title: Rozhodnutie Komisie (EÚ) 2015/1075 z 19. januára 2015 o štátnej pomoci SA.35843 (2014/C) (ex 2012/NN), ktorú poskytlo Taliansko ktorú poskytlo Taliansko — Dodatočná náhrada za služby vo verejnom záujme pre Buonotourist [oznámené pod číslom C(2015) 75] (Iba talianske znenie je autentické)Text s významom pre EHP

text:
               8.7.2015

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               L 179/128

         ROZHODNUTIE KOMISIE (EÚ) 2015/1075
   z 19. januára 2015
   o štátnej pomoci SA.35843 (2014/C) (ex 2012/NN), ktorú poskytlo Taliansko
   ktorú poskytlo Taliansko — Dodatočná náhrada za služby vo verejnom záujme pre Buonotourist
   [oznámené pod číslom C(2015) 75]
   (Iba talianske znenie je autentické)
   (Text s významom pre EHP)
   EURÓPSKA KOMISIA,
   so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 108 ods. 2 prvý pododsek,
   so zreteľom na Dohodu o Európskom hospodárskom priestore, a najmä na jej článok 62 ods. 1 písm. a),
   po vyzvaní zainteresovaných strán, aby predložili svoje pripomienky v súlade s uvedenými ustanoveniami, a so zreteľom na tieto pripomienky,
   keďže:
   1.   POSTUP

               (1)

               Prostredníctvom elektronickej notifikácie z 5. decembra 2012 talianske orgány oznámili v súlade s článkom 108 ods. 3 zmluvy dodatočnú náhradu udelenú na základe rozsudku zo strany Consiglio di Stato (taliansky najvyšší správny súd) spoločnosti Buonotourist S. r. l. (ďalej len „spoločnosť Buonotourist“) za poskytovanie služieb osobnej autobusovej dopravy na základe koncesií, ktoré jej udelil taliansky región Kampánia (ďalej len „región“), počas obdobia rokov 1996 – 2002 (ďalej len „posudzované obdobie“).

               (2)

               Notifikácia bola zaregistrovaná ako vec číslo SA.35843 a od 13. decembra 2012 sa považovala za neoznámené opatrenie, keďže podľa informácií, ktoré má Komisia k dispozícii, región bol povinný vyplatiť dodatočnú náhradu pre spoločnosť Buonotourist až od 7. decembra 2012, teda po tom, ako talianska vláda oznámila opatrenie Komisii, ale predtým, ako bolo prijaté rozhodnutie Komisie.

               (3)

               Listom z 20. februára 2014 Komisia informovala Taliansko, že sa rozhodla začať konanie stanovené v článku 108 ods. 2 zmluvy, pokiaľ ide o danú pomoc (ďalej len „rozhodnutie o začatí konania“).

               (4)

               Rozhodnutie o začatí konania bolo uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie
                   (1). Komisia vyzvala zainteresované strany, aby predložili svoje pripomienky k opatreniu.

               (5)

               Talianske orgány predložili svoje pripomienky k rozhodnutiu o začatí konania v listoch z 21. a 24. marca 2014.

               (6)

               Jedinou treťou stranou, ktorá predložila pripomienky v reakcii na rozhodnutie o začatí konania, bola spoločnosť Buonotourist, príjemca opatrenia. Jej pripomienky boli prijaté 25. marca 2014.

               (7)

               Dňa 11. júla 2014 talianske orgány poskytli pripomienky k pripomienkam tretej strany a dodatočné informácie v odpovedi na žiadosť o informácie z 11. júna 2014.

               (8)

               Po schválení predĺženia lehoty zo strany Komisie talianske orgány poskytli doplňujúce informácie v liste z 15. septembra 2014.

         2.   OPIS OPATRENIA

   2.1.   SPOLOČNOSŤ

               (9)

               Buonotourist je súkromná spoločnosť, ktorá poskytuje služby miestnej verejnej dopravy na základe regionálnych a komunálnych koncesií. Konkrétnejšie, podľa talianskych orgánov spoločnosť Buonotourist prevádzkovala sieť autobusových liniek ako koncesionár regiónu počas celého posudzovaného obdobia, pričom pokrývala približne 1,8 milióna km ročne.

               (10)

               Z informácií, ktoré poskytli talianske orgány, región už vyplatil 1 9 5 07  121,54 EUR spoločnosti Buonotourist za uvedené služby počas posudzovaného obdobia, z ktorých 1 7 0 36  021,13 EUR bolo určených na prevádzku a riadenie služby a 2 4 71  100,41 EUR na investície. Keďže sa zdá, že táto náhrada bola spoločnosti Buonotourist udelená viac ako desať rokov predtým, než Komisia zaslala talianskemu štátu svoju prvú žiadosť o informácie, táto náhrada nebude predmetom posudzovania v súčasnom konaní (2).

               (11)

               Okrem vyššie uvedených súm, ktoré už boli prijaté, spoločnosť Buonotourist požiadala región o dodatočnú náhradu vo výške 5 5 67  582,57 EUR na základe nariadenia Rady (EHS) č. 1191/69 (3) za hospodárske nevýhody, ktoré údajne utrpela v dôsledku záväzkov služby vo verejnom záujme, ktoré jej údajne boli uložené. Podľa regiónu žiadosť bola predložená v januári 2007, keď spoločnosť Buonotourist začala konanie pred talianskymi správnymi súdmi.

               (12)

               V roku 2008 Regionálny správny súd v Salerne zamietol žiadosť spoločnosti Buonotourist o dodatočnú náhradu na základe nariadenia (EHS) č. 1191/69. Tento súd rozhodol, že v súlade s článkom 4 nariadenia (EHS) č. 1191/69 (4) spoločnosť Buonotourist nemôže požadovať náhradu za hospodárske nevýhody vyplývajúce z uloženia záväzkov služby vo verejnom záujme bez toho, aby predtým požiadala o zrušenie týchto záväzkov.

         2.2.   ROZSUDKY VYDANÉ SÚDOM CONSIGLIO DI STATO

               (13)

               Rozsudkom z 27. júla 2009 (Sentenza No 4683/09) Consiglio di Stato vyhovel odvolaniu spoločnosti Buonotourist proti rozsudku Regionálneho správneho súdu v Salerne a dospel k záveru, že spoločnosť Buonotourist bola v súlade s článkami 6, 10 a 11 nariadenia (EHS) č. 1191/69 oprávnená prijať dodatočnú náhradu za vykonanú službu vo verejnom záujme. Uvedený rozsudok presne nevymedzuje, na základe ktorého právneho aktu a v akej forme boli uložené záväzky služby vo verejnom záujme, ale zdôrazňuje, že podniku, ktorý prevádzkuje služby vo verejnom záujme, nemožