pozri odôvodnenie 187) sa potvrdzuje aj v rámci strategického plánu siete IRIS na roky 2002 – 2014. Kladie sa v ňom dôraz najmä na to, že úlohy sociálnych služieb zahŕňajú prípravu zisťovania týkajúceho sa solventnosti pacientov:
                  „Sociálna služba vypracuje sociálny elektronický záznam, vďaka ktorému bude možné monitorovať pacientov v rámci siete [IRIS]. Vykonáva zisťovanie týkajúce sa solventnosti [pacientov], vyplní tzv. kódy „V“ v rámci RCM (255) a ďalšie záznamy vyplývajúce z právneho poriadku. Tento [sociálny] záznam sa čo najskôr prepojí so zdravotným záznamom a s centrálnymi informačnými systémami. Táto registrácia sociálneho záznamu by mala predstavovať panel sociálnych úloh verejnej nemocnice [IRIS] (256).“

                  (211)

                  Tieto úlohy sa týkajú zberu požadovaných informácií na účely „sociálneho zisťovania“, ktoré sú potrebné na preukázanie toho, či pacienti spĺňajú požadované podmienky na to, aby CPAS pokrylo ich liečebné náklady (pozri aj odôvodnenia 187 – 188). Konkrétne sociálni pracovníci nemocnice zhromažďujú užitočné informácie (257) umožňujúce CPAS overiť v súlade s ich právnymi záväzkami (258) ekonomickú situáciu pacienta a následne sa rozhodnúť, či je náhrada zo strany CPAS opodstatnená.

            Praktický vplyv záväzku poskytovať rozsiahle sociálne služby, ktorý prislúcha nemocniciam IRIS

                  (212)

                  Zamestnanci sociálnych služieb nemocníc IRIS absolvovali osobitné školenie a riadia sa kódexom profesionálnej etiky vzhľadom na ich úlohu spočívajúcu v prepájaní rôznych služieb v rámci nemocnice (najmä lekárov, zdravotných sestier, fakturácie a hospitalizácie pacientov) alebo mimo nej (napríklad systému sociálneho zabezpečenia, zdravotnej starostlivosti a pomoci v domácnosti, jazykových a kultúrnych aspektov).

                  (213)

                  S cieľom zhodnotiť náklady spojené s týmito sociálnymi službami sieť IRIS porovnala skutočné náklady sociálnych pracovníkov zamestnaných v nemocniciach IRIS s rozumnou mierou zodpovedajúcou jednému sociálnemu pracovníkovi na 2 000 hospitalizácií (čo predstavuje povinnosť vzťahujúcu sa na univerzitné nemocnice). Z tejto analýzy vyplýva, že päť nemocníc IRIS zamestnávalo 81,1 sociálnych pracovníkov (259), zatiaľ čo v súlade s rozumnou mierou by ich zamestnali len 36,7. Rozdiel je teda na úrovni 44,4, čo naznačuje, že nemocnice IRIS zamestnávajú viac ako dvojnásobný počet sociálnych pracovníkov podľa pravidla, ktoré sa vzťahuje na univerzitné nemocnice. Táto skutočnosť je dobrým príkladom toho, že požiadavky strategických plánov ukladajú nemocniciam IRIS povinnosť poskytovať širokú škálu sociálnych služieb, ktorá zďaleka presahuje minimum (napríklad v prípade geriatrických a psychiatrických služieb), ktoré sa vzťahuje na iné neuniverzitné nemocnice (či už verejné alebo súkromné). Skutočnosť, že bruselské neuniverzitné súkromné nemocnice rovnako zamestnávajú sociálnych pracovníkov, možno odôvodniť skôr na základe týchto minimálnych požiadaviek než celkovým záväzkom poskytovať sociálne služby pre svojich pacientov. Ako sa zároveň uvádza skôr v texte, nemocnice IRIS zďaleka presahujú rámec základnej požiadavky týkajúcej sa jedného sociálneho pracovníka na 2 000 hospitalizácií, ktorá sa vzťahuje na univerzitné nemocnice v Belgicku. V dôsledku toho finančne nekryté náklady sociálnych služieb nemocníc IRIS dosahovali […] miliónov EUR v roku 2010 (260). Povinnosť poskytovať rozsiahle sociálne služby teda predstavuje pre nemocnice IRIS výraznú finančnú záťaž, ktorú bruselské súkromné nemocnice nemusia niesť.

            Záver týkajúci sa záväzku poskytovať rozsiahle sociálne služby, ktorý prislúcha nemocniciam IRIS

                  (214)

                  Vzhľadom na predchádzajúce odôvodnenia Komisia dospela k záveru, že na rozdiel od bruselských súkromných nemocníc sú nemocnice IRIS povinné zabezpečovať komplexnú sociálnu službu, ktorá pomáha pacientom a ich rodinám prekonávať a riešiť administratívne, finančné, vzťahové a sociálne problémy. Táto povinnosť je vymedzená v strategickom pláne siete IRIS, na základe ktorého sú ňou poverené nemocnice IRIS. Existencia tejto povinnosti poskytovať rozsiahle sociálne služby má za následok veľký počet sociálnych pracovníkov zamestnaných nemocnicami IRIS, ktorý je oveľa vyšší než v iných belgických nemocniciach. Úloha sociálnych služieb nemocníc IRIS spočíva najmä v riešení ťažkostí uvedených skôr v texte, ktoré môžu mať pacienti nielen počas ich pobytu v nemocnici, ale aj pri odchode z nej, v pomáhaní pacientom vybaviť si sociálne zabezpečenie, ktoré im umožní hradiť si svoje liečebné náklady, v uskutočňovaní sociálneho zisťovania a vo výmene informácií s inými útvarmi nemocnice, ako aj s CPAS. Táto povinnosť a záťaž, ktorú predstavuje, úzko súvisia s inými povinnosťami v rámci služieb všeobecného hospodárskeho záujmu v oblasti sociálnej zdravotnej starostlivosti (pozri odôvodnenie 167). Keďže sú totiž nemocnice IRIS povinné poskytovať starostlivosť všetkým pacientom za každých okolností a bez ohľadu na ich platobnú schopnosť, majú aj väčšiu potrebu sociálnych pracovníkov. Práve pacienti v hmotnej núdzi a ich rodiny potrebujú dodatočné sociálne služby a práve pre nich je potrebné uskutočniť sociálne zisťovanie. Okrem toho je dôvodom aj povinnosť nemocníc IRIS zachovať zariadenia na viacerých miestach, v dôsledku čoho je počet sociálnych pracovníkov vyšší ako počet, ktorý by sa mohol odôvodnene predpokladať (čiže jeden sociálny pracovník na 2 000 hospitalizácií, pozri odôvodnenie 213).

            IV.   Záver týkajúci sa dodatočných povinností

                  (215)

                  Komisia dospela k záveru, že nemocnice IRIS zabezpečujú službu všeobecného hospodárskeho záujmu v oblasti sociálnych zdravotných služieb, ktoré okrem svojich základných nemocničných úloh zahŕňajú povinnosť: 1. poskytovať starostlivosť všetkým pacientom za každých okolností (vrátane situácií, ktoré nie sú naliehavé) bez ohľadu na platobnú schopnosť pacientov; 2. poskytovať kompletnú základnú nemocničnú starostlivosť na viacerých miestach a 3. dopĺňať lekársku starostlivosť o rozsiahlu pomoc zabezpečovanú prostredníctvom ich komplexných sociálnych služieb. Táto kombinácia záväzkov je zárukou toho, že osobitné sociálne potreby bruselského obyvateľstva v oblasti nemocničných služieb sú splnené, a zároveň zabezpečuje prístup ku kvalitným nemocničným službám pre všetkých, a najmä pre najodkázanejšie osoby. Žiadna dodatočná povinnosť tohto druhu sa nevzťahuje na bruselské súkromné nemocnice, ktoré sú poverené len základnou nemocničnou úlohou vymedzenou v LCH. Službu všeobecného hospodárskeho záujmu v oblasti sociálnej zdravotnej starostlivosti teda poskytujú výlučne nemocnice IRIS, na ktoré sa okrem minimálnych požiadaviek (teda základnej nemocničnej úlohy), ktoré sa podľa LCH vzťahujú na všetky nemocnice v Belgicku, uplatňujú aj prísnejšie a rozsiahlejšie povinnosti. Výkon tejto služby všeobecného hospodárskeho záujmu v oblasti sociálnej zdravotnej starostlivosti prináša pre nemocnice IRIS značné náklady, ktoré nie sú alebo sú len čiastočne pokryté zo zdrojov financovania spoločných pre verejné a súkromné nemocnice a ktoré v dôsledku toho vedú k deficitu nemocníc IRIS. S cieľom zabezpečiť kontinuitu svojich verejných nemocníc príslušné CPAS a obce v Bruseli teda musia nahradiť deficit nemocníc IRIS, ako sa uvádza v bodoch 7.3.4.4 a 7.3.5 ďalej v texte.

            7.3.4.2.   Poverený podnik a prípadne príslušné územie

                  (216)

                  Každá nemocnica IRIS má vlastný štatút, v ktorom sa vymedzuje jej cieľ. Strategické ciele siete IRIS sa vzťahujú na všetkých päť nemocníc IRIS. Okrem toho, ako v prípade všetkých belgických nemocníc, bolo nemocniciam IRIS udelené individuálne povolenie, ktoré je potrebné na to, aby mali prístup k ostatným druhom verejného financovania (ako napr. RFP). V týchto povereniach sa nespresňuje územie v súvislosti s výkonom ich služieb všeobecného hospodárskeho záujmu.

            7.3.4.3.   Výhradné alebo osobitné práva

                  (217)

                  Nemocnice IRIS nemajú žiadne výhradné alebo osobitné práva.

            7.3.4.4.   Mechanizmus náhrady

                  (218)

                  Mechanizmus náhrady deficitu je vymedzený v článku 46 štatútu všetkých piatich nemocníc IRIS. Tento článok znie v súčasnosti takto (pozri aj poznámku pod čiarou č. 48):
                  „Bez toho, aby bol dotknutý článok 109 [LCH], výsledok rozpočtového roku sa pridelí spoločníkom, ktorí majú aspoň jednu pätinu z celkového počtu hlasov v rámci valného zhromaždenia, a to na základe rokovania valného zhromaždenia.“

                  (219)

                  Z článku 46 štatútu nemocníc IRIS jasne vyplýva, že:

                              —

                              touto náhradou deficitu nie je dotknutý mechanizmus stanovený v článku 109 LCH (teraz článok 125 LCH v znení zákona z 10. júla 2008), na základe ktorého sa vyžaduje, aby obce pokrývali deficit svojich verejných nemocníc s výnimkou určitých činností (261). Ako sa však uvádza ďalej v texte (pozri odôvodnenie 235), náhrada deficitu podľa článku 109 nemá v tomto prípade skutočný účinok, keďže hneď po prijatí týchto platieb ich nemocnice IRIS vrátia obci,

                              —

                              výsledok, ktorý treba pokryť, je uvedený v účtoch nemocnice (týka sa celkového účtovného deficitu nemocnice a zahŕňa teda aj výsledok súvisiacich činností nemocnice IRIS, pozri aj odôvodnenie 41). Na rozdiel od článku 109 LCH sa na základe článku 46 štatútu nemocníc IRIS z výpočtu deficitu nevynímajú určité činnosti. Zároveň je však zrejmé, že náhrada nemôže prekročiť výšku účtovného deficitu vzhľadom na to, že sa obmedzuje na výsledok účtovného roku,

                              —

                              len partneri, ktorí majú jednu pätinu z celkového počtu hlasov v rámci valného zhromaždenia, musia prispieť k náhrade deficitu. To znamená, že len obce a CPAS musia poskytnúť túto úhradu (262).

                  (220)

                  Vzhľadom na to, že nemocnice IRIS vykonávajú len jednu službu všeobecného hospodárskeho záujmu a súvisiace činnosti, v článku 46 štatútu jednotlivých nemocníc IRIS sa jasne stanovuje mechanizmus náhrady, pričom sa v ňom uvádza, že výsledok účtovného roku (bez akejkoľvek výnimky) sa musí pokryť. Tento výsledok sa určuje na základe jasného súboru účtovných zásad, ktoré sa vzťahujú rovnakým spôsobom na bruselské verejné i súkromné nemocnice. Okrem toho je každá nemocnica povinná (podľa článkov 80 až 85 LCH) vymenovať nezávislého audítora, ktorý overí jej účty a výsledky (pozri odôvodnenie 49).

                  (221)

                  Tým, že sa vyžaduje pokrytie celého deficitu nemocníc IRIS, sa presahuje rámec článku 46, pokiaľ ide o minimálnu požiadavku stanovenú v článku 109 LCH. Dôvodom tohto celkového pokrytia deficitu vyplývajúceho z výkonu služby všeobecného hospodárskeho záujmu a súvisiacich činností (263) je, že bruselské verejné orgány chcú neustále zabezpečovať kontinuitu a životaschopnosť nemocníc IRIS (pozri odôvodnenie 91). Článok 46 takisto zapadá do rámca logiky článku 61 zákona o CPAS, ktorý znie takto:
                  „Centrum môže využiť spoluprácu osôb, zariadení alebo služieb, ktoré boli zriadené verejnými orgánmi alebo prostredníctvom súkromnej iniciatívy a ktoré majú potrebné prostriedky na plnenie rôznych nevyhnutných riešení, rešpektujúc pritom slobodný výber zainteresovaných strán.
                  Centrum môže znášať prípadné náklady vyplývajúce z tejto spolupráce, ak nie sú pokryté v rámci vykonávania iného zákona, nariadenia, zmluvy alebo súdneho rozhodnutia.“

                  (222)

                  Napokon, ako sa uvádza skôr v texte (pozri odôvodnenia 22 a 44), obce sú povinné pokryť deficit svojich CPAS. Z toho vyplýva, že je konečnou zodpovednosťou obce pokryť celý deficit svojej verejnej nemocnice.

            7.3.4.5.   Opatrenia na vymáhanie prípadných nadmerných náhrad a prostriedky na predchádzanie vzniku týchto nadmerných náhrad

                  (223)

                  Ako sa uvádza ďalej v texte, mechanizmus náhrady deficitu funguje takým spôsobom, že riziko nadmernej náhrady je veľmi obmedzené už v základoch (pozri odôvodnenie 247). Na základe zákona zo 14. novembra 1983 (pozri odôvodnenia 248 až 250) a zákona o CPAS (pozri odôvodnenia 251 a 252) sa navyše obciam poskytujú potrebné právne prostriedky na účely kontroly nadmernej náhrady a prípadné vrátenie nadmernej náhrady.

            7.3.4.6.   Odkaz na rozhodnutie o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012

                  (224)

                  V článku 4 písm. f) rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012 sa vyžaduje, aby poverenie zahŕňalo najmä odkaz na toto rozhodnutie. V článku 10 písm. a) tohto istého rozhodnutia sa stanovuje dvojročné prechodné obdobie pre schémy pomoci, ktoré boli poskytnuté pred 31. januárom 2012 a ktoré boli zlučiteľné s vnútorným trhom podľa rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2005. Z tohto dôvodu sa v tomto prípade odkaz na rozhodnutie o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012 zahrnul len v roku 2014. Predovšetkým sa od roku 2014 v každom rozhodnutí bruselských obcí o uskutočnení platby v prospech nemocníc IRIS podľa článku 46 štatútu nemocníc IRIS odkazuje na rozhodnutie o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012. Navyše treba poznamenať, že odkaz na rozhodnutie o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012 sa pridal do článku 108 súčasného znenia LCH prostredníctvom zákona z 10. apríla 2014 (264). Konkrétne sa v tomto článku vyžaduje, aby sa v každom rozhodnutí týkajúcom sa sumy RFP, ktorá musí byť poskytnutá nemocnici, výslovne odkazovalo na rozhodnutie o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012. Komisia preto konštatuje, že táto formálna podmienka je splnená.

            7.3.5.   Náhrada

                  (225)

                  Druhá základná podmienka zlučiteľnosti stanovená v rozhodnutí o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012 spočíva v tom, že výška náhrady za poskytovanie služby všeobecného hospodárskeho záujmu neprevyšuje sumu potrebnú na pokrytie čistých nákladov vzniknutých pri plnení povinností týkajúcich sa služieb vo verejnom záujme vrátane primeraného zisku (265). V rozhodnutí o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012 sa navyše vymedzuje, ako sa má vypočítať čistý náklad (pričom sa vymedzujú najmä náklady a príjmy, ktoré sa môžu pri výpočte zohľadniť) a ako sa má určiť primeraný zisk, a vyžaduje sa v ňom, aby podnik vykonávajúci činnosti v rámci služieb všeobecného hospodárskeho záujmu a aj mimo tohto rámca interne viedol oddelené účtovníctvo, pokiaľ ide o činnosti spojené so službou všeobecného hospodárskeho záujmu a ostatné činnosti (266).

                  (226)

                  V tomto prípade nemocnice IRIS vykonávajú len jednu službu všeobecného hospodárskeho záujmu a obmedzené súvisiace činnosti spojené s touto službou všeobecného hospodárskeho záujmu uvedené skôr v texte (pozri odôvodnenia 41 a 155). Pri výkone všetkých týchto činností (služby všeobecného hospodárskeho záujmu a obmedzených súvisiacich činností) nemocniciam IRIS vznikajú náklady, ktoré sú do veľkej miery (267) pokryté finančnými prostriedkami z rôznych zdrojov verejného a súkromného financovania uvedených skôr v texte (pozri odôvodnenie 46). Ako sa však znázorňuje ďalej v texte (pozri tabuľky 3 až 7), počas väčšiny rokov od roku 1996 výkon týchto činností nemocnicami IRIS viedol k deficitu. Komisia sa domnieva, že tento deficit predstavuje čisté zostatkové náklady (čiže časť čistých nákladov, ktorá nebola pokrytá zo zdrojov financovania uvedených v odôvodnení 46) služby všeobecného hospodárskeho záujmu a obmedzených súvisiacich činností vykonávaných nemocnicami IRIS. V rámci náhrady tohto deficitu obce pokrývajú výlučne čisté zostatkové náklady vynaložené nemocnicami IRIS pri výkone služby všeobecného hospodárskeho záujmu a súvisiacich činností a neudeľujú dokonca ani primeraný zisk. V dôsledku toho by náhrada deficitu zaznamenaného nemocnicami IRIS nemala spôsobiť a ani nespôsobila skutočnú nadmernú náhradu, ako to vyplýva aj zo samotnej definície (pozri aj odôvodnenia 234 až 245 ďalej v texte).

                  (227)

                  Podľa článku 77 LCH sú všetky nemocnice povinné viesť oddelené účty, ktoré preukazujú náklady na každú službu. Účtovné zásady, ktoré sa vzťahujú na verejné a súkromné nemocnice, sa vymedzujú v kráľovskom nariadení z 19. júna 2007 (268). V súlade s týmto kráľovským nariadením mimonemocničné činnosti (čiže v tomto prípade súvisiace činnosti uvedené skôr v odôvodneniach 41 a 155) musia byť zaznamenané oddelene (konkrétne pod účtovnými kódmi 900 až 999, pozri aj odôvodnenie 49). Komisia dostala stanoviská od nezávislých audítorov jednotlivých nemocníc IRIS, v ktorých potvrdili, že oddelenie účtov bolo uplatnené v súlade s požiadavkami belgického práva (269). Komisia preto dospela k záveru, že povinnosť podľa článku 5 ods. 9 rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012 týkajúca sa vedenia oddelených účtov je splnená.

                  (228)

                  Ako sa uvádza skôr v texte (pozri odôvodnenie 44), podľa článku 46 štatútu nemocníc IRIS sú bruselské obce a CPAS povinné pokryť celý účtovný deficit svojich nemocníc. Táto povinnosť, ktorá vznikla pri založení nemocníc IRIS, presahuje rámec mechanizmu čiastočnej náhrady deficitu stanoveného v článku 109 LCH (pozri odôvodnenie 47). Náhrada udelená na základe článku 46 štatútu nemocníc IRIS však nemôže nikdy presiahnuť účtovný deficit účtovného roku. Napokon, v článku 46 sa síce stanovuje jasná povinnosť nahradiť deficit, nespresňuje sa v ňom však výslovne, kedy musia obce a CPAS skutočne previesť finančné prostriedky (270).

                  (229)

                  V praxi čas, kedy musia obce uskutočniť platby v prospech nemocníc IRIS, vždy závisel od dostupných finančných prostriedkov v obecných pokladniciach. Vzhľadom na to, že dostupné finančné prostriedky neboli vo všeobecnosti postačujúce, obce mali tendenciu odložiť platbu náhrady deficitu nemocníc. Teoreticky mohli pokračovať v odkladaní tejto platby dovtedy, kým by federálny verejný úrad verejného zdravia stanovil deficit podľa článku 109 LCH, čo by ich donútilo uskutočniť (čiastočnú) platbu náhrady deficitu nemocníc. Mohol však uplynúť dlhý čas (niekedy aj desať rokov) od chvíle, kedy bol účtovný deficit známy, až pokým sa deficit podľa článku 109 LCH vypočítal. To znamená, že v období rokov 1996 – 2002 nemocnice IRIS nahromadili obrovský deficit (viac ako 50 miliónov EUR). V snahe pokryť túto medzeru v ich financovaní boli nemocnice IRIS donútené vziať si bankové pôžičky, v dôsledku čoho náklady na tieto pôžičky ešte viac zvýšili ich deficit.

                  (230)

                  Obce si uvedomili, že táto situácia ich znevýhodňuje, keďže práve ony budú musieť nakoniec zaplatiť úroky týchto pôžičiek v rámci náhrady deficitu; preto chceli nemocniciam IRIS zaplatiť čo najskôr ešte predtým, než by ich federálny verejný úrad verejného zdravia donútil pokryť deficit podľa článku 109 LCH. Vzhľadom na nedostatok finančných prostriedkov na úrovni obcí musel zakročiť región Brusel – hlavné mesto a umožniť to. Región predovšetkým poskytoval finančné prostriedky obciam 1. nepriamym spôsobom prostredníctvom FRBRTC (pozri odôvodnenie 231) a 2. od roku 2003 aj priamym spôsobom prostredníctvom osobitných dotácií (pozri odôvodnenia 232 a 233). To umožnilo obciam splniť si čo najskôr, aj keď len čiastočne (271), svoj záväzok voči nemocniciam IRIS spočívajúci v náhrade deficitu. Ako sa uvádza skôr v texte (pozri bod 7.1), región Brusel – hlavné mesto udelil a naďalej udeľuje verejné finančné prostriedky príslušným bruselským obciam, a nie nemocniciam IRIS.

                  (231)

                  Obce poskytli náhradu na pokrytie deficitu nemocníc IRIS z účtovného obdobia 1996 – 2002 až po roku 2002, a to z finančných prostriedkov FRBRTC. Náhrada deficitu za toto obdobie sa ukončila až v roku 2008. Na účely náhrady deficitu zaznamenaného od roku 2003 obce už nevyužili finančné prostriedky z FRBRTC.

                  (232)

                  Počnúc účtovným rokom 2003 región Brusel – hlavné mesto začal obciam každoročne poskytovať sumu vo výške priemerne 10 miliónov EUR (presné sumy sú uvedené v tabuľke 2 ďalej v texte) vo forme osobitných dotácií. Každá obec zase zaplatila nemocnici svoju časť tejto osobitnej dotácie, vo všeobecnosti na začiatku nasledujúceho roku, na základe odhadovaného deficitu nemocnice (napríklad na začiatku roku 2015 pre účtovný rok 2014). Deficit sa odhaduje na základe auditu činností nemocnice a predbežného výsledku týkajúceho sa prvých deviatich mesiacov v roku. Do šiestich mesiacov od konca účtovného roku (čiže pred koncom júna) valné zhromaždenie jednotlivých nemocníc IRIS schváli účtovnú závierku nemocnice a schváli konečný účtovný deficit. Výška účtovného deficitu zostávajúceho po zaplatení časti osobitnej dotácie sa uhradí v závislosti od dostupných finančných prostriedkov v obecných pokladniciach. Proces úhrady môže byť predĺžený o niekoľko rokov a počas celého posudzovaného obdobia (1996 – 2014) nemocnice IRIS neustále očakávali platby od obcí (podrobné informácie o nezaplatenom zostatku sú uvedené v tabuľke v odôvodnení 234).

                     Tabuľka 2

                     Platby (financované prostredníctvom osobitných dotácií) obcí v prospech nemocníc IRIS

                              (EUR)

                              Rok

                              CHU St. Pierre

                              CHU Brugmann

                              HIS

                              HUDERF

                              Institut Bordet

                              Spolu

                                 2003

                              1 620 000

                              1 770 000

                              3 765 000

                              820 000

                              2 025 000

                                 10 000 000

                                 2004

                              1 541 775

                              1 457 000

                              3 765 000

                              781 981

                              1 321 316

                                 8 867 072

                                 2005

                              2 132 928

                              3 657 000

                              3 765 000

                              778 000

                              800 000

                                 11 132 928

                                 2006

                              —

                              3 657 000

                              3 765 000

                              778 000

                              1 800 000

                                 10 000 000

                                 2007

                              278 330

                              4 125 610

                              3 765 000

                              622 529

                              1 208 531

                                 10 000 000

                                 2008

                              308 367

                              3 999 767

                              3 765 000

                              871 350

                              1 055 516

                                 10 000 000

                                 2009

                              490 002

                              3 231 504

                              3 765 000

                              1 246 998

                              1 266 496

                                 10 000 000

                                 2010

                              565 440

                              3 644 432

                              3 388 500

                              1 401 628

                              —

                                 9 000 000

                                 2011

                              654 580

                              3 206 932

                              3 576 750

                              1 220 232

                              841 506

                                 9 500 000

                                 2012

                              1 091 761

                              3 380 656

                              3 765 000

                              945 316

                              817 267

                                 10 000 000

                                 2013

                              1 826 753

                              2 500 348

                              3 765 000

                              635 966

                              1 271 933

                                 10 000 000

                                 2014

                              1 390 000

                              2 847 000

                              3 765 000

                              618 000

                              1 380 000

                                 10 000 000

                                 Spolu

                                 11 899 936

                                 37 477 249

                                 44 615 250

                                 10 720 000

                                 13 787 565

                                 118 500 000

                  (233)

                  Z účtovného hľadiska bola časť osobitnej dotácie v určitých rokoch priamo zohľadnená vo výsledku nemocnice (znižujúc tak zostávajúci deficit), zatiaľ čo v iných rokoch sa daná suma zohľadnila ako náhrada deficitu (čiže v priradení výsledku). Okrem toho v prípade nemocnice CHU Saint-Pierre došlo v roku 2004 k účtovnému oneskoreniu, keďže jej časť osobitnej dotácie bola zaznamenaná len v účtoch nasledujúceho roku. To vysvetľuje, prečo celková výška osobitnej dotácie pre všetkých päť nemocníc IRIS v roku 2004 dosahovala len 8 867 072 EUR, zatiaľ čo v roku 2005 dosahovala 11 132 928 EUR, t. j. spolu 20 miliónov EUR (alebo 10 miliónov EUR ročne, ako bolo stanovené). Napriek týmto rozdielom v účtovnom postupe základná zásada týchto platieb vždy spočívala v poskytnutí rýchlej (a vo všeobecnosti čiastočnej) náhrady deficitu bez toho, aby došlo k nadmernej náhrade (pozri zvyšnú časť tohto oddielu).

                  (234)

                  V tabuľkách 3 až 7 ďalej v texte sú uvedené účtovné deficity každej z piatich nemocníc IRIS, ktoré sú zaznamenané pre všetky roky (tieto deficity spolu dosahujú výšku približne 250 miliónov EUR v rámci obdobia 1996 – 2014), a platby uskutočnené každý rok zo strany obcí (tieto platby sa môžu týkať deficitu v predchádzajúcich rokoch). Tabuľky 3 až 7 zahŕňajú dátumy (teda roky), v rámci ktorých obce uskutočnili platby určené na náhradu deficitu rôznych nemocníc IRIS, ale nespresňujú roky, na ktoré sa tieto platby vzťahujú (272). V týchto tabuľkách sa znázorňuje aj nahromadenie deficitu v období rokov 1996 – 2002 a omeškanie platieb zo strany obcí. Navyše je jasné, že počas obdobia 1996 – 2014 rôzne dotknuté obce nepretržite dlhovali nemocniciam IRIS značné sumy v súvislosti s náhradou deficitu. Zostatok splatný do konca roku 2014 v prípade všetkých piatich nemocníc IRIS presahoval celkovo 15 miliónov EUR. V tejto súvislosti je potrebné zdôrazniť, že keď nemocnice IRIS vytvárajú zisk, tento zisk sa nerozdelí a použije sa na pokrytie predchádzajúceho alebo budúceho deficitu, čím sa znížil zásah obcí. Z týchto tabuliek napokon jasne vyplýva, že, ako uvádzajú belgické orgány (pozri odôvodnenie 89) a v rozpore s tvrdením sťažovateľov, neexistuje žiadny mechanizmus vyplácania záloh (pozri odôvodnenie 55). Platby obcí sa totiž uskutočňujú so značným oneskorením, pokiaľ ide o čas, keď bol deficit zaznamenaný a začala sa uplatňovať povinnosť podľa článku 46 štatútu nemocníc IRIS. V dôsledku toho sa nemožno domnievať, že dátum platieb náhrady deficitu vyplývajúceho z výkonu služby všeobecného hospodárskeho záujmu a súvisiacich služieb prináša nemocniciam IRIS výhodu.

                     Tabuľka 3

                     Dátum platieb deficitu a splatného zostatku pre CHU Saint-Pierre

                              (EUR)

                              CHU Saint-Pierre

                              Účtovný deficit

                              Platby obce

                              Splatný zostatok

                                 1996

                              – 5 737 856

                              0

                              – 5 737 856

                                 1997

                              – 6 754 920

                              0

                              – 12 492 776

                                 1998

                              – 3 696 235

                              0

                              – 16 189 011

                                 1999

                              – 752 234

                              0

                              – 16 941 245

                                 2000

                              – 1 072 993

                              0

                              – 18 014 238

                                 2001

                              – 1 416 937

                              0

                              – 19 431 174

                                 2002

                              – 2 914 245

                              3 368 351

                              – 18 977 068

                                 2003

                              – 2 629 012

                              4 925 162

                              – 16 680 918

                                 2004

                              – 1 541 775

                              11 571 300

                              – 6 651 393

                                 2005

                              – 2 248 399

                              1 000 000

                              – 7 899 792

                                 2006

                              98 114

                              2 886 635

                              – 4 915 043

                                 2007

                              – 774 755

                              2 217 900

                              – 3 471 897

                                 2008

                              – 1 054 119

                              2 356 333

                              – 2 169 683

                                 2009

                              – 1 000 933

                              490 002

                              – 2 680 614

                                 2010

                              – 1 576 429

                              565 440

                              – 3 691 602

                                 2011

                              – 949 668

                              654 580

                              – 3 986 690

                                 2012

                              – 1 079 200

                              1 091 761

                              – 3 974 129

                                 2013

                              – 1 880 205

                              1 826 753

                              – 4 027 580

                                 2014

                              – 1 441 778

                              1 900 931

                              – 3 568 427

                                 Spolu

                                 – 38 423 575

                                 34 855 148

                                 – 3 568 427

                     Tabuľka 4

                     Dátum platieb deficitu a splatného zostatku pre CHU Saint-Brugmann
                      (273)

                              (v EUR)

                              CHU Brugmann

                              Účtovný deficit

                              Platby obce

                              Splatný zostatok

                                 1996

                              Neuplatňuje sa

                              Neuplatňuje sa

                              Neuplatňuje sa

                                 1997

                              Neuplatňuje sa

                              Neuplatňuje sa

                              Neuplatňuje sa

                                 1998

                              Neuplatňuje sa

                              Neuplatňuje sa

                              Neuplatňuje sa

                                 1999

                              – 508 171

                              0

                              – 508 171

                                 2000

                              – 3 755 229

                              0

                              – 4 263 399

                                 2001

                              – 5 440 039

                              0

                              – 9 703 438

                                 2002

                              – 1 976 934

                              0

                              – 11 680 371

                                 2003

                              – 1 697 238

                              1 770 000

                              – 11 607 609

                                 2004

                              – 1 442 292

                              1 457 000

                              – 11 592 901

                                 2005

                              – 7 413 186

                              4 404 420

                              – 14 601 667

                                 2006

                              – 14 180 725

                              10 893 584

                              – 17 888 808

                                 2007

                              – 6 954 466

                              10 151 330

                              – 14 691 944

                                 2008

                              – 6 308 290

                              6 699 647

                              – 14 300 587

                                 2009

                              – 6 228 859

                              3 231 504

                              – 17 297 942

                                 2010

                              – 5 011 208

                              3 644 432

                              – 18 664 719

                                 2011

                              – 2 982 442

                              3 224 315

                              – 18 422 846

                                 2012

                              – 2 945 806

                              16 219 985

                              – 5 148 666

                                 2013

                              – 2 799 788

                              7 090 156

                              – 858 298

                                 2014

                              – 2 923 714

                              2 847 000

                              – 935 012

                                 Spolu

                                 – 72 568 385

                                 71 633 373

                                 – 935 012

                     Tabuľka 5

                     Dátum platieb deficitu a splatného zostatku pre HUDERF

                              (v EUR)

                              HUDERF

                              Účtovný deficit

                              Platby obce

                              Splatný zostatok

                                 1996

                              – 1 505 830

                              0

                              – 1 505 830

                                 1997

                              – 1 026 881

                              0

                              – 2 532 711

                                 1998

                              – 245 113

                              0

                              – 2 777 825

                                 1999

                              1 642

                              0

                              – 2 776 183

                                 2000

                              – 484 951

                              0

                              – 3 261 134

                                 2001

                              – 1 218 954

                              0

                              – 4 480 088

                                 2002

                              – 479 490

                              883 192

                              – 4 076 386

                                 2003

                              – 1 117 778

                              1 583 539

                              – 3 610 625

                                 2004

                              – 781 981

                              1 863 863

                              – 2 528 742

                                 2005

                              – 1 279 230

                              778 000

                              – 3 029 973

                                 2006

                              – 2 494 074

                              1 605 532

                              – 3 918 515

                                 2007

                              – 2 687 621

                              1 688 424

                              – 4 917 712

                                 2008

                              – 2 314 050

                              1 208 667

                              – 6 023 095

                                 2009

                              – 1 868 670

                              1 246 998

                              – 6 644 767

                                 2010

                              – 1 823 049

                              1 401 628

                              – 7 066 187

                                 2011

                              – 1 620 663

                              1 220 232

                              – 7 466 618

                                 2012

                              – 945 316

                              5 525 711

                              – 2 886 223

                                 2013

                              – 528 779

                              635 966

                              – 2 779 036

                                 2014

                              – 618 000

                              2 682 372

                              – 714 664

                                 Spolu

                                 – 23 038 788

                                 22 324 124

                                 – 714 664

                     Tabuľka 6

                     Dátum platieb deficitu a splatného zostatku pre Institut Bordet

                              (v EUR)

                              Institut Bordet

                              Účtovný deficit

                              Platby obcí

                              Splatný zostatok

                                 1996

                              752 505

                              0

                              752 505

                                 1997

                              170 241

                              0

                              922 745

                                 1998

                              41 349

                              0

                              964 094

                                 1999

                              44 371

                              0

                              1 008 465

                                 2000

                              5 439

                              0

                              1 013 904

                                 2001

                              154 518

                              0

                              1 168 423

                                 2002

                              – 4 929 106

                              0

                              – 3 760 683

                                 2003

                              – 4 916 506

                              2 025 000

                              – 6 652 189

                                 2004

                              – 2 001 995

                              1 321 316

                              – 7 332 868

                                 2005

                              – 771 467

                              800 000

                              – 7 304 335

                                 2006

                              – 1 817 630

                              1 800 000

                              – 7 321 966

                                 2007

                              – 1 874 162

                              2 673 741

                              – 6 522 386

                                 2008

                              – 1 624 347

                              4 519 412

                              – 3 627 322

                                 2009

                              – 688 005

                              1 266 496

                              – 3 048 830

                                 2010

                              – 655 634

                              0

                              – 3 704 465

                                 2011

                              – 838 644

                              841 506

                              – 3 701 602

                                 2012

                              – 833 460

                              4 465 110

                              – 69 952

                                 2013

                              – 2 551 468

                              1 271 933

                              – 1 349 487

                                 2014

                              – 1 943 857

                              2 023 112

                              – 1 270 232

                                 Spolu

                                 – 24 277 858

                                 23 007 626

                                 – 1 270 232

                     Tabuľka 7

                     Dátum platieb deficitu a splatného zostatku pre HIS
                      (274)

                              (v EUR)

                              HIS

                              Účtovný deficit

                              Platby obce

                              Splatný zostatok

                                 1996

                              Neuplatňuje sa

                              Neuplatňuje sa

                              Neuplatňuje sa

                                 1997

                              Neuplatňuje sa

                              Neuplatňuje sa

                              Neuplatňuje sa

                                 1998

                              Neuplatňuje sa

                              Neuplatňuje sa

                              Neuplatňuje sa

                                 1999

                              – 1 248 404

                              0

                              – 1 248 404

                                 2000

                              – 7 220 971

                              0

                              – 8 469 375

                                 2001

                              – 14 782 680

                              0

                              – 23 252 055

                                 2002

                              – 12 978 574

                              416 079

                              – 35 814 550

                                 2003

                              – 7 990 196

                              6 018 822

                              – 37 785 924

                                 2004

                              – 5 941 987

                              13 425 604

                              – 30 302 307

                                 2005

                              – 4 440 896

                              3 765 000

                              – 30 978 203

                                 2006

                              – 5 022 247

                              12 622 542

                              – 23 377 907

                                 2007

                              – 3 882 170

                              10 885 280

                              – 16 374 797

                                 2008

                              – 3 779 570

                              10 885 190

                              – 9 269 178

                                 2009

                              – 3 774 545

                              3 765 000

                              – 9 278 722

                                 2010

                              – 3 387 655

                              3 388 500

                              – 9 277 877

                                 2011

                              – 3 572 694

                              3 576 750

                              – 9 273 821

                                 2012

                              – 3 767 190

                              3 765 000

                              – 9 276 011

                                 2013

                              – 3 761 761

                              3 765 000

                              – 9 272 772

                                 2014

                              – 3 760 497

                              3 765 000

                              – 9 268 269

                                 Spolu

                                 – 89 312 036

                                 80 043 767

                                 – 9 268 269

                  (235)

                  V praxi má náhrada deficitu podľa článku 46 štatútu nemocníc IRIS prednosť pred náhradou deficitu podľa článku 109 LCH. V skutočnosti, po tom, čo federálne ministerstvo verejného zdravia určilo deficit podľa článku 109 LCH (pozri odôvodnenie 47), obci sa poslal list a jej banka dostala príkaz na okamžité poskytnutie tejto sumy dotknutej nemocnici berúc pri tom do úvahy prípadné platby na účely náhrady deficitu, ktoré už obec uskutočnila v prospech tejto nemocnice podľa článku 46 tohto štatútu. Obce sa navyše s nemocnicami IRIS dohodli, že nemocnice im okamžite vrátia sumy, ktoré im boli poskytnuté podľa článku 109 LCH s cieľom vyvarovať sa dvojitého pokrytia toho istého deficitu. V tejto súvislosti Komisia dostala od banky Belfius, banky obcí, list spolu s tabuľkou, v ktorých sa potvrdzuje, že pre každý rok a pre všetkých päť nemocníc IRIS sa tieto náhrady uskutočnili okamžite, čo teda vylučuje dvojité pokrytie deficitu. V tabuľke 8 ďalej v texte sa poskytuje kompletný prehľad súm týkajúcich sa náhrady „deficitu podľa článku 109 LCH“, ktoré zaplatili obce v prospech nemocníc IRIS a ktoré boli okamžite vrátené, v dôsledku čoho boli tieto transakcie zrušené. Nemocniciam IRIS teda tieto platby podľa článku 109 LCH neposkytli žiadnu výhodu a pre ďalšie hodnotenie v rámci tohto rozhodnutia je preto dôležitá len náhrada deficitu podľa článku 46 štatútu nemocníc IRIS. V tabuľke 8 sú uvedené len platby po účtovný rok 2006, lebo ide v súčasnosti o najnovší rok, pre ktorý federálny verejný úrad verejného zdravia určil deficit podľa článku 109 LCH. To znázorňuje dôležité omeškanie, ktorým sa v praxi vyznačuje platba náhrady deficitu podľa mechanizmu stanoveného v článku 109 LCH, a zároveň to vysvetľuje, prečo ho nemocnice IRIS nevyužili (a vrátili teda okamžite túto náhradu hneď po jej prijatí). Náhrada podľa článku 46 štatútu nemocníc IRIS je totiž rýchlejším mechanizmom (najmä od zavedenia osobitných dotácií pre obce, pozri odôvodnenie 232) v porovnaní s mechanizmom stanoveným v článku 109 LCH. Okrem toho, pokrytie deficitu podľa článku 46 štatútu nemocníc IRIS presahuje rámec čiastočného pokrytia deficitu stanoveného v článku 109 LCH (pozri odôvodnenia 47 a 48), keďže v plnej miere nahrádza účtovný deficit zaznamenaný nemocnicami IRIS. Na základe všetkých týchto skutočností sa posúdenie v rámci tohto rozhodnutia vzťahuje len na mechanizmus náhrady podľa článku 46 a nesnaží sa už hodnotiť mechanizmus náhrady deficitu podľa článku 109 LCH, a to na rozdiel od rozhodnutia Komisie z roku 2009, ktoré bolo zrušené a v ktorom sa posudzoval mechanizmus stanovený v článku 109 LCH.

                     Tabuľka 8

                     Kompletný prehľad súm týkajúcich sa deficitu podľa článku 109 LCH,
                      (275)
                     ktoré boli zaplatené a okamžite vrátené (situácia z 9. novembra 2015)

                              (v EUR)

                              CHU St. Pierre

                              CHU Brugmann

                              HIS

                              HUDERF

                              Institut Bordet

                                 1996

                              560 322,61

                              0

                              2 727 844,19

                              0

                              0

                                 1997

                              0

                              0

                              3 051 321,12

                              0

                              0

                                 1998

                              0

                              0

                              553 331

                              0

                              0

                                 1999

                              0

                              781 686,52

                              345 176,04

                              0

                              0

                                 2000

                              1 019 647,97

                              0

                              0

                              0

                              2 483 585,21

                                 2001

                              0

                              2 511 189,37

                              126 193,12

                              263 390,41

                              4 681 594,58

                                 2002

                              0

                              0

                              0

                              0

                              0

                                 2003

                              0

                              0

                              3 658 304,97

                              0

                              1 699 065,20

                                 2004

                              0

                              0

                              0

                              0

                              705 798,98

                                 2005

                              0

                              0

                              0

                              0

                              0

                                 2006

                              0

                              5 727 775,67

                              0

                              384 527,59

                              0

                  (236)

                  Komisia zároveň posúdila, či v rámci obdobia 1996 – 2014 (276) nemocnice IRIS skutočne využili nadmernú náhradu. Z dôvodu fúzií, ktoré sa uskutočnili 1. júla 1999 (pozri aj odôvodnenie 28), a dlhého obdobia, ktoré odvtedy uplynulo, analýza nadmernej náhrady nemôže pokryť roky 1996 – 1998 v prípade nemocnice CHU Brugmann, lebo príslušné archívy nebolo možné nájsť. Z rovnakých dôvodov sa táto analýza môže použiť v súvislosti s nemocnicami HIS len v súhrnnej forme za roky 1996 – 1998. V tejto súvislosti treba aj zdôrazniť, že belgické orgány poskytli všetky potrebné účtovné informácie týkajúce sa nemocníc IRIS, ako aj údaje o platbách deficitu uskutočnených obcami, ak boli tieto číselné údaje dostupné. Do nadobudnutia účinnosti rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2005 z 19. decembra 2005 boli len členské štáty povinné uchovávať informácie k dispozícii Komisie počas piatich rokov (277) (namiesto desiatich rokov podľa rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2005 a z roku 2012 (278)). Hoci prvýkrát Komisia poslala žiadosť o informácie len 22. marca 2006, belgickým orgánom sa predsa len podarilo poskytnúť číselné údaje už od roku 1996 pre CHU Saint-Pierre, HUDERF a Institut Bordet a od roku 1999 pre HIS (a súhrnné číselné údaje za obdobie rokov 1996 – 1998) a CHU Brugmann.

                  (237)

                  Komisia preskúmala, či platby náhrady deficitu uskutočnené obcami za daný rok (prostredníctvom financovania z FRBRTC a osobitných dotácií regiónu Brusel – hlavné mesto, ako aj ich vlastných prostriedkov) prevyšovali účtovný deficit tohto roku. V tejto súvislosti Komisia pripomína, že nemocnice IRIS dostali náhradu len na pokrytie deficitu vyplývajúceho z výkonu služby všeobecného hospodárskeho záujmu a určitých obmedzených súvisiacich činností. V tabuľkách 9 až 13 ďalej v texte sú uvedené príslušné hodnoty pre jednotlivé nemocnice IRIS. Je však potrebné vziať do úvahy, že z týchto tabuliek nemožno zistiť, kedy obec (čiastočne) nahradila deficit. Presné roky, počas ktorých obce uskutočnili platby na účely náhrady deficitu v prospech nemocníc IRIS, sú totiž uvedené v tabuľkách 3 až 7 skôr v texte (pozri odôvodnenie 234). Pokiaľ ide tabuľky 9 až 13, uvádzajú sa v nich len sumy poskytnuté obcami v prospech nemocníc IRIS (vo všeobecnosti vo viacerých splátkach) na náhradu deficitu v danom roku bez spresnenia toho, kedy boli tieto sumy v skutočnosti zaplatené. Hoci tabuľky 9 až 13 boli zostavené tak, aby z ich údajov bolo možné určiť existenciu prípadnej nadmernej náhrady pre konkrétny rok, v praxi ani jedna z nemocníc IRIS, posudzovaných oddelene, nikdy nevyužila skutočnú nadmernú náhradu, ako sa uvádza ďalej v texte (pozri odôvodnenie 238).

                  (238)

                  Ako sa znázorňuje v nasledujúcich tabuľkách, porovnanie účtovného deficitu a náhrady poskytnutej za daný rok poukazuje len na niekoľko prípadov (279) technickej nadmernej náhrady, ak sa posudzuje daný rok oddelene. Z tabuliek 3 až 7 v odôvodnení 234 však jasne vyplýva, že v praxi žiadna z nemocníc IRIS nikdy nevyužila skutočnú nadmernú náhradu vzhľadom na to, že v skúmanom období (1996 – 2014) obce nepretržite dlhovali nemocniciam IRIS značné sumy v súvislosti s náhradou deficitu. Technické nadmerné náhrady by mohli byť motivované odhodlaním obce v rámci daného roku nielen pokryť účtovný deficit daného roku, ale aj dohnať meškanie v súvislosti s náhradou deficitu týkajúceho sa predchádzajúcich rokov. Aj keď túto motiváciu nemožno dokázať, skutočnosťou zostáva, že v rámci každého z rokov, počas ktorých nemocnice IRIS dostali platby, ktoré by technicky zodpovedali nadmernej náhrade pre službu všeobecného hospodárskeho záujmu a obmedzené súvisiace činnosti vykonané v danom roku, ak sa posudzuje daný rok samostatne, by totiž nemocnica IRIS prijímajúca pomoc dostala celkovo nedostatočnú náhradu za rovnaké služby všeobecného hospodárskeho záujmu a obmedzené súvisiace činnosti ako tie, ktoré vykonávala v predchádzajúcich rokoch a v príslušnom roku (280).

                  (239)

                  V súvislosti s nemocnicou CHU Saint-Pierre z tabuľky 9 ďalej v texte vyplýva, že ak sa posudzuje každý rok oddelene, technická nadmerná náhrada bola obmedzená v rokoch 1996, 1997 a 2012. V každom prípade tieto nadmerné náhrady dosahovali menej než 1,5 % náhrady poskytnutej za príslušný rok a mohli sa teda previesť do ďalšieho roku, ako sa uvádza v rozhodnutí o službách všeobecného hospodárskeho záujmu (281). V praxi však, ako sa uviedlo skôr v texte (pozri tabuľku 3 v odôvodnení 234), nemocnica CHU Saint-Pierre nepretržite dostávala nedostatočnú náhradu v rámci obdobia 1996 – 2014 a obec jej neustále dlhovala peniaze. Počas obdobia rokov 1996 – 2014 táto nedostatočná náhrada dosahovala výšku 3 666 541 EUR. V súlade s povinnosťou, ktorou sú príslušné obce poverené na základe článku 46 štatútu nemocníc IRIS, však budú musieť v budúcnosti tento zostatkový účtovný deficit nahradiť (282).

                     Tabuľka 9

                     Účtovný deficit a náhrada poskytnutá pre CHU Saint-Pierre

                              (v EUR)

                              CHU St. Pierre

                              Účtovný deficit

                              Financovaný prostredníctvom FRBRTC alebo osobitnej dotácie z regiónu (283)

                              Dodatočné spoločné príspevky

                              Celková poskytnutá náhrada

                              Nadmerná náhrada(+) alebo nedostatočná náhrada(–) za daný rok

                              Nadmerná náhrada(+) alebo nedostatočná náhrada(–) ako celok

                                 1996

                              – 5 737 856

                              5 738 735

                              0

                              5 738 735

                              879

                              879

                                 1997

                              – 6 754 920

                              6 855 099

                              0

                              6 855 099

                              100 179

                              101 058

                                 1998

                              – 3 696 235

                              3 696 092

                              0

                              3 696 092

                              – 143

                              100 915

                                 1999

                              – 752 234

                              751 117

                              0

                              751 117

                              – 1 117

                              99 798

                                 2000

                              – 1 072 993

                              1 072 993

                              0

                              1 072 993

                              0

                              99 798

                                 2001

                              – 1 416 937

                              1 416 000

                              0

                              1 416 000

                              – 937

                              98 862

                                 2002

                              – 2 914 245

                              2 914 245

                              0

                              2 914 245

                              0

                              98 862

                                 2003

                              – 2 629 012

                              1 620 000

                              0

                              1 620 000

                              – 1 009 012

                              – 910 150

                                 2004

                              – 1 541 775

                              1 541 775

                              0

                              1 541 775

                              0

                              – 910 150

                                 2005

                              – 2 248 399

                              2 132 928

                              0

                              2 132 928

                              – 115 471

                              – 1 025 621

                                 2006

                              98 114

                              0

                              0

                              0

                              0

                              – 1 025 621

                                 2007

                              – 774 755

                              278 330

                              0

                              278 330

                              – 496 425

                              – 1 522 045

                                 2008

                              – 1 054 119

                              308 367

                              0

                              308 367

                              – 745 752

                              – 2 267 797

                                 2009

                              – 1 000 933

                              490 002

                              510 931

                              1 000 933

                              0

                              – 2 267 797

                                 2010

                              – 1 576 429

                              565 440

                              0

                              565 440

                              – 1 010 989

                              – 3 278 785

                                 2011

                              – 949 668

                              654 580

                              0

                              654 580

                              – 295 088

                              – 3 573 873

                                 2012

                              – 1 079 200

                              1 091 761

                              0

                              1 091 761

                              12 561

                              – 3 561 312

                                 2013

                              – 1 880 205

                              1 826 753

                              0

                              1 826 753

                              – 53 452

                              – 3 614 763

                                 2014

                              – 1 441 778

                              1 390 000

                              0

                              1 390 000

                              – 51 778

                              – 3 666 541

                                 – 38 423 575

                                 34 344 217

                                 510 931

                                 34 855 148

                                 – 3 666 541

                  (240)

                  Ako sa uvádza skôr v texte (pozri odôvodnenie 236), analýzu existencie nadmernej náhrady pre nemocnice IRIS Juh (HIS) nebolo možné uskutočniť oddelene za roky 1996 – 1998 z dôvodu chýbajúcich potrebných číselných údajov. Belgickým orgánom sa však podarilo nájsť súhrnné sumy pre toto obdobie, počas ktorého ešte HIS tvorili štyri nezávislé nemocnice. Počas týchto troch rokov niektoré nemocnice HIS utrpeli straty v celkovej výške 2 622 714 EUR, zatiaľ čo ostatné dosiahli zisky v celkovej výške 703 624 EUR. Straty boli v plnej miere pokryté z finančných prostriedkov FRBRTC, ktoré boli poskytnuté pre obce. Zisky sa preniesli do ďalšieho roku, čím sa vysvetľuje, prečo náhrada deficitu zaznamenaného v roku 1999 tento deficit pokrýva len čiastočne. Zostatok deficitu sa nahradil z nerozdelených ziskov z obdobia 1996 – 1998. V tabuľke 10 sa tiež znázorňuje, že okrem veľmi nepatrných technických nadmerných náhrad v rokoch 2000, 2010, 2011, 2013 a 2014 (v každom prípade najviac 0,12 % náhrady poskytnutej pre tieto roky), HIS dostávali každý rok nedostatočnú náhradu. Táto celková nedostatočná náhrada dosahuje viac ako 9 miliónov EUR za obdobie rokov 1999 – 2014.

                     Tabuľka 10

                     Účtovný deficit a náhrada poskytnutá pre HIS

                              (v EUR)

                              HIS

                              Účtovný deficit

                              Financovaný prostredníctvom FRBRTC alebo osobitnej dotácie z regiónu

                              Dodatočné spoločné príspevky

                              Celková poskytnutá náhrada

                              Nadmerná náhrada (+) alebo nedostatočná náhrada (–) za daný rok

                              Nadmerná náhrada (+) alebo nedostatočná náhrada (–) ako celok

                                 1999

                              – 1 248 404

                              446 209

                              0

                              446 209

                              – 802 195

                              98 571  (*1)

                                 2000

                              – 7 220 971

                              7 221 056

                              0

                              7 221 056

                              85

                              – 98 486

                                 2001

                              – 14 782 680

                              14 782 680

                              0

                              14 782 680

                              0

                              – 98 486

                                 2002

                              – 12 978 574

                              12 978 572

                              0

                              12 978 572

                              – 2

                              – 98 488

                                 2003

                              – 7 990 196

                              3 765 000

                              0

                              3 765 000

                              – 4 225 196

                              – 4 323 684

                                 2004

                              – 5 941 987

                              3 765 000

                              0

                              3 765 000

                              – 2 176 987

                              – 6 500 671

                                 2005

                              – 4 440 896

                              3 765 000

                              0

                              3 765 000

                              – 675 896

                              – 7 176 566

                                 2006

                              – 5 022 247

                              3 765 000

                              0

                              3 765 000

                              – 1 257 247

                              – 8 433 813

                                 2007

                              – 3 882 170

                              3 765 000

                              0

                              3 765 000

                              – 117 170

                              – 8 550 983

                                 2008

                              – 3 779 570

                              3 765 000

                              0

                              3 765 000

                              – 14 570

                              – 8 565 553

                                 2009

                              – 3 774 545

                              3 765 000

                              0

                              3 765 000

                              – 9 545

                              – 8 575 098

                                 2010

                              – 3 387 655

                              3 388 500

                              0

                              3 388 500

                              845

                              – 8 574 253

                                 2011

                              – 3 572 694

                              3 576 750

                              0

                              3 576 750

                              4 056

                              – 8 570 197

                                 2012

                              – 3 767 190

                              3 765 000

                              0

                              3 765 000

                              – 2 190

                              – 8 572 387

                                 2013

                              – 3 761 761

                              3 765 000

                              0

                              3 765 000

                              3 239

                              – 8 569 148

                                 2014

                              – 3 760 497

                              3 765 000

                              0

                              3 765 000

                              4 503

                              – 8 564 645

                                 – 89 312 036

                                 80 043 767

                                 0

                                 80 043 767

                                 – 9 268 269

                  (241)

                  V prípade HUDERF sa v tabuľke 11 ďalej v texte znázorňujú veľmi nepatrné technické nadmerné náhrady v rokoch 1998, 2002 a 2007 (v každom prípade menej ako 0,15 % náhrady poskytnutej pre tieto roky). V roku 2013 bola zaznamenaná rozsiahlejšia technická nadmerná náhrada (skoro 17 % náhrady poskytnutej za príslušný rok). Avšak napriek tomu, že náhrada, ktorú dostávala, bola vo veľkej miere nedostatočná už v rokoch 2010 a 2011, HUDERF sa celkovo ešte stála nachádzala v tej istej situácii v roku 2013, pokiaľ ide o službu všeobecného hospodárskeho záujmu a súvisiace činnosti, ktoré dovtedy vykonávala. V súvislosti s obdobím 1996 – 2014 celková skutočná nedostatočná náhrada dosahuje výšku viac ako 700 000 EUR. Okrem toho, ako sa preukázalo vyššie v texte (pozri tabuľku 5 v odôvodnení 234), v praxi sa HUDERF nikdy nenachádzala v stave skutočnej nadmernej náhrady, v dôsledku ktorej by musela (čiastočne) vrátiť náhradu deficitu. Nepretržite sa totiž nachádzala v situácii nedostatočnej náhrady a obec jej neustále dlhovala peniaze v období 1996 – 2014.

                     Tabuľka 11

                     Účtovný deficit a náhrada poskytnutá pre HUDERF

                              (v EUR)

                              HUDERF

                              Účtovný deficit

                              Financovaný prostredníctvom FRBRTC alebo osobitnej dotácie z regiónu

                              Dodatočné spoločné príspevky

                              Celková poskytnutá náhrada

                              Nadmerná náhrada (+) alebo nedostatočná náhrada (–) za daný rok

                              Nadmerná náhrada (+) alebo nedostatočná náhrada (–) ako celok

                                 1996

                              – 1 505 830

                              1 504 714

                              0

                              1 504 714

                              – 1 116

                              – 1 116

                                 1997

                              – 1 026 881

                              1 026 279

                              0

                              1 026 279

                              – 602

                              – 1 718

                                 1998

                              – 245 113

                              245 415

                              0

                              245 415

                              302

                              – 1 417

                                 1999

                              1 642

                              0

                              0

                              0

                              0

                              – 1 417

                                 2000

                              – 484 951

                              484 949

                              0

                              484 949

                              – 2

                              – 1 419

                                 2001

                              – 1 218 954

                              1 218 000

                              0

                              1 218 000

                              – 954

                              – 2 373

                                 2002

                              – 479 490

                              480 000

                              0

                              480 000

                              510

                              – 1 863

                                 2003

                              – 1 117 778

                              820 000

                              297 778

                              1 117 778

                              0

                              – 1 862

                                 2004

                              – 781 981

                              781 981

                              0

                              781 981

                              0

                              – 1 862

                                 2005

                              – 1 279 230

                              778 000

                              501 230

                              1 279 230

                              0

                              – 1 863

                                 2006

                              – 2 494 074

                              778 000

                              1 716 074

                              2 494 074

                              0

                              – 1 863

                                 2007

                              – 2 687 621

                              622 529

                              2 065 313

                              2 687 842

                              221

                              – 1 642

                                 2008

                              – 2 314 050

                              871 350

                              1 442 700

                              2 314 050

                              0

                              – 1 642

                                 2009

                              – 1 868 670

                              1 246 998

                              621 672

                              1 868 670

                              0

                              – 1 642

                                 2010

                              – 1 823 049

                              1 401 628

                              0

                              1 401 628

                              – 421 421

                              – 423 062

                                 2011

                              – 1 620 663

                              1 220 232

                              0

                              1 220 232

                              – 400 431

                              – 823 493

                                 2012

                              – 945 316

                              945 316

                              0

                              945 316

                              0

                              – 823 493

                                 2013

                              – 528 779

                              635 966

                              0

                              635 966

                              107 187

                              – 716 306

                                 2014

                              – 618 000

                              618 000

                              0

                              618 000

                              0

                              – 716 306

                                 – 23 038 788

                                 15 679 357

                                 6 644 767

                                 22 324 124

                                 – 716 306

                  (242)

                  V súvislosti s inštitútom Bordet boli účtovné výsledky v období rokov 1996 – 2001 pozitívne, a preto pre toto obdobie nedošlo k zásahu zo strany obce. Od roku 2002 sa však účtovný výsledok zmenil na negatívny, a preto sa uskutočnili platby na náhradu deficitu. V tabuľke 12 ďalej v texte sa znázorňujú nepatrné technické nadmerné náhrady v roku 2005 a v roku 2011 (t. j. menej ako 4 % a 0,5 % náhrady poskytnutej pre tieto roky). Zdá sa, že v roku 2009 došlo k výraznej technickej nadmernej náhrade vo výške približne 580 000 EUR (t. j. skoro 46 % náhrady poskytnutej za tento rok). V roku 2008 sa však zaznamenala nedostatočná náhrada vo výške približne 533 000 EUR (skoro 505 000 EUR na súhrnnom základe). Z toho vyplýva celková súhrnná technická nadmerná náhrada len vo výške 73 702 EUR (menej ako 6 % náhrady udelenej za rok 2009), ktorá by mohla byť prenesená do roku 2010 (284) (zatiaľ čo za rok 2010, až do dnešného dňa, nebola poskytnutá žiadna náhrada). Okrem toho, v rámci každého skúmaného roku inštitút Bordet neustále očakával náhradu zaznamenaného deficitu (pozri tabuľku 6 v odôvodnení 234). V roku 2009 obec dlhovala inštitútu približne 3 milióny EUR. V súvislosti s obdobím 1996 – 2014 celková skutočná nedostatočná náhrada dosahuje výšku viac ako 2,4 milióna EUR. Ako sa uvádza v odôvodnení 234, zisky z obdobia rokov 1996 – 2001 znižujú splatný zostatok obcí, ktoré tieto zisky pred poskytnutím pomoci odpočítajú.

                     Tabuľka 12

                     Účtovný deficit a náhrada posktynutá pre Institut Bordet

                              (v EUR)

                              Institut Bordet

                              Účtovný deficit

                              Financovaný prostredníctvom FRBRTC alebo osobitnej dotácie z regiónu

                              Dodatočné spoločné príspevky

                              Celková poskytnutá náhrada

                              Nadmerná náhrada (+) alebo nedostatočná náhrada (–) za daný rok

                              Nadmerná náhrada (+) alebo nedostatočná náhrada (–) ako celok

                                 1996

                              752 505

                              0

                              0

                              0

                              0

                              0

                                 1997

                              170 241

                              0

                              0

                              0

                              0

                              0

                                 1998

                              41 349

                              0

                              0

                              0

                              0

                              0

                                 1999

                              44 371

                              0

                              0

                              0

                              0

                              0

                                 2000

                              5 439

                              0

                              0

                              0

                              0

                              0

                                 2001

                              154 518

                              0

                              0

                              0

                              0

                              0

                                 2002

                              – 4 929 105

                              4 929 106

                              0

                              4 929 106

                              1

                              1

                                 2003

                              – 4 916 506

                              2 025 000

                              2 891 506

                              4 916 506

                              0

                              1

                                 2004

                              – 2 001 995

                              1 321 316

                              680 679

                              2 001 995

                              0

                              1

                                 2005

                              – 771 467

                              800 000

                              0

                              800 000

                              28 533

                              28 534

                                 2006

                              – 1 817 630

                              1 800 000

                              17 630

                              1 817 630

                              0

                              28 533

                                 2007

                              – 1 874 162

                              1 208 531

                              665 631

                              1 874 162

                              0

                              28 533

                                 2008

                              – 1 624 347

                              1 055 516

                              35 509

                              1 091 025

                              – 533 322

                              – 504 789

                                 2009

                              – 688 005

                              1 266 496

                              0

                              1 266 496

                              578 491

                              73 702

                                 2010

                              – 655 634

                              0

                              0

                              0

                              – 655 634

                              – 581 932

                                 2011

                              – 838 644

                              841 506

                              0

                              841 506

                              2 862

                              – 579 070

                                 2012

                              – 833 460

                              817 267

                              0

                              817 267

                              – 16 193

                              – 595 263

                                 2013

                              – 2 551 468

                              1 271 933

                              0

                              1 271 933

                              – 1 279 535

                              – 1 874 798

                                 2014

                              – 1 943 857

                              1 380 000

                              0

                              1 380 000

                              – 563 857

                              – 2 438 654

                                 – 24 277 858

                                 18 716 671

                                 4 290 955

                                 23 007 626

                                 – 2 438 654

                  (243)

                  Ako sa uvádza skôr v texte (pozri odôvodnenie 236), analýzu existencie nadmernej náhrady poskytnutej v prospech nemocnice CHU Brugmann za obdobie rokov 1996 – 1998 nebolo možné uskutočniť z dôvodu chýbajúcich číselných údajov. V tabuľke 13 ďalej v texte sa znázorňujú nepatrné technické nadmerné náhrady v rokoch 2000, 2003, 2004, 2008 a 2011 (t. j. v každom prípade najviac 7 % náhrady poskytnutej za príslušný rok). Počas dvoch rokov, teda v roku 1999 a v roku 2012, technická nadmerná náhrada dosahovala viac ako 10 % náhrady poskytnutej za príslušný rok (t. j. 15,3 % za rok 1999 a 12,9 % za rok 2012). V roku 2012 sa však CHU Brugmann celkovo nachádzala v situácii nedostatočnej náhrady po tom, čo už dostala značne nedostatočné náhrady v roku 2009 a v roku 2010 (t. j. nedostatočná náhrada vo výške 558 858 EUR). Pokiaľ ide o rok 1999, neexistujú číselné údaje za predchádzajúce roky, ktoré by sa mohli vziať do úvahy pri hodnotení celkovej situácie nemocnice CHU Brugmann v súvislosti s náhradou v roku 1999. Je však dôležité poznamenať, že prvé platby uskutočnené zo strany obce (na základe financovania z FRBRTC) sa začali len v roku 2003 a že, ako sa preukazuje v tabuľke 4 v odôvodnení 234, CHU Brugmann sa nikdy nenachádzala v situácii nadmernej náhrady, v dôsledku ktorej by musela obci (čiastočne) splatiť náhradu deficitu. Počas celého obdobia rokov 1996 – 2014 sa totiž CHU Brugmann celkovo nachádzala v situácii nedostatočnej náhrady a obec jej dlhovala peniaze na pokrytie predchádzajúceho alebo budúceho deficitu. Pre toto obdobie skutočná nedostatočná náhrada dosahovala celkovú výšku približne 935 000 EUR.

                     Tabuľka 13

                     Účtovný deficit a náhrada poskytnutá pre CHU Brugmann

                              (v EUR)

                              CHU Brugmann

                              Účtovný deficit

                              Financovaný prostredníctvom FRBRTC alebo osobitnej dotácie z regiónu

                              Dodatočné spoločné príspevky

                              Celková poskytnutá náhrada

                              Nadmerná náhrada (+) alebo nedostatočná náhrada (–) za daný rok

                              Nadmerná náhrada (+) alebo nedostatočná náhrada (–) ako celok

                                 1999

                              – 508 171

                              600 000

                              0

                              600 000

                              91 829

                              91 829

                                 2000

                              – 3 755 229

                              3 755 587

                              0

                              3 755 587

                              358

                              92 188

                                 2001

                              – 5 440 039

                              5 440 000

                              0

                              5 440 000

                              –39

                              92 149

                                 2002

                              – 1 976 934

                              1 976 933

                              0

                              1 976 933

                              –1

                              92 149

                                 2003

                              – 1 697 238

                              1 770 000

                              0

                              1 770 000

                              72 762

                              164 911

                                 2004

                              – 1 442 292

                              1 457 000

                              0

                              1 457 000

                              14 708

                              179 619

                                 2005

                              – 7 413 186

                              3 657 000

                              3 756 186

                              7 413 186

                              0

                              179 619

                                 2006

                              – 14 180 725

                              3 657 000

                              10 523 725

                              14 180 725

                              0

                              179 619

                                 2007

                              – 6 954 466

                              4 125 610

                              2 828 856

                              6 954 466

                              0

                              179 619

                                 2008

                              – 6 308 290

                              3 999 767

                              2 505 046

                              6 504 813

                              196 523

                              376 142

                                 2009

                              – 6 228 859

                              3 231 504

                              2 600 612

                              5 832 116

                              – 396 743

                              – 20 601

                                 2010

                              – 5 011 208

                              3 644 432

                              169 179

                              3 813 611

                              – 1 197 597

                              – 1 218 198

                                 2011

                              – 2 982 442

                              3 206 932

                              0

                              3 206 932

                              224 490

                              – 993 708

                                 2012

                              – 2 945 806

                              3 380 656

                              0

                              3 380 656

                              434 850

                              – 558 858

                                 2013

                              – 2 799 788

                              2 500 348

                              0

                              2 500 348

                              – 299 440

                              – 858 298

                                 2014

                              – 2 923 714

                              2 847 000

                              0

                              2 847 000

                              – 76 714

                              – 935 011

                                 – 72 568 384

                                 49 249 769

                                 22 383 604

                                 71 633 373

                                 – 935 011

                  (244)

                  Napokon, obmedzené zisky vykázané niektorými nemocnicami IRIS (t. j. CHU Saint-Pierre v roku 2006, HUDERF v roku 1999 a Institut Bordet v období rokov 1996 a 2001) nemožno považovať za dôkaz o nadmernej náhrade. Na základe vedenia oddelených účtov (pozri odôvodnenie 226) uplatňovaného v týchto nemocniciach IRIS totiž Komisia dospela k záveru, že tieto zisky, okrem jedného prípadu, vyplývajú zo ziskov, ktoré tieto nemocnice IRIS dosahujú pri výkone súvisiacich činností (pozri aj odôvodnenia 41, 116 a 117). Činnosti súvisiace so službou všeobecného hospodárskeho záujmu inštitútu Bordet viedli v roku 1996 k obmedzenému zisku na úrovni 1 % z celkových príjmov nemocnice v príslušnom roku. Komisia sa domnieva, že v každom prípade by mal byť takýto obmedzený zisk primeraný a nemal by viesť k nadmernej náhrade. Okrem toho, ako sa uvádza skôr v texte (pozri odôvodnenie 234), všetky zisky (či už z výkonu služby všeobecného hospodárskeho záujmu alebo súvisiacich činností) sa ponechávajú a použijú sa na náhradu budúceho deficitu (alebo nesplateného predchádzajúceho deficitu), a tým aj na zníženie príspevku obcí.

                  (245)

                  Vzhľadom na predchádzajúce odôvodnenia Komisia dospela k záveru, že z dôvodu omeškania platieb náhrady deficitu v dôsledku skutočnosti, že počas celého obdobia rokov 1996 – 2014 príslušné obce dlhovali každej nemocnici IRIS značné sumy určené na náhradu deficitu, a v dôsledku toho, že jednotlivé nemocnice IRIS sa celkovo nachádzali v situácii nedostatočnej náhrady, žiadna nemocnica IRIS v praxi nevyužila nadmernú náhradu.

            7.3.6.   Kontrola nadmernej náhrady

                  (246)

                  Tretia základná podmienka zlučiteľnosti stanovená v rozhodnutí o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012 ukladá členským štátom jednak povinnosť prijať opatrenia s cieľom zabezpečiť, aby podniky poverené poskytovaním služby všeobecného hospodárskeho záujmu nevyužili nadmernú náhradu, a jednak povinnosť vykonávať alebo nechať vykonávať pravidelné kontroly aspoň každé tri roky (285). Okrem toho, ak podnik skutočne využil nadmernú náhradu, členské štáty sú povinné požadovať od príslušného podniku, aby ju vrátil (286).

                  (247)

                  V prvom rade treba poznamenať, že pokiaľ ide o pokrytie predmetného deficitu, samotná povaha tohto mechanizmu náhrady už výrazne znižuje riziko nadmernej náhrady a predstavuje teda opatrenie, ktoré prispieva k vyvarovaniu sa nadmernej náhrady. Obce totiž môžu pokryť len skutočný deficit zaznamenaný nemocnicami IRIS v dôsledku výkonu služieb všeobecného hospodárskeho záujmu a obmedzených súvisiacich činností. Náhrada teda nepokrýva zostatkové čisté náklady (pozri odôvodnenie 226), ktoré vznikli pri výkone týchto služieb všeobecného hospodárskeho záujmu a súvisiacich činností, a nezhŕňa dokonca ani primeraný zisk. Všetky platby sa uskutočňujú ex post, teda po tom, čo sa deficit zaznamenal (pozri v tejto súvislosti tabuľky v odôvodnení 234). Platby sa uskutočňujú prostredníctvom viacerých splátok (ako sa znázorňuje v tabuľkách v odôvodnení 234), čím sa zabezpečuje, že obce môžu pri najmenšom náznaku rizika nadmernej náhrady platbu zadržať. Pred uskutočnením platby v prospech nemocníc IRIS obce zároveň kontrolujú aj výšku súhrnného nesplateného deficitu. Ako sa uvádza skôr v texte (pozri odôvodnenie 235), obce a nemocnice IRIS sa tiež dohodli na okamžitom vrátení náhrady deficitu podľa článku 109 LCH s cieľom vyvarovať sa dvojitého pokrytia toho istého deficitu. Existuje teda len jedno zvyšné a teoretické obmedzené riziko technickej nadmernej náhrady, keď sa každý rok náhrada analyzuje samostatne (pozri odôvodnenia 237 a 238). V praxi však žiadna nemocnica IRIS celkovo nikdy nevyužila skutočnú nadmernú náhradu, keďže počas celého obdobia rokov 1996 – 2014 obce dlhovali nemocniciam IRIS značné sumy určené na zaplatenie náhrady deficitu (ako sa to potvrdzuje v tabuľkách v odôvodnení 234).

                  (248)

                  Po druhé, v zákone zo 14. novembra 1983 (287) o kontrole udeľovania a používania určitých dotácií sa vymedzujú pravidlá, ktoré sa vzťahujú na kontrolu udelených dotácií, najmä zo strany belgických orgánov. Zahŕňa rovnaké pravidlá ako belgické organické uznesenie z 23. februára 2006, v ktorom sa vymedzujú ustanovenia vzťahujúce sa na rozpočet, účty a audity (288) a ktoré obsahuje všeobecné pravidlá týkajúce sa regiónu Brusel – hlavné mesto vymedzené v zákone zo 16. mája 2003, ktorým sa stanovujú všeobecné ustanovenia vzťahujúce sa na rozpočet, kontrolu dotácií a účtovníctvo obcí a regiónov, ako aj na riadenie kontroly zo strany belgického Dvora audítorov (289). V článku 1 zákona zo 14. novembra 1983 sa stanovuje, že:
                  „Tento zákon sa vzťahuje na všetky dotácie udelené zo strany:

                              1.

                              provincií, obcí, zariadení provinčného a obecného záujmu, ktoré majú právnu subjektivitu, aglomerácií, zväzu obcí, výborov pre kultúru, združení provincií a združení obcí;

                              2.

                              fyzických a právnických osôb dotovaných priamo alebo nepriamo zo strany jedného z poskytovateľov uvedených v bode 1.“

                        V článku 2 tohto zákona sa vymedzuje aj jeho veľmi široký rozsah pôsobnosti a stanovuje sa v ňom toto:
                  „Dotáciou treba rozumieť […] akýkoľvek príspevok alebo pomoc bez ohľadu na formu alebo označenie vrátane návratných záloh, ktoré nezahŕňajú úrok, poskytovaných s cieľom podporiť činnosti vo verejnom záujme […]“.
                  Zo spomínaných článkov jasne vyplýva, že náhrada deficitu poskytnutá bruselskými obcami v prospech nemocníc IRIS na výkon služby všeobecného hospodárskeho záujmu a súvisiacich činností patrí do rozsahu pôsobnosti tohto zákona.

                  (249)

                  V článku 3 zákona zo 14. novembra 1983 sa stanovuje zásada, podľa ktorej sa musí dotácia použiť výlučne na účely, na ktoré bola poskytnutá, a príjemca musí byť schopný opodstatniť jej využitie. V článkoch 4 a 5 sa vymedzujú ďalšie pravidlá týkajúce sa udeľovania takýchto dotácií a požiadavky na transparentnosť, ktorými je príjemca poverený. V článkoch 6 a 7 sa vymedzujú pravidlá týkajúce sa kontroly uskutočnenej zo strany alebo v mene poskytovateľa dotácií v súvislosti s využitím dotácií. Osobitne sa v článku 6 stanovuje:
                  „Každý poskytovateľ [dotácie] má právo na mieste vykonať kontrolu využitia udelenej dotácie.“
                  V článku 7 sa stanovujú povinnosti týkajúce sa vrátania a vymáhania dotácií. Tento článok znie takto:
                  „Bez toho, aby boli dotknuté zrušujúce ustanovenia, ktorým podlieha táto dotácia, príjemca je povinný túto dotáciu vrátiť v týchto prípadoch:

                              1.

                              ak dotáciu nepoužíva na účely, na ktoré mu bola udelená;

                              2.

                              ak neposkytne jedno z odôvodnení uvedených v článku 4 a článku 5;

                              3.

                              ak bráni výkonu kontroly podľa článku 6.

                        V prípade stanovenom v prvom a druhom pododseku však príjemca musí vrátiť len tú časť dotácie, ktorá nie je odôvodnená.
                  Právnické osoby založené podľa verejného práva, ktoré majú právomoc stanoviť priame zdanenie, sú oprávnené prostredníctvom vymáhacieho príkazu tieto dotácie vymáhať. Vymáhací príkaz udeľuje účtovník zodpovedný za vymáhanie. Je vykonateľný správnym orgánom oprávneným vykonať úlohu vyplývajúcu z príslušných priamych ustanovení, ktorá sa týka príslušných právnických osôb založených podľa verejného práva.“

                  (250)

                  Zákon teda umožňuje obciam zabezpečiť, aby boli dotácie udelené v súlade s požadovanými podmienkami a kontrolovať využívanie a vymáhanie súm nespĺňajúcich požiadavky. Platba náhrady deficitu zo strany obcí teda podlieha veľmi prísnym pravidlám. Prijatie týchto platieb zo strany príslušných nemocníc zahŕňa právo na kontrolu nezávislým orgánom, ktorý môže zabezpečiť, že dotácia bola skutočne využitá na účely, na ktoré bola udelená. V opačnom prípade je nemocnica povinná ju okamžite vrátiť, čo vedie k vymáhaniu akejkoľvek nadmernej náhrady v prospech nemocníc IRIS.

                  (251)

                  Potvrdzuje sa to zákonom o CPAS, ktorého článok 60 ods. 6 znie takto:
                  „O založení alebo rozšírení zariadení alebo služieb oprávnených na finančnú podporu v oblasti investícií alebo činností možno rozhodnúť len na základe dokumentácie, ktorá preukazuje, že podmienky stanovené v organických zákonoch alebo iných právnych predpisoch týkajúce sa udelenia týchto dotácií budú splnené.“
                  Ak CPAS poskytne pomoc verejnej nemocnici, musí poskytnúť dôkaz, že pravidlá týkajúce sa udelenia financovania budú dodržané.

                  (252)

                  Rovnako sa tak v článku 135g zákona o CPAS vymedzujú spôsoby dohľadu nad miestnymi združeniami zriadenými podľa kapitoly XII (v tomto prípade nemocníc IRIS) zo strany zastrešujúceho združenia (v tomto prípade sieť IRIS) v štvrťročnej periodicite. Konkrétne to znamená, že sieť IRIS kontroluje, či sú rozhodnutia prijaté nemocnicami IRIS v súlade s/so:

                              „1.

                              všeobecným strategickým plánom a plánom určenia nemocničnej činnosti a s rozhodnutiami prijatými v rámci jeho uplatnenia;

                              2.

                              organizačným plánom a finančným plánom stanoveným miestnym združením na základe usmernení stanovených zastrešujúcou organizáciou, ako aj s príslušnými zmenami a aktualizáciami;

                              3.

                              ročným rozpočtom stanoveným miestnymi združeniami na základe usmernení stanovených zastrešujúcou organizáciou.

                        V prípade nesúladu zastrešujúca organizácia prijme všetky opatrenia, ktoré považuje za potrebné s cieľom napraviť nesúlad a oznámi ich príslušnému miestnemu združeniu, aby ich vykonalo v lehote, ktorú určí.
                  V prípade, že miestne združenie nevykoná opatrenia v stanovenej lehote, zastrešujúce združenie môže bezodkladne poveriť správcu podľa článku 135 h, aby nahradil orgán miestneho združenia, ktorý zlyhal.“

                  (253)

                  Z ustanovení uvedených skôr v texte vyplýva, že zákon o CPAS, ako aj zákon zo 14. novembra 1983 umožňujú bruselským obciam zabezpečiť, aby dotácie udelené nemocniciam IRIS boli využité správnym spôsobom a neviedli k nadmernej náhrade. Spoločné uplatňovanie týchto ustanovení uľahčuje kontrolu nadmernej náhrady a zabezpečuje vymáhanie nadmerných náhrad. Okrem toho v prípade nesúladu sa tretia strana poverí substitučnou právomocou, aby sa zabezpečilo, že tieto povinnosti uložené nemocniciam IRIS sú splnené, najmä pokiaľ ide o rozpočet. Obce, CPAS a zastrešujúce združenie siete IRIS teda majú rozšírené kontrolné právomoci, aj keď v podstate neexistuje žiadne riziko nadmernej náhrady podľa mechanizmu náhrady deficitu, ktorý je predmetom tohto rozhodnutia.

                  (254)

                  Okrem toho, keď sa v prevádzkových účtoch verejnej nemocnice vykáže deficit, kolégium starostov a zástupcov starostov môže podľa článku 111 ods. 2 a článku 126 zákona o CPAS prerušiť vykonávanie „akéhokoľvek rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu, ktoré škodí verejnému záujmu, a najmä finančným záujmom obce.“

                  (255)

                  Napokon treba zdôrazniť, že orgány, ktoré poskytujú predmetné opatrenie pomoci (t. j. obce a CPAS), priamo kontrolujú príjemcov. Tieto orgány majú predovšetkým väčšinu hlasov v rámci správnych rád nemocníc IRIS, ktoré okrem iného vymenúvajú generálneho riaditeľa vo svojich príslušných nemocniciach. V málo pravdepodobnom prípade, že by nemocnica IRIS odmietla vrátiť nadmernú náhradu, by verejné orgány mohli jednoducho nahradiť generálneho riaditeľa s cieľom napraviť túto situáciu. Okrem toho, ako sa vyžaduje v štatúte jednotlivých nemocníc IRIS, správna rada zasadá aspoň osemkrát za rok, čo umožňuje orgánom, ktoré poskytli pomoc, pravidelne sledovať finančnú situáciu nemocníc IRIS (najmä prostredníctvom polročných správ, ktoré pokrývajú túto tému, ako sa vyžaduje v štatúte).

                  (256)

                  Vzhľadom na predchádzajúce odôvodnenia Komisia dospela k záveru, že existujú dostatočné spôsoby s cieľom vyvarovať sa nadmerných náhrad, odhaliť ich a pokryť ich, zatiaľ čo riziko skutočnej nadmernej náhrady sa zdá byť veľmi obmedzené vzhľadom na povahu predmetného opatrenia pomoci.

            7.3.7.   Dĺžka trvania poverení

                  (257)

                  V článku 2 ods. 2 rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012 sa stanovuje, že rozhodnutie sa vzťahuje len na poverenia, ktorých trvanie neprekračuje desať rokov, pokiaľ by sa dlhšie trvanie nemohlo odôvodniť tým, že poverený podnik potrebuje rozložiť dôležité investície na dlhšie obdobie v súlade so všeobecne akceptovanou účtovnou zásadou.

                  (258)

                  Trvanie štatútu nemocníc IRIS, ktoré na úrovni obcí predstavujú v tomto prípade dôležité poverenia, je stanovené na 30 rokov. Komisia sa domnieva, že tak dlhé trvanie je opodstatnené potrebou nemocníc IRIS dať priestor dôležitým investíciám z pozície poverených poskytovateľov služieb všeobecného hospodárskeho záujmu. Konkrétne najdôležitejšími aktívami nemocníc IRIS sú ich budovy (ktoré predstavujú 60 % hodnoty ich aktív), ktoré sa môžu odpisovať počas 30 rokov v súlade so všeobecne akceptovanými účtovnými zásadami (290). Okrem toho strategické plány siete IRIS, v ktorých sa spresňujú dodatočné povinnosti, ktorými sú poverené nemocnice IRIS, majú tiež obmedzené trvanie, ktoré je ešte kratšie. Prvý strategický plán pokrýval obdobie rokov 1996 – 2001. Druhý strategický plán pôvodne pokrýval obdobie rokov 2002 – 2006, následne sa však upravil a predĺžil do konca roku 2014. Nový strategický plán na obdobie rokov 2015 – 2018 bol prijatý v januári 2015.

                  (259)

                  Okrem toho, zákonom z 10. apríla 2014 (291) sa obmedzilo trvanie federálneho poverenia týkajúceho sa základných nemocničných úloh (292), pričom sa zmenil článok 105 súčasného znenia LCH (293). Konkrétne sa na základe článku 105 v súčasnosti vyžaduje, aby obdobie, pre ktoré sa udeľuje RFP, neprekračovalo desať rokov, s výnimkou položiek v RFP, ktoré pokrývajú významné nemocničné investičné náklady a ktoré sa potrebujú rozložiť na dlhšie obdobie v súlade so všeobecne akceptovanými účtovnými zásadami. Napokon, individuálne povolenie, ktorá musia nemocnice mať, aby im mohlo byť poskytnuté financovanie z RFP, má takisto obmedzené trvanie (ktoré závisí od regiónu, ale ktoré je vo všeobecnosti približne päť rokov a v každom prípade najviac desať rokov).

                  (260)

                  Komisia sa teda domnieva, že povinnosť podľa článku 2 ods. 2 rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012 týkajúca sa obmedzenia dĺžky poverenia a opodstatnenia tohto trvania je splnená.

            7.3.8.   Transparentnosť

                  (261)

                  Napokon v rozhodnutí o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012 sa vyžaduje, aby členské štáty zverejnili určité informácie. Konkrétne, v súvislosti s náhradami vyššími ako 15 miliónov EUR udelenými podniku, ktorý vykonáva aj činnosti nepatriace do rámca služby všeobecného hospodárskeho záujmu, sa na základe článku 7 rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012 vyžaduje, aby členské štáty zverejnili na internete alebo prostredníctvom iných vhodných kanálov poverenie (alebo zhrnutie obsahujúce položky uvedené v článku 4 daného rozhodnutia) a ročné sumy zodpovedajúce pomoci udelenej podniku.

                  (262)

                  Požiadavka na transparentnosť rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012 sa vzťahuje na „náhrady vyššie ako 15 miliónov EUR udelené podniku, ktorý vykonáva aj činnosti nepatriace do rámca služby všeobecného hospodárskeho záujmu“. Ako sa uvádza v tabuľkách 9 až 13, výška náhrady deficitu zo strany obcí v prospech nemocníc IRIS nikdy neprevyšuje v žiadnom roku úroveň 15 miliónov EUR. Komisia sa teda domnieva, že požiadavka na transparentnosť podľa článku 7 rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012 sa v tomto prípade neuplatňuje.

            7.3.9.   Zhrnutie záverov o zlučiteľnosti pomoci s vnútorným trhom

                  (263)

                  Vzhľadom na predchádzajúce odôvodnenia Komisia dospela k záveru, že náhrada deficitu bruselských verejných nemocníc IRIS poskytovaná bruselskými obcami od roku 1996, ktorá je predmetom tohto rozhodnutia, je v súlade s požiadavkami rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012 a je teda zlučiteľná s vnútorným trhom podľa článku 106 ods. 2 ZFEÚ.

                  (264)

                  Zo záveru uvedeného skôr v texte a zo skutočností vymedzených v odôvodneniach 148 až 152 vyplýva, že Komisia nepotrebuje posudzovať, či je náhrada deficitu bruselských verejných nemocníc IRIS poskytovaná bruselskými obcami takisto zlučiteľná s vnútorným trhom podľa rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2005 (v súvislosti s pomocou udelenou v období medzi 19. decembrom 2005 a 31. januárom 2012) alebo rámca služieb všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012.

            7.4.   Záverečné poznámky

                  (265)

                  Ako sa uvádza skôr v texte (pozri odôvodnenie 159), vo svojom rozsudku o zrušení zo 7. novembra 2012 Všeobecný súd poukázal na zásadu rovnakého zaobchádzania. V tejto súvislosti Komisia pripomína, že zásada nediskriminácie/rovnakého zaobchádzania sa nenachádza medzi kritériami zlučiteľnosti v rámci rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012. V tomto prípade však Komisia dospela k záveru, že táto zásada sa v každom prípade dodržiava, keďže nemocnice IRIS a bruselské súkromné nemocnice sa z právneho a skutkového hľadiska nachádzajú v rôznych situáciách vzhľadom na to, že rozsah úlohy týkajúcej sa služby všeobecného hospodárskeho záujmu verejných nemocníc IRIS je širší v porovnaní so súkromnými nemocnicami a s jej plnením sú teda spojené vyššie náklady (ako sa uvádza skôr v texte, pozri bod 7.3.4.1). Komisia pre úplnosť poukazuje na skutočnosť, že verejné nemocnice IRIS podliehajú určitému počtu obmedzení, ako aj dodatočným nákladom (pozri odôvodnenia 42 a 43) pri výkone služby všeobecného hospodárskeho záujmu, ktorou sú poverené.

                  (266)

                  Pokiaľ sa nemocnice IRIS a bruselské súkromné nemocnice nachádzajú v rôznych/neporovnateľných situáciách, náhradu deficitu nemocníc IRIS nemožno považovať za porušenie zásady rovnakého zaobchádzania.

            8.   ZÁVER

                  (267)

                  Vzhľadom na posúdenie uvedené skôr v texte Komisia rozhodla, že predmetná štátna pomoc je v tomto prípade zlučiteľná s vnútorným trhom v súlade s článkom 106 ods. 2 ZFEÚ,

            PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:
      Článok 1
      Štátna pomoc poskytovaná bruselskými obcami od roku 1996 vo forme náhrady deficitu bruselských verejných nemocníc IRIS je zlučiteľná s vnútorným trhom podľa článku 106 ods. 2 Zmluvy o fungovaní Európskej únie.
      Článok 2
      Toto rozhodnutie je určené Belgickému kráľovstvu.

         V Bruseli 5. júla 2016

               Za Komisiu

            Margrethe VESTAGER

               členka Komisie

         (1)  Od 1. decembra 2009 sa články 87 a 88 Zmluvy o ES stali článkami 107 a 108 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ďalej len „ZFEÚ“) v uvedenom poradí. Obidva súbory ustanovení sú v podstate totožné. Na účely tohto rozhodnutia sa prípadnými odkazmi na články 107 a 108 ZFEÚ rozumejú odkazy na články 87 a 88 Zmluvy o ES. Zmluvou o fungovaní Európskej únie sa takisto zaviedli niektoré zmeny v terminológii, ako napríklad nahradenie slova „Spoločenstvo“ slovom „Únia“, spojenia „spoločný trh“ spojením „vnútorný trh“ a spojenia „Súd prvého stupňa“ spojením „Všeobecný súd“. V tomto rozhodnutí sa používa terminológia ZFEÚ.

         (2)  Ú. v. EÚ C 437, 5.12.2014, s. 10.

         (3)  Týchto päť verejných nemocníc spoločne spravuje asi 2 425 lôžok z celkového počtu približne 7 260 lôžok, ktoré sa nachádzajú v rámci všeobecných nemocníc a univerzitných nemocníc v regióne Brusel – hlavné mesto (okrem psychiatrických, geriatrických a iných špecializovaných nemocníc). Zamestnávajú približne 10 000 osôb. Tieto nemocnice zabezpečujú viac ako milión lekárskych konzultácií ročne. Údaj o počte schválených nemocničných lôžok poskytli belgické orgány [ktoré sa poradili s Commission communautaire commune (Spoločná komisia spoločenstva) a Federálnym verejným úradom „Verejné zdravie“] a týka sa roku 2015. Ďalšie informácie sú k dispozícii na webovej lokalite siete IRIS (pozri http://www.iris-hopitaux.be).

         (4)  Podrobnejšie informácie o týchto verejných nemocniciach a ich činnostiach nájdete v oddieloch 2.2 a 2.4.

         (5)  Skratka IRIS zodpovedá francúzskemu názvu Interhospitalière régionale des infrastructures de soins (Regionálna sieť na koordináciu infraštruktúry nemocničnej starostlivosti).

         (6)  Sťažovatelia požiadali, aby ich totožnosť nebola zverejnená. Vzhľadom na žalobu o zrušenie, ktorú podali tieto strany, a na rozsudok o zrušení zo 7. novembra 2012, ktorý vydal Všeobecný súd vo veci T-137/10, sa už však totožnosť týchto strán zverejnila (pozri odôvodnenia 4 a 6). Zároveň je potrebné poznamenať, že združenie ABISP a jeho členovia svoju sťažnosť stiahli.

         (7)  Toto posledné tvrdenie sťažovatelia prvýkrát uviedli vo svojom liste z 15. decembra 2008.

         (8)  Útvary Komisie v podstate zaujali predbežné stanovisko, že nemocnice IRIS boli podľa všetkého riadne poverené plnením úloh vo verejnom záujme, že náhrada prijímaná zo strany nemocníc bola jasne vymedzená a že táto náhrada nebola nadmerná. V dôsledku toho útvary Komisie dospeli k záveru o neexistencii problému podľa pravidiel týkajúcich sa štátnej pomoci. Okrem toho konštatovali, že požiadavky v oblasti transparentnosti boli podľa všetkého takisto splnené. Útvary Komisie teda dospeli k záveru, že neexistovali dostatočné dôvody pokračovať vo vyšetrovaní bez predloženia nových skutočností zo strany sťažovateľov.

         (9)  Vec T-128/08, zatiaľ neuverejnené.

         (10)  Vec T-241/08, zatiaľ neuverejnené.

         (11)  Nariadenie Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúce podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 108 zmluvy o fungovaní Európskej únie (Ú. v. ES L 83, 27.3.1999, s. 1).

         (12)  Ú. v. EÚ C 74, 24.3.2010, s. 1.

         (13)  Rozhodnutie Komisie 2005/842/ES z 28. novembra 2005 o uplatňovaní článku 86 ods. 2 Zmluvy o ES na štátnu pomoc vo forme náhrady za služby vo verejnom záujme udeľovanej niektorým podnikom povereným poskytovaním služieb všeobecného hospodárskeho záujmu (Ú. v. EÚ L 312, 29.11.2005, s. 67).

         (14)  Vec T-137/10, CBI/Komisia, ECLI:EU:T:2012:584.

         (15)  Tamtiež, bod 313.

         (16)  Pozri poznámku pod čiarou č. 2.

         (17)  Moniteur belge z 5. augusta 1976, s. 9 876.

         (18)  Z devätnástich obcí tvoriacich región Brusel – hlavné mesto ide o týchto šesť príslušných obcí: Anderlecht, mesto Brusel, Etterbeek, Ixelles, Schaerbeek a Saint-Gilles.

         (19)  Konkrétne išlo o tieto nemocnice: CHU Brugmann-Huderf (jediný subjekt do 1. januára 1997), CHU Saint-Pierre, Institut Bordet, Centre Hospitalier Baron Lambert, Centre Hospitalier Bracops, Centre Hospitalier Molière, Centre Hospitalier Brien a Centre Hospitalier Etterbeek-Ixelles.

         (20)  Doplnené zvýraznenie tučným písmom.

         (21)  Doplnené zvýraznenie tučným písmom.

         (22)  Riadne zasadnutie 1995 – 1996. Dokumenty zo zhromaždenia Spoločnej komisie spoločenstva Návrh uznesenia: B-10/1. – Správa: B-10/2. Úplné záznamy. – Rokovanie a prijatie: schôdza z 22. decembra 1995.

         (23)  V prípravných prácach sa predovšetkým spresňuje, že dohoda o spolupráci z 19. mája 1994 bola uzavretá „s cieľom zaistiť udržateľnosť bruselských verejných nemocníc podporujúc pritom, okrem iného, zavedenie mechanizmov koordinácie a spolupráce medzi subjektmi zodpovednými za rôzne verejné nemocničné zariadenia na území regiónu Brusel – hlavné mesto, t. j. obce, [CPAS] a združenia zriadené podľa kapitoly XII [zákona o CPAS].“

         (24)  V článku 121 zákona o CPAS sa spresňuje, že združenia podľa kapitoly XII majú právnu subjektivitu.

         (25)  Niektoré spomedzi nemocníc IRIS vykonávajú svoje činnosti na viacerých miestach. V súčasnosti tak CHU-B aktívne pôsobí na troch miestach (Victor Horta, Paul Brien a Reine Astrid), CHU-SP na dvoch miestach (Porte de Hal a César de Paepe) a HIS na štyroch miestach (Etterbeek-Ixelles, J. Bracops, Molière-Longchamp a Baron Lambert).

         (26)  Kontrola vykonávaná sieťou IRIS podlieha podmienkam vymedzeným v uznesení (regiónu Brusel – hlavné mesto) z 22. decembra 1995 (Moniteur belge zo 7. februára 1996, s. 2 737).

         (27)  V článku 120 zákona o CPAS sa spresňujú minimálne požiadavky, ktoré sa vzťahujú na štatút združení zriadených zo strany CPAS na základe kapitoly XII zákona o CPAS.

         (28)  V článku 125 zákona o CPAS sa stanovuje, že: „Bez ohľadu na podiel príspevkov rôznych spoločníkov majú subjekty verejného práva vždy väčšinu hlasov v jednotlivých správnych a riadiacich orgánoch v rámci združenia.“

         (29)  FRBRTC bol zriadený na základe uznesenia z 8. apríla 1993, Moniteur belge z 12. mája 1993, s. 10 889 (zmeneného uznesením z 2. mája 2002).

         (30)  Suma vo výške 100 miliónov EUR nebola postačujúca na pokrytie celkového finančného záväzku nemocníc dosiahnutého na konci roku 1995, pričom celkový deficit sa odhadoval približne na 200 miliónov EUR.

         (31)  Moniteur belge zo 7. októbra 1987, s. 14 652. Nahradený regulačným zákonom o nemocniciach a iných zariadeniach starostlivosti z 10. júla 2008 (Moniteur belge zo 7. novembra 2008, s. 58 624).

         (32)  S cieľom zjednodušiť príslušné odkazy sa toto rozhodnutie jednoducho vzťahuje na článok 147 LCH, pričom sa berie do úvahy, že tento odkaz sa týka článku 163 LCH od nadobudnutia účinnosti zákona z 10. júla 2008.

         (33)  Pozri články 2 až 7 zákona zo 7. augusta 1987.

         (34)  Pozri články 10 až 17 zákona zo 7. augusta 1987.

         (35)  Pozri články 23 až 45 zákona zo 7. augusta 1987. Mechanizmus plánovania spočíva v tom, že na základe zdravotníckych potrieb zhodnotených zákonodarnou mocou sa určí maximálny počet nemocničných lôžok v jednotlivých regiónoch. Z toho vyplýva, že pokiaľ sa dopyt po nemocničných lôžkach nezvýši, každé zriadenie lôžka (alebo každé zriadenie nemocnice) je povolené len vtedy, keď sa lôžka zrušia inde.

         (36)  Pozri články 68 až 76e zákona zo 7. augusta 1987.

         (37)  Pozri články 130 až 142 zákona zo 7. augusta 1987.

         (38)  Pozri http://www.iris-hopitaux.be/fr (návšteva webovej lokality 19. augusta 2015).

         (39)  Pozri poznámku pod čiarou č. 246 pre informácie o mediáne priemerných príjmov.

         (40)  Táto povinnosť je založená najmä na zákone z 18. júla 1966, na článku 42 ods. 5 zákona o CPAS, na zákone z 24. júna 1988, na rozhodnutí výkonnej moci regiónu Brusel – hlavné mesto z 25. júla 1991 a na rozhodnutí vlády regiónu Brusel – hlavné mesto zo 6. mája 1999.

         (41)  Všetky odhady nákladov uvedené v tomto a v nasledujúcom odôvodnení sa vzťahujú na rok 2010 a odrážajú zostatkové náklady, ktoré musia znášať nemocnice IRIS po prípadnom odpočítaní verejného financovania zo strany regiónu Brusel – hlavné mesto alebo federálnej vlády.

         (42)  Tento údaj podlieha služobnému tajomstvu.

         (43)  Táto povinnosť je založená najmä na článku 156 a článku 161 ods. 1 a 2 zákona z 24. júna 1988, na článku 42 ods. 5 zákona o CPAS a na ods. 34 protokolu odborového zväzu 95/3 z 27. októbra 1995.

         (44)  Táto povinnosť je založená najmä na zákone zo 14. februára 1961, na článku 42 ods. 5 zákona o CPAS, na zákone z 24. júna 1988 a na rozhodnutí vlády regiónu Brusel – hlavné mesto zo 6. mája 1999.

         (45)  Tieto príplatky sú vymedzené v dohodách 2003/1, 2004/10, 2007/1 a 2009/1.

         (46)  Región Brusel – hlavné mesto stanovilo zastrešujúcu štruktúru zodpovednú za koordináciu a dohľad v súvislosti s nemocničnými činnosťami nemocníc IRIS v súlade s kapitolou XIIa zákona o CPAS.

         (47)  Treba poznamenať, že v prípade niektorých nemocníc IRIS bola táto zásada pôvodne zakotvená v článku 44 alebo 47. V každom prípade, táto zásada už bola v podstate uvedená v pôvodnom štatúte každej z nemocníc.

         (48)  V čase zriadenia nemocníc IRIS bola táto zásada zakotvená v článku 44 štatútu v nasledujúcom znení: „Prevádzkový výsledok sa pridelí spoločníkom, ktorí majú aspoň jednu pätinu hlasov v rámci valného zhromaždenia, a to na základe rokovania valného zhromaždenia a pomerne ich zastúpeniu v rámci tohto zhromaždenia.“

         (49)  V septembri 2013 vzájomná poisťovňa Mutualité chrétienne, jedna z najväčších belgických vzájomných poisťovní (vzájomné poisťovne sú súkromné neziskové organizácie, ktoré zodpovedajú za náhradu liečebných nákladov hradených zo sociálneho zabezpečenia), zverejnila článok, podľa ktorého boli v roku 2011 príjmy belgických nemocníc v priemere rozložené medzi tieto tri zdroje financovania takto: 1. RFP: 49 %; 2. INAMI: 42 % a 3. pacienti (alebo ich súkromné poisťovne): 9 %.

         (50)  Pozri článok 87 a nasledujúce články zákona zo 7. augusta 1987.

         (51)  Pozri články 24 až 87 kráľovského nariadenia z 25. apríla 2002 (Moniteur belge z 5. júla 2002, s. 30 290).

         (52)  Pozri zákon z 9. augusta 1963 v znení zmien (Moniteur belge z 1. novembra 1963, s. 10 555).

         (53)  Moniteur belge z 27. augusta 1994, s. 21 524.

         (54)  Pozri články 133 až 135 zákona zo 7. augusta 1987.

         (55)  Pozri článok 140 zákona zo 7. augusta 1987.

         (56)  Pozri článok 46 a nasledujúce články zákona zo 7. augusta 1987.

         (57)  Pozri článok 47 zákona zo 7. augusta 1987.

         (58)  S cieľom zjednodušiť príslušné odkazy sa toto rozhodnutie jednoducho vzťahuje na článok 109 LCH, pričom sa berie do úvahy, že tento odkaz sa týka článku 125 LCH od nadobudnutia účinnosti zákona z 10. júla 2008.

         (59)  Moniteur belge z 1. januára 1964, s. 2. V tomto zákone sa vyžadovalo, aby 10 % deficitu pokryla obec, v ktorej sa nachádzala nemocnica, a aby zostávajúcich 90 % pokryli belgické obce bydliska pacientov.

         (60)  Moniteur belge z 29. decembra 1973, s. 15 027.

         (61)  Pôvodne boli stanovené v kráľovskom nariadení z 8. decembra 1986 (Moniteur belge z 12. decembra 1986, s. 17 023), zmenenom kráľovským nariadením z 10. novembra 1989 a neskôr nahradeným kráľovským nariadením z 8. marca 2006 (Moniteur belge z 12. apríla 2006, s. 20 232).

         (62)  Ďalšie prvky vylúčené z výpočtu deficitu, na ktorý sa vzťahuje článok 109 LCH, zahŕňajú najmä odhad opravných platieb v súvislosti s RFP, určité rezervy a určité druhy odpisov.

         (63)  Deficit uvedený v článku 109 LCH sa vypočíta na základe účtovného deficitu, pričom sa z výpočtu vylúčia určité položky.

         (64)  Moniteur belge zo 4. septembra 1975, s. 10 847.

         (65)  Pozri články 77 a 78 zákona zo 7. augusta 1987.

         (66)  Pozri články 80 až 85 zákona zo 7. augusta 1987.

         (67)  Pozri články 86 až 86b zákona zo 7. augusta 1987.

         (68)  Pozri článok 115 zákona zo 7. augusta 1987.

         (69)  Pozri poznámku pod čiarou č. 29.

         (70)  Tieto osobitné dotácie boli schválené na základe uznesenia z 13. februára 2003 (Moniteur belge z 5. mája 2003, s. 24 098).

         (71)  Rozhodnutie Komisie vo veci SA.19864 (ex NN 54/2009) (Ú. v. EÚ C 74, 24.3.2010, s. 1).

         (72)  Tamtiež, odôvodnenia 140 – 145.

         (73)  Tamtiež, odôvodnenia 146 – 150.

         (74)  Tamtiež.

         (75)  Tamtiež, odôvodnenia 151 – 155.

         (76)  Tamtiež, odôvodnenie 156.

         (77)  Tamtiež, odôvodnenia 175 – 181.

         (78)  Tamtiež, odôvodnenia 182 – 193.

         (79)  Tamtiež, odôvodnenia 204 – 205.

         (80)  Tamtiež, odôvodnenie 206.

         (81)  Tamtiež, odôvodnenie 198.

         (82)  Tamtiež, odôvodnenie 199.

         (83)  Tamtiež, odôvodnenie 201.

         (84)  Pozri poznámku pod čiarou č. 14.

         (85)  Tamtiež, bod 70.

         (86)  Tamtiež, bod 313.

         (87)  Tamtiež, body 97 – 188.

         (88)  Tamtiež, body 119 – 120.

         (89)  Tamtiež, bod 104.

         (90)  Tamtiež, body 123 – 151.

         (91)  Tamtiež, body 152 – 159.

         (92)  Tamtiež, body 174 – 188.

         (93)  Tamtiež, bod 159.

         (94)  Tamtiež, body 189 – 244.

         (95)  Tamtiež, body 194 a 195 – 202.

         (96)  Tamtiež, bod 196.

         (97)  Tamtiež, bod 194.

         (98)  Tamtiež, body 203 – 207.

         (99)  Tamtiež, body 208 – 211.

         (100)  Tamtiež, bod 215.

         (101)  Tamtiež, body 216 – 218.

         (102)  Tamtiež, body 231 – 244.

         (103)  Tamtiež, bod 238.

         (104)  Tamtiež, body 239 – 244.

         (105)  Tamtiež, body 245 – 301.

         (106)  Tamtiež, body 253 – 255.

         (107)  Tamtiež, body 257 – 258 a bod 265.

         (108)  Tamtiež, body 259 – 264.

         (109)  Tamtiež, body 266 – 278.

         (110)  Tamtiež, body 279 – 288.

         (111)  Tamtiež, bod 286.

         (112)  Tamtiež, bod 288.

         (113)  Tamtiež, bod 290.

         (114)  Tamtiež, bod 300.

         (115)  Tamtiež, bod 308.

         (116)  Pozri poznámku pod čiarou č. 2.

         (117)  V tejto súvislosti pozri rozsudok vo veci T-137/10, body 310 a 313.

         (118)  Otázka, či tieto činnosti skutočne predstavujú služby všeobecného hospodárskeho záujmu v zmysle článku 106 ods. 2 ZFEÚ alebo nie a či boli týmito činnosťami poverené nemocnice na základe riadne stanoveného poverovacieho aktu, sa posúdi ďalej v texte (v oddiele 7.3.4).

         (119)  V tejto súvislosti pozri rozsudok vo veci T-137/10, bod 308.

         (120)  Pozri rozsudok z 25. januára 2013 vo veci RG 2010/15534/A, ASBL La Clinique Fond'Roy/[…] a CPAS v obciach Uccle a Anderlecht.

         (121)  V kráľovskom nariadení z 12. decembra 1996 týkajúcom sa naliehavej zdravotnej pomoci sa spresňuje, že naliehavosť posúdi a potvrdí lekár alebo zubný lekár. Naliehavosť nie je v zákone definovaná, avšak posudzuje ju konzultovaný zdravotnícky pracovník. Naliehavá zdravotná pomoc môže teda zahŕňať všetky úkony zdravotnej starostlivosti liečebného a preventívneho charakteru, ktoré sa poskytujú v nemocnici alebo ambulantným spôsobom, ako aj predpisovanie liekov. Naliehavá zdravotná pomoc sa teda odlišuje od naliehavej situácie, pri ktorej dochádza k ohrozeniu života, uvedenej v odôvodnení 97.

         (122)  Časopis MC-Informations č. 211 (február 2004), s. 8 – 14.

         (123)  Pozri poznámku pod čiarou č. 49 pre stručný opis tejto organizácie.

         (124)  Dohody o „sociálnom bývaní“ boli uzavreté medzi nemocnicami IRIS a 17 z 19 CPAS v regióne Brusel – hlavné mesto (pozri aj odôvodnenia 187 – 188). V týchto dohodách sa stanovujú spôsoby vrátenia liečebných nákladov zo strany CPAS v prospech pacientov, ktorí nie sú schopní zaplatiť za danú liečbu a ktorí nie sú poistení, a to za predpokladu splnenia určitých podmienok. V týchto dohodách sa okrem iného spresňuje, že nemocnice IRIS musia v rámci možností zhromažďovať informácie potrebné na účely „sociálneho zisťovania“ (pozri aj odôvodnenia 210 – 211).

         (125)  Článok 2 LCH znie takto: „Na účely uplatňovania tohto regulačného zákona sa za nemocnice považujú zariadenia zdravotnej starostlivosti, v rámci ktorých možno kedykoľvek vykonávať alebo uplatňovať špecifické lekárske vyšetrenia a/alebo liečbu špecializovanej medicíny v oblasti medicíny, chirurgie a prípadne pôrodníctva v multidisciplinárnom kontexte a v súlade s požadovanými a primeranými podmienkami starostlivosti, ako aj lekárskymi, lekársko-technickými, pomocnými lekárskymi a logistickými podmienkami, a to u pacientov, ktorí sú v nich hospitalizovaní, pretože ich zdravotný stav si vyžaduje takúto zdravotnú starostlivosť s cieľom liečiť alebo zmierniť chorobu, vyliečiť sa alebo zlepšiť zdravotný stav alebo stabilizovať poranenia v čo najkratšom čase.“

         (126)  Stanovisko sekcie legislatívy Štátnej rady týkajúce sa predbežného návrhu uznesenia z 13. februára 2003 o udelení osobitných dotácií obciam regiónu Brusel – hlavné mesto.

         (127)  Pozri presné znenie tohto článku v odôvodnení 19.

         (128)  Federálna vláda prijíma plán v súvislosti s nemocničnými lôžkami („plánovanie týkajúce sa nemocníc“) na základe rôznych ukazovateľov (lekárskych, chirurgických, geriatrických, pediatrických, psychiatrických, týkajúcich sa pôrodníctva, rehabilitácie, neonatológie atď.) so zreteľom na celkový počet obyvateľov Bruselu, regiónu Flámsko a regiónu Valónsko, ako aj celého Belgického kráľovstva, a to podľa návrhu Národnej rady nemocničných zariadení.

         (129)  Belgické orgány konkrétne poukazujú na skutočnosť, že v LCH sa nanajvýš stanovujú spôsoby náhrady deficitu v prípade, ak sa verejná nemocnica prevedie na súkromného vlastníka, zatiaľ čo v zákone o CPAS sa uvádzajú výlučne všeobecné zásady pre otvorenie alebo prevádzku zariadenia zriadeného zo strany CPAS.

         (130)  Belgické orgány poznamenávajú, že kým sa hľadal kupec, Hôpital français sa 9. mája 2008 náhle zatvorila a neprijímala pacientov. Vysvetľujú, že táto nemocnica predtým zatvorila svoje pediatrické a pôrodnícke oddelenie. Podľa belgických orgánov boli pacienti z týchto oddelení v rámci daného dňa presunutí do iných nemocníc bruselského regiónu.

         (131)  Na účely LCH sa nemocnice IRIS považujú za nemocnice pod správou CPAS.

         (132)  Ročná suma závisí od dostupných prostriedkov v rozpočte regiónu Brusel – hlavné mesto a od požiadaviek príslušných obcí. Počas obdobia rokov 2003 – 2014 dosiahla osobitná dotácia strop 10 miliónov EUR každý rok okrem roku 2010 (9 miliónov) a roku 2011 (9,5 milióna).

         (133)  V tejto súvislosti belgické orgány poukazujú na skutočnosť, že súkromné nemocnice zriadené napríklad na základe zákona týkajúceho sa neziskových združení (ďalej len „zákon o neziskových združeniach“) sa musia tiež riadiť podľa LCH, pokiaľ ide o ich nemocničné funkcie. Pokiaľ však zákon o neziskových združeniach nepoverí inštitúcie, na ktoré sa vzťahuje, žiadnou osobitnou úlohou, úlohy týchto súkromných nemocníc sa riadia len podľa LCH.

         (134)  Pozri zákon z 8. júla 1964 v znení zmien (Moniteur belge z 25. júla 1964, s. 8 153).

         (135)  Na rozdiel od naliehavej zdravotnej pomoci uvedenej skôr v texte (pozri odôvodnenie 72), ktorá zahŕňa plánovanú starostlivosť, rýchla zdravotná pomoc sa týka starostlivosti, ktorá je potrebná okamžite v situáciách, pri ktorých dochádza k ohrozeniu života.

         (136)  To znamená, že aj keď nemocnica neplní určité úlohy v oblasti rýchlej zdravotnej pomoci, ako sa uvádza v zákone z 8. júla 1964, je aj naďalej povinná poskytovať pomoc v naliehavých zdravotných situáciách podľa svojich najlepších schopností (t. j. so zreteľom na svoje infraštruktúry a personál).

         (137)  Naliehavá zdravotná pomoc sa riadi článkom 57 ods. 2 a kráľovským nariadením z 12. decembra 1996.

         (138)  Vo svojom rozsudku z 25. januára 2013 Súd prvého stupňa v Bruseli poukazuje na tieto skutočnosti: „Všeobecná štruktúra systému spočíva v tom, že naliehavú zdravotnú pomoc poskytne buď samotné CPAS, pričom osobe, ktorá potrebuje naliehavú starostlivosť, zabezpečí liečbu v nemocnici pod jeho správou alebo uhradí náklady na starostlivosť, ktorú tejto osobe poskytne súkromná nemocnica. Hoci sa pomoc často poskytuje v zariadení, ktoré patrí pod správu príslušného CPAS alebo s ktorým uzavrelo dohodu, hospitalizácia sa môže uskutočniť aj v inom zariadení z dôvodu naliehavej situácie, v ktorej sa nachádza osoba, ktorú treba hospitalizovať. Táto hypotéza nezahŕňa predchádzajúce konzultácie s CPAS a väčšinou dokonca ani s dotknutou osobu, ale rýchle a jednotné rozhodnutie privolaných zdravotníkov záchrannej služby, či dokonca, ako v tomto prípade, kráľovského prokurátora. Nezvyčajná alebo výnimočná povaha tohto rýchleho postupu nepovoľuje CPAS odmietnuť pokrytie nákladov na hospitalizáciu v inom ako v ich zariadení […]“ [doplnené zvýraznenie tučným písmom].

         (139)  Vec T-137/10, body 208 až 215.

         (140)  Tamtiež, bod 217.

         (141)  Tamtiež, bod 218.

         (142)  Z toho vyplýva, že posúdenie uskutočnené v tomto rozhodnutí sa líši od posúdenia uskutočneného v rozhodnutí Komisie z roku 2009, ktoré bolo zrušené a v ktorom zásahy vo forme FRBRTC a osobitných dotácií boli do určitej miery posudzované oddelene od náhrady deficitu.

         (143)  V priemere sa nahradilo 68 % až 90 % príslušného deficitu nemocníc zaevidovaného na celé obdobie rokov 1996 – 2014, a to zo strany obcí prostredníctvom fondov z FRBRTC alebo osobitných dotácií regiónu Brusel – hlavné mesto. Na pokrytie zvyšku deficitu museli obce čerpať z vlastných zdrojov a, ako sa uvádza ďalej v texte (pozri odôvodnenie 234), na konci roku 2014 museli v každom prípade zaplatiť (opätovne zo svojich vlastných zdrojov) dodatočnú náhradu v celkovej výške 15 miliónov EUR na pokrytie deficitu piatich nemocníc IRIS.

         (144)  Keďže toto posúdenie je podmienené uskutočnením povinných výpočtov, Komisia sa opiera o dostupné číselné údaje, t. j. z obdobia rokov 1996 – 2014 (pozri výnimky v odôvodnení 236).

         (145)  Vec C-222/04, Ministero dell'Economia e delle Finanze/Cassa di Risparmio di Firenze SpA, Fondazione Cassa di Risparmio di San Miniato, Cassa di Risparmio di San Miniato, ECLI:EU:C:2006:8, bod 129.

         (146)  Spojené veci C-180/98 až C-184/98, Pavel Pavlov a i./Stichting Pensioenfonds Medische Specialisten, ECLI:EU:C:2000:428, bod 74.

         (147)  Vec C-41/90, Höfner & Fritz Elser/Macrotron GmbH, ECLI:EU:C:1991:161, bod 21, a spojené veci C-180/98 až C-184/98, Pavel Pavlov a i./Stichting Pensioenfonds Medische Specialisten, ECLI:EU:C:2000:428, bod 74.

         (148)  Vec C-118/85, Komisia Európskych spoločenstiev/Talianska republika, ECLI:EU:C:1987:283, bod 7, a vec C-35/96, Komisia Európskych spoločenstiev/Talianska republika, ECLI:EU:C:1998:303, bod 36.

         (149)  Vec C-82/01 P, Aéroports de Paris/Komisia Európskych spoločenstiev, ECLI:EU:C:2002:617, bod 74, a vec C-49/07, Motosykletistiki Omospondia Ellados NPID (MOTOE)/Elliniko Dimosio, ECLI:EU:C:2008:376, bod 25. Pozri aj oznámenie Komisie o uplatňovaní pravidiel štátnej pomoci Európskej únie na náhrady za služby všeobecného hospodárskeho záujmu (Ú. v. EÚ C 8, 11.1.2012, s. 4, bod 9).

         (150)  Vec C-49/07, Motosykletistiki Omospondia Ellados NPID (MOTOE)/Elliniko Dimosio, ECLI:EU:C:2008:376, bod 27, a vec C-244/94 Fédération française des sociétés d'assurance, Société Paternelle-Vie, Union des assurances de Paris-Vie a Caisse d'assurance et de prévoyance mutuelle des agriculteurs/Ministère de l'Agriculture et de la Pêche, ECLI:EU:C:1995:392, bod 21.

         (151)  Vec C-157/99, B.S.M. Geraets-Smits/Stichting Ziekenfonds VGZ a H.T.M. Peerbooms/Stichting CZ Groep Zorgverzekeringen, ECLI:EU:C:2001:404, bod 58, v rámci ktorej Súdny dvor rozhodol, že skutočnosť, že lekárske ošetrenie poskytnuté nemocnicou je financované priamo zo zdravotných poisťovní na základe vopred stanovených dohôd a sadzieb, nemôže túto liečbu vylúčiť z rozsahu pôsobnosti hospodárskych činností podľa ZFEÚ a že platby zo zdravotných poisťovní, „aj keď na základe paušálnej sadzby, sú skutočne odmenou za nemocničné služby a nepochybne predstavujú odplatu pre nemocnicu, ktorá ich dostáva a ktorá vykonáva činnosť hospodárskeho charakteru“. Súdny dvor v tejto súvislosti zároveň doplnil, že nebolo potrebné, aby takúto odmenu zaplatil jednotlivec alebo jednotlivci, ktorým bola táto služba poskytnutá.

         (152)  Vec C-157/99, B.S.M. Geraets-Smits/Stichting Ziekenfonds VGZ a H.T.M. Peerbooms/Stichting CZ Groep Zorgverzekeringen ECLI:EU:C:2001:404, bod 53; spojené veci 286/82 a 26/83, Graziana Luisi a Giuseppe Carbone/Ministero del Tesoro ECLI:EU:C:1984:35, bod 16; vec C-159/90, The Society for the Protection of Unborn Children Ireland Ltd/Stephen Grogan a i., ECLI:EU:C:1991:378, bod 18; vec C-368/98, Abdon Vanbraekel a i./Alliance nationale des mutualités chrétiennes (ANMC), ECLI:EU:C:2001:400, bod 43, a vec T-167/04, Asklepios Kliniken GmbH/Komisia Európskych spoločenstiev, ECLI:EU:T:2007:215, body 49 až 55.

         (153)  Pozri aj oznámenie Komisie o uplatňovaní pravidiel štátnej pomoci Európskej únie na náhrady za služby všeobecného hospodárskeho záujmu (Ú. v. EÚ C 8, 11.1.2012, s. 4, bod 24).

         (154)  Vec T-319/99, Federación Nacionál de Empresas de Instrumentación Científica, Médica, Técnica y Dental (FENIN)/Komisia Európskych spoločenstiev, ECLI:EU:T:2003:50, bod 39. Pozri aj vec T-137/10, body 90 a 91, ako aj oznámenie Komisie o uplatňovaní pravidiel štátnej pomoci Európskej únie na náhrady za služby všeobecného hospodárskeho záujmu (Ú. v. EÚ C 8, 11.1.2012, s. 4, bod 22).

         (155)  V tejto súvislosti pozri vec C-355/00, Freskot AE/Elliniko Dimosio, ECLI:EU:C:2003:298, bod 53. V tejto veci Súdny dvor zároveň zdôraznil skutočnosť, že služby a príspevky poskytnuté na základe povinného poistenia boli dôkladne stanovené vnútroštátnym zákonodarcom.

         (156)  Vec C-39/94, Syndicat français de l'Express international (SFEI) a i./La Poste a i., ECLI:EU:C:1996:285, bod 60, a vec C-342/96, Španielske kráľovstvo/Komisia Európskych spoločenstiev, ECLI:EU:C:1999:210, bod 41.

         (157)  Vec 173/73, Talianska republika/Komisia Európskych spoločenstiev, ECLI:EU:C:1974:71, bod 13.

         (158)  Vec C-280/00, Altmark Trans GmbH a Regierungspräsidium Magdeburg/Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH, za účasti Oberbundesanwalt beim Bundesverwaltungsgericht, ECLI:EU:C:2003:415, body 87 až 95).

         (159)  Vec T-289/03, British United Provident Association Ltd (BUPA), BUPA Insurance Ltd a BUPA Ireland Ltd/Komisia Európskych spoločenstiev, ECLI:EU:T:2008:29, bod 159). Súdny dvor dospel k záveru, že „… výklad ustanovenia práva Spoločenstva, ktorý podáva Súdny dvor, sa obmedzuje na objasnenie a upresnenie jeho významu a rozsahu tak, ako ho bolo treba chápať a uplatňovať od okamihu, keď nadobudlo účinnosť. Z toho vyplýva, že takto vyložené ustanovenie môže a musí byť uplatňované aj na právne vzťahy, ktoré vznikli a boli založené pred vyhlásením rozsudku a že len výnimočne môže byť Súdny dvor na základe uplatnenia všeobecnej zásady právnej istoty, ktorá je súčasťou právneho poriadku Spoločenstva, nútený k tomu, aby obmedzil možnosť všetkých oprávnených osôb odvolávať sa pri spochybnení právnych vzťahov založených v dobrej viere na ustanovenie, ktoré vyložil“.

         (160)  Vec C-209/03, The Queen, na žiadosť: Dany Bidar/London Borough of Ealing a Secretary of State for Education and Skills, ECLI:EU:C:2005:169, body 66 a 67, a vec C-292/04, Wienand Meilicke, Heidi Christa Weyde a Marina Stöffler/Finanzamt Bonn-Innenstadt, ECLI:EU:C:2007:132, body 34 až 36).

         (161)  Vec T-358/94, Compagnie nationale Air France/Komisia Európskych spoločenstiev, ECLI:EU:T:1996:194, bod 56.

         (162)  Vec 248/84, Spolková republika Nemecko/Komisia Európskych spoločenstiev, ECLI:EU:C:1987:437, bod 17, a spojené veci T-92/00 a T-103/00, Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava, EU:T:2002:61, Ramondín, SA a Ramondín Cápsulas, SA (T-103/00)/Komisia Európskych spoločenstiev, EU:T:2002:61, bod 57.

         (163)  Vec 730/79, Philip Morris Holland BV/Komisia Európskych spoločenstiev, ECLI:EU:C:1980:209, bod 11, a spojené veci T-298/97, T-312/97, T-313/97, T-315/97, T-600/97 až 607/97, T-1/98, T-3/98 až T-6/98 a T-23/98, Alzetta Mauro a i./Komisia Európskych spoločenstiev, ECLI:EU:T:2000:151, bod 80.

         (164)  Vec T-288/97, Regione autonoma Frinault-Venezia Giulia/Komisia, ECLI:EU:T:1999:125, bod 41.

         (165)  Pozri napríklad vec C-280/00, Altmark Trans a Regierungspräsidium Magdeburg, ECLI:EU:C:2003:415, bod 78; spojené veci C-197/11 a C-203/11, Libert a i., ECLI:EU:C:2013:288, bod 78; a vec C-518/13, Eventech, ECLI:EU:C:2015:9, bod 67.

         (166)  Vec C-279/08 P, Komisia/Holandsko, ECLI:EU:C:2011:551, bod 131.

         (167)  Pozri spojené veci T-447/93, T-448/93 a T-449/93, AITEC a i./Komisia, ECLI:EU:T:1995:130, bod 141.

         (168)  Pozri napríklad rozhodnutia Komisie vo veciach štátnej pomoci N 258/2000, Piscine Dorsten (Ú. v. ES C 172, 16.6.2001, s. 16); Commission Decision 2004/114/EC of 29 October 2003 on measures in favour of non-profit harbours for recreational crafts, the Netherlands (Ú. v. EÚ L 34, 6.2.2004, s. 63); N 458/2004, Editorial Andaluza Holding (Ú. v. EÚ C 131, 28.5.2005, s. 12); SA.33243, Jornal de Madeira (Ú. v. EÚ C 131, 28.5.2005, s. 12); SA.34576, Portugalsko – Zariadenie dlhodobej starostlivosti, Ústav Jeana Piageta – severovýchod (Ú. v. EÚ C 73, 13.3.2013, s. 1); N 543/2001, Írsko – Daňové úľavy pre nemocnice (Ú. v. ES C 154, 28.6.2002, s. 4); SA.37432, Financovanie verejných nemocníc v Královohradeckom kraji (Ú. v. EÚ C 203, 19.6.2015, s. 1); SA.37904, Údajná štátna pomoc pre zdravotné centrum v Durmersheime (Ú. v. EÚ C 188, 5.6.2015, s. 1); SA.33149, Städtische Projektgesellschaft „Wirtschaftsbüro Gaarden – Kiel“ (Ú. v. EÚ C 188, 5.6.2015, s. 1); SA.38035, Údajná pomoc pre špecializovanú rehabilitačnú kliniku pre ortopedickú medicínu a úrazovú chirurgiu (Ú. v. EÚ C 188, 5.6.2015, s. 1); SA.39403, Holandsko – Investície do prístavu Lauwersoog (Ú. v. EÚ C 259, 7.8.2015, s. 1); SA.37963, Spojené kráľovstvo – Glenmore Lodge (Ú. v. EÚ C 277, 21.8.2015, s. 1); SA.38208, Spojené kráľovstvo – Golfové kluby vo vlastníctve ich členov (Ú. v. EÚ C 277, 21.8.2015, s. 1).

         (169)  Pozri N 543/2001, Írsko – Daňové úľavy pre nemocnice (Ú. v. ES C 154, 28.6.2002, s. 4); SA.37432, Financovanie verejných nemocníc v Královohradeckom kraji (Ú. v. EÚ C 203, 19.6.2015, s. 1); SA.38035, Údajná pomoc pre špecializovanú rehabilitačnú kliniku pre ortopedickú medicínu a úrazovú chirurgiu (Ú. v. EÚ C 188, 5.6.2015, s. 1).

         (170)  http://ec.europa.eu/eurostat/statistics-explained/index.php/Statistics_on_European_cities/fr, návšteva webovej lokality 8. júla 2015.

         (171)  Oznámenie Komisie – Rámec Európskej únie pre štátnu pomoc vo forme náhrady za služby vo verejnom záujme (Ú. v. EÚ C 8, 11.1.2012, s. 15).

         (172)  Rozhodnutie Komisie 2012/21/EÚ z 20. decembra 2011 o uplatňovaní článku 106 ods. 2 Zmluvy o fungovaní Európskej únie na štátnu pomoc vo forme náhrady za službu vo verejnom záujme udeľovanej niektorým podnikom povereným poskytovaním služieb všeobecného hospodárskeho záujmu (Ú. v. EÚ L 7, 11.1.2012, s. 3).

         (173)  Rámec Spoločenstva pre štátnu pomoc vo forme náhrady za služby vo verejnom záujme (Ú. v. EÚ C 297, 29.11.2005, s. 4).

         (174)  Pozri poznámku pod čiarou č. 13.

         (175)  Pozri odôvodnenie 8 rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012.

         (176)  Vec C-179/90, Merci convenzionali porto di Genova, ECLI:EU:C:1991:464, bod 27; vec C-242/95, GT-Link A/S, ECLI:EU:C:1997:376, bod 53, a vec C-266/96, Corsica Ferries France SA, ECLI:EU:C:1997:376, ECLI:EU:C:1998:306, bod 45.

         (177)  Vec T-289/03,BUPA a i./Komisia, ECLI:EU:T:2008:29, body 166 až 169 a 172; vec T-17/02, Fred Olsen, ECLI:EU:T:2005:218, bod 216.

         (178)  Pozri článok 4 rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012.

         (179)  Pozri článok 4 písm. a) rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012.

         (180)  Pozri článok 4 písm. b) rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012.

         (181)  Pozri článok 4 písm. c) rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012.

         (182)  Pozri článok 4 písm. d) rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012.

         (183)  Pozri článok 4 písm. e) rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012.

         (184)  Pozri článok 4 písm. f) rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012.

         (185)  Vec T-137/10, bod 95, ECLI:EU:T:2012:584

         (186)  Vec C-390/06, Nuova Agricast Srl/Ministero delle Attività Produttive, ECLI:EU:C:2008:224.

         (187)  Pozri odôvodnenie 25, a najmä zmienku uvedenú v dohode o spolupráci z 19. mája 1994 o potrebe „poskytnúť záruky zachovania […]špecifického charakteru verejných nemocníc“ (doplnené zvýraznenie tučným písmom). Pozri aj strategický plán IRIS 1996 – 2001, predovšetkým: časť „Štrukturálne osi“ (s. 3), „aby bolo možné naďalej vykonávať lekársku starostlivosť bez ohľadu na akúkoľvek logiku trhu“ a časť „Ciele prispievať“ (s. 54), „Hlavné poslanie verejných nemocníc [t. j. nemocníc IRIS] spočíva v poskytovaní sociálnej lekárskej starostlivosti, na základe ktorého sú povinné plniť požiadavky týkajúce sa sociálnych úloh“ (doplnené zvýraznenie tučným písmom).

         (188)  Pozri odôvodnenie 87 rozhodnutia o začatí konania.

         (189)  Podrobnejšie informácie o povereniach týkajúcich sa týchto troch povinností sú uvedené v odôvodnení 170 a nasl.

         (190)  Ako sa uvádza skôr v texte (pozri odôvodnenia 83 a 91), podľa judikatúry Štátnej rady Belgicka, pokým existujú potreby zdravotnej a sociálnej starostlivosti, pre ktoré boli nemocnice IRIS zriadené, verejné orgány ich nemôžu zatvoriť ani previesť na súkromného vlastníka.

         (191)  Náklady, ktoré sa spájajú s verejným postavením nemocníc IRIS, sa zohľadňujú v nákladoch za plnenie základnej nemocničnej úlohy a dodatočných povinností služieb všeobecného hospodárskeho záujmu a môžu teda navýšiť deficit týchto činností.

         (192)  Pozri najmä článok 28 lekárskeho etického kódexu, ktorý vypracovala Národná rada lekárskej komory (Conseil national de l'ordre des médecins) (znenie z 27. júla 2015).

         (193)  Pozri poznámku pod čiarou č. 120.

         (194)  Číselné údaje poskytnuté belgickými orgánmi totiž ukazujú, že vo viac ako 85 % prípadov v regióne Brusel – hlavné mesto naliehavú zdravotnú pomoc poskytujú nemocnice IRIS. Tento údaj musí zohľadniť skutočnosť, že nemocnice IRIS využívajú len 35 % nemocničných lôžok v regióne (pozri aj poznámku pod čiarou č. 3). Iné prípady riešia iní poskytovatelia starostlivosti, a to najmä všeobecní lekári a súkromné nemocnice. To isté platí najmä v prípade psychiatrickej starostlivosti, ako v prípade uvedenom v odôvodnení 172, lebo nemocnice IRIS neposkytujú tento druh starostlivosti.

         (195)  Na podobné odôvodnenie by sa mohol odvolávať napríklad prevádzkovateľ poštových služieb, ktorý zabezpečuje univerzálnu poštovú službu. Tento prevádzkovateľ je poverený službou všeobecného hospodárskeho záujmu, ale nie je povinný prepravovať listy bezplatne, ak zákazník nemôže alebo nechce za túto službu zaplatiť.

         (196)  Pozri štúdiu, ktorú v roku 2008 zverejnila organizácia Verbruikersateljee pod názvom „Is uw portemonnee ook ziek? – Een onderzoek naar medische kosten en schulden“.

         (197)  Tamtiež.

         (198)  Zasadnutie belgického senátu zo 16. júla 2013, návrh zákona o zlepšení dostupnosti zdravotných služieb, ktorý predložila p. Leona Detiège a iní. Návrh stratil účinnosť v roku 2014 z dôvodu federálnych volieb.

         (199)  V praxi sú nemocnice zodpovedné za prijímanie pacientov (na konzultácie i hospitalizáciu), fakturáciu a následné postupy v prípade nezaplatenia. Väčšina lekárov z nemocníc CHU Saint-Pierre, CHU Brugmann, HUDERF a Institut Bordet dostávajú plat, zatiaľ čo iní lekári sú platení na základe faktúr spojených s liečbou, ktorú poskytujú bez ohľadu na to, či pacient za službu zaplatí alebo nie. V dôsledku toho žiadny lekár z týchto nemocníc nemá dôvod odmietať pacientov, ktorí nie sú schopní za služby platiť. Lekári, ktorí pracujú pre nemocnice Iris Juh musia dodržiavať všeobecné pravidlá nemocnice aspoň v 80 % ich časového rozvrhu, zatiaľ čo najviac v 20 % ich časového rozvrhu sa môžu rozhodnúť viesť súkromnú ordináciu. V rámci týchto 80 % ich časového rozvrhu lekári musia uplatňovať sadzby INAMI a pracovať na základe zásady, podľa ktorej sa všetkým pacientom musí poskytovať liečba v súlade s povinnosťou uloženou nemocniciam IRIS. Takýmto spôsobom nemocnice Iris Juh dohliadajú na to, aby bola všetkým pacientom poskytnutá zdravotná starostlivosť bez ohľadu na ich platobnú schopnosť.

         (200)  Článkom 57 ods. 2 zákona o CPAS sa obmedzuje úloha CPAS v dvoch osobitných prípadoch, a to v prípade cudzincov s nelegálnym pobytom na území Belgicka (t. j. migrantov bez dokladov) a v prípade detí týchto cudzincov.

         (201)  Doplnené zvýraznenie tučným písmom.

         (202)  Oddiel „Všeobecné ciele strategického plánu“ (strana 2). Doplnené zvýraznenie tučným písmom.

         (203)  Tamtiež. Doplnené zvýraznenie tučným písmom.

         (204)  Oddiel „Ciele prispievať“ (s. 52). Doplnené zvýraznenie tučným písmom.

         (205)  Tamtiež (s. 54). Doplnené zvýraznenie tučným písmom.

         (206)  Oddiel „Štrukturálne osi“ (s. 3). Doplnené zvýraznenie tučným písmom.

         (207)  V tejto súvislosti pozri oddiel „Ciele prispievať“ (s. 74): stať sa prístupnejšími pre všetky vrstvy obyvateľstva, a najmä pre menej majetné osoby (doplnené zvýraznenie tučným písmom).

         (208)  Pozri oddiel „Úvod“ (s. 7).

         (209)  Tamtiež (s. 10).

         (210)  Pozri oddiel „Nemocničný plán“ – „Nemocnica zameraná na pacienta“ (s. 79).

         (211)  Pozri oddiel „Osobitné úlohy verejnej nemocnice“ (s. 85) (doplnené zvýraznenie tučným písmom).

         (212)  Pozri oddiel „Úvod“ (s. 12), v ktorom sa poukazuje na skutočnosť, že nemocnice IRIS poskytujú liečbu úmerne menšiemu počtu pacientov, ktorým nemocnica môže účtovať príplatky (ktoré predstavujú dodatočný zdroj príjmov pre nemocnice).

         (213)  Pozri oddiel „Úvod“ (s. 13), v ktorom sa odkazuje na odhad (z roku 2001) dodatočných nákladov vyplývajúcich z prijímania pacientov, ktorí majú slabý (resp. slabší) sociálno-ekonomický profil. Tieto náklady predstavovali zhruba 10,4 milióna EUR ročne a mali vzostupnú tendenciu.

         (214)  Výnimkou bol inštitút Bordet, ktorý vykazoval vyšší percentuálny podiel v porovnaní s priemerom, čo možno vysvetliť závažnosťou choroby (teda rakoviny), ktorá sa v tejto nemocnici lieči.

         (215)  Ide o súkromné organizácie zodpovedné za náhradu liečebných nákladov v rámci belgického systému sociálneho zabezpečenia (najmä v rámci povinného zdravotného a invalidného poistenia).

         (216)  Finančné prostriedky podľa oddielu B8 RFP sa prideľujú na základe tejto klasifikácie (pozri aj odôvodnenie 189).

         (217)  Federálny verejný úrad pre sociálnu integráciu teda môže uhradiť náklady CPAS, pokiaľ sú splnené určité podmienky (pozri aj poznámku pod čiarou č. 258, ktorá sa týka uplatniteľného právneho základu).

         (218)  V rámci klasifikácie sa zároveň zohľadňuje pomer pacientov, ktorí sú krytí sociálnym zabezpečením, ale ktorí musia nemocnici zaplatiť nižší vlastný príspevok, pretože sú oprávnení na 1. „sociálny cenový strop“ alebo 2. „cenový strop pre jednotlivých pacientov so slabým príjmom“.

         (219)  V publikácii vzájomných poisťovní Mutualités Chrétiennes sa definujú sociálni pacienti ako pacienti, ktorí využívajú tzv. sociálny franchising (napríklad dôchodcovia, ktorí dostávajú garantovaný príjem, osoby oprávnené na vyššiu finančnú pomoc alebo vyšší príspevok v invalidite, na integračné príspevky, na vyššie rodinné prídavky, a dlhodobo nezamestnaní ľudia). Podľa belgických orgánov bol pojem „sociálny franchising“ zrušený od roku 1993 a v belgickom práve bol nahradený pojmom „sociálny cenový strop“.

         (220)  Potvrdzuje to skutočnosť, že tabuľky v tejto publikácii sa opierajú o údaje poskytnuté „poisťovacími subjektmi“, t. j. organizáciami, ako napríklad vzájomné poisťovne, ktoré sú zodpovedné za náhradu liečebných nákladov podľa belgického sociálneho zabezpečenia pod správou INAMI.

         (221)  V publikácii vzájomných poisťovní Mutualités Chrétiennes sú definovaní ako pacienti zapísaní v CPAS.

         (222)  V tejto súvislosti je potrebné zdôrazniť, že aj keď nemocnice IRIS poskytujú údaje na účely sociálneho zisťovania, CPAS rozhodujú o tom, či je osoba oprávnená na náhradu liečebných nákladov. V dohode o „sociálnom bývaní“ sa v tejto súvislosti spresňuje, že každá nemocnica IRIS „zhromaždí prvé prvky, na základe ktorých možno začať sociálne zisťovanie, a predloží ich CPAS“.

         (223)  Vzhľadom na to, že zber informácií na účely sociálneho zisťovania predstavuje len jednu z mnohých úloh oddelení sociálnych služieb nemocníc IRIS, tento náklad tvorí súčasť celkových výdavkov spojených so širšou povinnosťou nemocníc IRIS v oblasti sociálnych služieb, ako sa uvádza ďalej v texte (pozri odôvodnenie 213).

         (224)  Komisia poznamenáva, že úroková sadzba uplatňovaná nemocnicami IRIS sa zdá byť v súlade s trhovou úrokovou sadzbou platnou v danom čase (t. j. na začiatku roku 2011). V súčasnosti (v roku 2016) sú úrokové sadzby oveľa nižšie, v dôsledku čoho sa znižujú náklady pre nemocnice IRIS. Dlhšia platobná lehota však zostáva záťažou pre nemocnice IRIS, keďže musia naďalej vyrovnávať peňažný rozdiel medzi odchádzajúcimi a prichádzajúcimi platbami.

         (225)  Náhrada zo strany CPAS nie je automatická v prípade chudobných pacientov, ale je výsledkom hodnotenia, ktoré každé CPAS uskutočňuje v jednotlivých prípadoch na základe sociálneho zisťovania (na účely naliehavej starostlivosti). V tejto súvislosti belgické orgány poznamenávajú, že počas prvých troch štvrťrokov v roku 2015 CPAS odmietlo 749 žiadostí o náhradu predložených nemocnicami IRIS, čo predstavuje neuhradenú sumu vo výške približne 3 milióny EUR. V roku 2012 CPAS odmietli nemocniciam IRIS uhradiť faktúry v celkovej výške 4 174 200 EUR. Približne 80 % týchto faktúr sa týkalo zdravotnej starostlivosti poskytnutej migrantom bez dokladov.

         (226)  Konkrétne sa v správe uverejnenej bankou Belfius uvádza, že v roku 2010 čisté náklady na financovanie krátkodobých odpustených dlhov (t. j. faktúr, ktoré nebudú preplatené) predstavovali v priemere 0,28 % príjmov súkromných nemocníc v Belgicku a 0,40 % príjmov verejných nemocníc v krajine. Na porovnanie, tento náklad zodpovedá 1,22 % príjmov nemocníc IRIS alebo trojnásobku priemerných príjmov verejných nemocníc.

         (227)  Napríklad súkromná nemocnica Cliniques de l'Europe má jedno nemocničné zariadenie v obci Uccle a iné v obci Etterbeek, zatiaľ čo súkromná nemocnica Cliniques universitaires Saint-Luc má len jedno zariadenie vo Woluwe-Saint-Lambert.

         (228)  Takáto voľba môže samozrejme viesť k nákladom, ktoré treba nahradiť zvýšením efektívnosti alebo ktoré možno pred vedením súkromných nemocníc náležite odôvodniť inými skutočnosťami.

         (229)  Mechanizmom plánovania sa nielen určuje celkový počet nemocničných lôžok na región, ale sa aj stanovujú limity podľa druhu služby (napr. pôrodnícke služby, geriatria, pediatria, psychiatria atď.).

         (230)  Napríklad nie všetky súkromné nemocnice poskytujú geriatrické služby, ktoré sú menej ziskové.

         (231)  Pozri oddiel „Štrukturálne osi“ (strana 6). Doplnené zvýraznenie tučným písmom.

         (232)  V strategickom pláne sa odkazuje na deväť zariadení namiesto jedenástich (skutočný počet zariadení), lebo na pôde každej z dvoch univerzitných nemocníc sa nachádzajú dve nemocnice, t. j. HUDERF a CHU-B v rámci nemocničného zariadenia Victor Horta v obci Laeken, a IB a CHU-SP v rámci nemocničného zariadenia Porte de Hal v meste Brusel.

         (233)  Pozri oddiel „Štrukturálne osi“ (s. 10). Doplnené zvýraznenie tučným písmom.

         (234)  Pozri oddiel „Kontext a prostredie“ (s. 21): „[…] verejné nemocnice [nemocnice IRIS] vykonávajúce aspoň na 80 % základnú činnosť, sú komunitnými nemocnicami, ktoré priťahujú veľkú časť pacientov z materskej obce alebo okolitých štvrtí.“

         (235)  Pozri oddiel „Ciele prispievať“ (s. 74). Doplnené zvýraznenie tučným písmom.

         (236)  Pozri oddiel „Nemocničný plán“ (s. 36). Doplnené zvýraznenie tučným písmom.

         (237)  Treba poznamenať, že tieto dve špecializované nemocnice sa spolu s ďalšou nemocnicou IRIS nachádzajú na pôde tej istej univerzitnej nemocnice (pozri poznámku pod čiarou č. 232), čím sa v jednotlivých zariadeniach zabezpečuje poskytovanie kompletnej základnej zdravotnej starostlivosti. Poznámka pod čiarou bola doplnená.

         (238)  Pozri oddiel „Nemocničný plán“ (s. 53). Doplnené zvýraznenie tučným písmom.

         (239)  Takýmto spôsobom zariadenia Institut Bordet a HUDERF, ktoré poskytujú najmä špecializovanú zdravotnú starostlivosť, dopĺňajú tri ďalšie nemocnice IRIS s cieľom spĺňať potreby miestneho obyvateľstva v oblasti zdravotnej starostlivosti.

         (240)  Pozri oddiel „Nemocničný plán“ (s. 53 – 54)

         (241)  Pozri oddiel „Nemocničný plán“ (s. 62):

         (242)  Pozri oddiel „Nemocničný plán“ pre vymedzenie týchto úrovní (s. 37) a tabuľky (s. 55 – 59).

         (243)  V článku 2 dohody o spolupráci uzavretej medzi federálnym štátom, regiónom Brusel – hlavné mesto a Spoločnou komisiou spoločenstva sa v tejto súvislosti stanovuje: „Tento pakt reštrukturalizácie musí spĺňať tieto podmienky: 1. Poskytnúť záruky zachovania jednak špecifického charakteru verejných nemocníc, okrem iného na základe výberu právnych a koordinačných štruktúr, ktoré zaisťujú dominantné postavenie verejného sektora v rámci riadiacich orgánov a rozhodovacích postupov, a jednak miestnej úrovne, a to posilnením zastúpenia priamo zvolených členov v zložení riadiacich orgánov“ (doplnené zvýraznenie tučným písmom).

         (244)  Podľa článku 125 zákona o CPAS majú subjekty verejného práva vždy väčšinu hlasov v jednotlivých správnych a riadiacich orgánoch združenia a v zastrešujúcej štruktúre IRIS.

         (245)  Doplnené zvýraznenie tučným písmom.

         (246)  Medián priemerných príjmov za rok 2012 v 19 obciach regiónu Brusel – hlavné mesto dosahoval výšku 13 746 EUR na jedného obyvateľa. Zostávajúce nemocničné zariadenie IRIS sa nachádza v obci Ixelles, v rámci ktorej priemerný príjem dosahuje výšku 14 513 EUR, teda medzi mediánom a tretím kvartilom (t. j. 75. percentil) regiónu Brusel – hlavné mesto. Zdroj: Centrum informácií, dokumentácie a výskumu o meste Brusel (http://www.briobrussel.be/ned/webpage.asp?WebpageId=345).

         (247)  Tri z piatich zariadení súkromných nemocníc sa nachádza v obciach, v rámci ktorých priemerný príjem na jedného obyvateľa presahuje tretí kvartil (t. j. 75. percentil) regiónu Brusel – hlavné mesto.

         (248)  Pôvodná mapa bola zverejnená v štúdii Tableau de bord de la santé en Région bruxelloise 2010 a odráža situáciu k 1. júlu 2009. Komisia na mape doplnila krúžky a odstránila z nej jednu všeobecnú nemocnicu (kliniku Clinique des Deux Alice, ktorá sa nachádza v obci Uccle), pretože bola zatvorená na konci roku 2011 (jej činnosti boli presunuté na zariadenie Sainte-Élisabeth v rámci súkromnej nemocnice Cliniques de l'Europe). Jedno zo zariadení nemocníc HIS (Baron Lambert v obci Etterbeek) sa na mape nenachádza, pretože poskytuje len ambulantnú starostlivosť a nemá preto k dispozícii nemocničné lôžka vyčlenené na základe mechanizmu plánovania.

         (249)  Napríklad v prílohe 19 ku kráľovskému nariadeniu z 23. októbra 1964 (Moniteur belge zo 7. novembra 1964, s. 11 709) sa uvádza, že neuropsychiatrické služby poskytujúce liečbu pre dospelých pacientov si vyžadujú aspoň jedného sociálneho asistenta na 120 pacientov.

         (250)  Kráľovské nariadenie z 15. decembra 1978 stanovujúce osobitné normy pre univerzitné nemocnice (Moniteur belge zo 4. júla 1979, s. 7 818).

         (251)  Pozri oddiel „Štrukturálne osi“ (s. 6). Doplnené zvýraznenie tučným písmom.

         (252)  Pozri oddiel „Ciele prispievať“ (s. 54 – 55). Doplnené zvýraznenie tučným písmom.

         (253)  Pozri strategický plán na roky 1996 – 2000, oddiel „Štrukturálne osi“ (s. 10). Doplnené zvýraznenie tučným písmom.

         (254)  Pozri oddiel „Osobitné úlohy verejnej nemocnice“ (s. 82). Doplnené zvýraznenie tučným písmom.

         (255)  Minimálny klinický súhrn (résumé clinique minimum, RMC) je stručný štandardizovaný súhrn zdravotnej anamnézy pacienta, ktorú musia všeobecné nemocnice zaznamenávať od roku 1990. Okrem iného sa používa na stanovenie potrieb v oblasti nemocničného vybavenia, na vymedzenie kvalitatívnych a kvantitatívnych noriem na účely udelenia akreditácie nemocniciam a ich službám a na zabezpečenie financovania nemocníc. Kódy „V“ sa týkajú faktorov, ktoré ovplyvňujú zdravotný stav pacienta a kontakt so zdravotnými službami. Tieto kódy sa môžu používať na označenie sociálno-ekonomických, právnych a rodinných problémov, ktoré môžu mať vplyv na pobyt pacienta v nemocnici.

         (256)  Pozri oddiel „Osobitné úlohy verejnej nemocnice“ (s. 83). Doplnené zvýraznenie tučným písmom.

         (257)  Sociálni pracovníci nemocníc IRIS napríklad v roku 2012 zozbierali informácie v rámci 25 749 sociálnych zisťovaní. To predstavuje približne 5,4 % pacientov hospitalizovaných v danom roku.

         (258)  Tento záväzok vychádza z článku 60 ods. 1 zákona o CPAS, článku 9a zákona z 2. apríla 1965 (pre prípadnú náhradu federálnym verejným úradom na účely sociálnej integrácie pre CPAS, ak sú splnené určité podmienky) a z obežníka z 25. marca 2010 o sociálnom zisťovaní (Moniteur belge zo 6. mája 2010, s. 25 432).

         (259)  Tento číselný údaj predstavuje počet v ekvivalente plného pracovného času.

         (260)  RFP poskytuje financovanie pre sociálnych pracovníkov (pre oblasti, ako je geriatria, v ktorých sa uplatňuje minimálna požiadavka), ale to predstavovalo len približne 400 000 EUR v roku 2010.

         (261)  V kráľovskom nariadení (v súčastnosti kráľovské nariadenie z 8. marca 2006) sa stanovuje metóda výpočtu deficitu, ktoré musia obce pokryť podľa článku 109 LCH.

         (262)  Združenie zastupujúce lekárov príslušnej nemocnice a prípadne Université libre de Bruxelles alebo Vrije Universiteit Brussel majú naďalej menej ako 20 % hlasov v rámci miestnych združení nemocníc IRIS. Takisto obec Jette a CPAS v tejto obci sú od roku 2000 členmi združenia nemocnice CHU Brugmann, ale keďže majú menej ako 20 % hlasov v rámci tohto združenia, nepodieľajú sa na náhrade deficitu. Napokon, od účtovného roku 2014 obec Schaerbeek a CPAS v tejto obci takisto majú menej ako 20 % hlasov v rámci združenia nemocnice CHU Brugmann a nepodieľajú sa už teda na vyrovnávaní deficitu tejto nemocnice. To znamená, že od roku 2014 je len na mesto Brusel a jej CPAS uložená povinnosť pokrývať deficit nemocnice CHU Brugmann.

         (263)  Všetky náklady vynaložené na výkon služby všeobecného hospodárskeho záujmu a súvisiacich činností predstavujú náklady na službu vo verejnom záujme, ktoré zahŕňajú náklady na súvisiace činnosti.

         (264)  Moniteur belge z 30. apríla 2014, s. 35 442. Uplatňuje sa od 10. mája 2014.

         (265)  Článok 5 rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012.

         (266)  Článok 5 ods. 2 až 9 rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012.

         (267)  Od roku 2007 do roku 2011 bolo v priemere […] % nákladov nemocníc IRIS pokrytých financovaním.

         (268)  Moniteur belge z 29. júna 2007, s. 35 929. Uplatňuje sa od 9. júla 2007. Toto kráľovské nariadenie nahradilo kráľovské nariadenie zo 14. decembra 1987 týkajúce sa ročných účtovných závierok nemocníc, v ktorom sa stanovujú veľmi podobné požiadavky.

         (269)  V tejto súvislosti treba poznamenať, že niektoré účtovné pohyby spojené s nemocničnými činnosťami musia byť tiež zaregistrované pod účtovnými kódmi 900 až 999. Týka sa to určitých pohybov, ktoré nie sú zohľadnené v rámci určovania financovania RFP (ktoré sleduje skôr logiku hotovostného účtovníctva ako prístup podvojného účtovníctva vzťahujúce sa na nemocničné účtovníctvo).

         (270)  Teoreticky nemocnice IRIS môžu požiadať obce o poskytnutie náhrady deficitu hneď po určení výsledku účtovného roku. V praxi to však neurobili, pretože sú kontrolované obcami, a vzhľadom na to, že obce (ešte stále) nemali potrebné finančné prostriedky, aby mohli okamžite vykonať platby.

         (271)  Počas obdobia 1996 – 2014 totiž regionálne financovanie poskytnuté obciam nebolo postačujúce na pokrytie celého deficitu nemocníc IRIS (pozri aj poznámku pod čiarou č. 143).

         (272)  Napríklad v tabuľke 3 sa preukazuje, že zatiaľ čo nemocnica CHU Saint-Pierre zaznamenala deficit každý rok od roku 1996, prvá platba (vo výške 3 368 351 EUR) uskutočnená obcou na účely náhrady deficitu prebehla až v roku 2002. Z tabuliek nemožno vyčítať, ktorý z ročných deficitov zaznamenaných od roku 1996 bol nahradený na základe platby uskutočnenej v roku 2002. Podrobné informácie poskytnuté belgickými orgánmi Komisii však naznačujú, že táto platba sa v skutočnosti vykonala na účely pokrytia časti deficitu zaznamenaného v roku 1996.

         (273)  Pozri odôvodnenie 236, v ktorom je vysvetlený dôvod, prečo chýbajú údaje za roky 1996, 1997 a 1998.

         (274)  Pozri odôvodnenie 236, v ktorom je vysvetlený dôvod, prečo chýbajú údaje za roky 1996, 1997 a 1998.

         (275)  Ide o sumy, ktoré boli skutočne zaplatené a vrátené po zohľadnení prípadných platieb náhrady deficitu, ktoré už obec uskutočnila.

         (276)  Rok 2014 je najnovší účtovný rok, v súvislosti s ktorým boli dostupné číselné údaje.

         (277)  Pozri článok 5 smernice Komisie 80/723/EHS z 25. júna 1980 o transparentnosti finančných vzťahov medzi členskými štátmi a štátnymi podnikmi (Ú. v. ES L 195, 29.7.1980, s. 35).

         (278)  Pozri v tejto súvislosti článok 7 rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2005 a článok 8 rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012.

         (279)  Konkrétne len počas štyroch rokov v 89 posudzovaných prípadoch týkajúcich sa nemocníc IRIS technická nadmerná náhrada pre tieto roky posudzované oddelene prevyšovala 10 % výšky ročnej náhrady.

         (280)  Okrem toho treba brať do úvahy, že sumy súvisiace s náhradou deficitu predstavujú len obmedzenú časť celkového verejného financovania poskytnutého nemocniciam IRIS za vykonávanie služby všeobecného hospodárskeho záujmu. V období rokov 2007 – 2011 priemerné ročné platby RFP federálnej vlády dosahovali výšku približne 323 miliónov EUR pre všetky nemocnice IRIS. V rovnakom období nemocnice IRIS spoločne prispeli k priemernému účtovnému deficitu vo výške 13,4 miliónov EUR ročne, zatiaľ čo obce zaplatili v priemere16,4 miliónov EUR za rok na účely náhrady deficitu (ktoré pokrývali aj deficit z predchádzajúcich rokov). Náhrady deficitu teda predstavovali len približne 5 % federálnych finančných prostriedkov RFP poskytnutých nemocniciam IRIS. V dôsledku toho, keby sa tieto značné sumy verejného financovania poskytnutého prostredníctvom RFP zohľadnili pri výpočte toho, či nadmerná náhrada prevyšovala 10 % náhrady zaplatenej za daný rok (a keby sa teda mohla previesť do ďalšieho roku, ako sa to povoľuje na základe článku 6 ods. 2 rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012), percentný podiel nadmernej náhrady by bol pravdepodobne oveľa nižší. Tento záver sa zakladá na relatívnom význame RFP v porovnaní s deficitom a na skutočnosti, že riziko nadmernej náhrady prostredníctvom RFP je minimálne. Konkrétne sa RFP zriadilo najmä ako paušálne financovanie vypočítané na základe skutočných nákladov nemocníc z predchádzajúcich rokov (a nezahŕňa žiadnu nadmernú náhradu). Okrem toho federálny verejný úrad verejného zdravia uskutočňuje dôkladné kontroly ex post zamerané na skutočné náklady znášané jednotlivými nemocnicami a prepočítava sumu RFP, na ktorú majú nárok. Napokon treba poznamenať, že žiadny primeraný zisk sa nezohľadnil v rámci porovnania náhrad zaplatených obcami a účtovného deficitu zaznamenaného nemocnicami IRIS.

         (281)  Príslušný výňatok z článku 6 ods. 2 rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012 znie takto: „Ak výška nadmernej náhrady neprekročí 10 % výšky priemernej ročnej náhrady, možno ju preniesť do ďalšieho ročného obdobia a odpočítať od sumy náhrady splatnej za toto obdobie.“ Vzhľadom na neexistenciu skutočnej nadmernej náhrady (lebo celkovo sa nemocnica nepretržite nachádzala v situácii vyplývajúcej z nedostatočnej náhrady v rámci obdobia 1996 – 2014) k takémuto prevedeniu v praxi nikdy nedošlo. Táto poznámka sa vzťahuje na všetky nemocnice IRIS (pozri aj odôvodnenia 240 až 243).

         (282)  Iné riešenie v prípade, že by sa nemocnica CHU Saint-Pierre stala v budúcich rokoch ziskovou, by v skutočnosti spočívalo v ponechaní si príjmov, ktoré by sa následne použili na náhradu strát z predchádzajúceho obdobia. V tomto prípade by obce nemuseli alebo by museli len čiastočne nahradiť zostatkový účtovný deficit. Takýto scenár je však len hypotetický, lebo CHU Saint-Pierre prispelo k obmedzenému zisku len v rámci jedného roku (2006) počas obdobia 1996 – 2014.

         (283)  Ako sa uvádza v odôvodnení 105, FRBRTC a osobitné dotácie poskytované regiónom Brusel – hlavné mesto v prospech obcí predstavujú vnútroštátne finančné opatrenia, ktoré sú zdrojom financovania pre mechanizmus platieb uskutočnených zo strany obcí na účely náhrady deficitu. Tieto sumy sú uvedené v oddelenom stĺpci s cieľom poukázať na to, že obce využívajú tieto regionálne fondy v plnej miere na uskutočnenie platieb v rámci náhrady deficitu Túto prezentáciu si nemožno vykladať tak, že sumy boli prevedené z FRBRTC alebo z regiónu Brusel – hlavné mesto v prospech nemocníc IRIS. Tieto prevody boli uskutočnené v prospech obcí, ktoré zas využili tieto finančné prostriedky na financovanie svojej povinnosti voči nemocniciam IRIS týkajúcej sa náhrady deficitu.

         (*1)  Po pridaní nerozdelených ziskov z obdobia 1996 – 1998, teda 703 624 EUR.

         (284)  Pozri v tejto súvislosti článok 6 rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2005 a článok 6 ods. 2 rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012.

         (285)  Článok 6 ods. 1 rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012.

         (286)  Článok 6 ods. 2 rozhodnutia o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2012.

         (287)  Moniteur belge zo 6. decembra 1983, s. 15 009.

         (288)  Moniteur belge z 23. marca 2006, s. 16 710.

         (289)  Moniteur belge z 25. júna 2003, s. 33 692.

         (290)  Toto obdobie odpisovania sa ukladá na základe kráľovského nariadenia z 19. júna 2007, ktoré sa vzťahuje na všetky belgické nemocnice (pozri aj odôvodnenie 226).

         (291)  Pozri poznámku pod čiarou č. 264.

         (292)  Ako sa uvádza v odôvodnení 166, Komisia sa domnieva, že tri dodatočné povinnosti by neboli udelené bez existencie základnej nemocničnej úlohy. V tejto súvislosti Komisia považuje za potrebné posúdiť dĺžku poverenia týkajúceho sa základnej nemocničnej úlohy.

         (293)  Čiže regulačný zákon o nemocniciach z 10. júla 2008 (Moniteur belge zo 7. novembra 2008, s. 58 624).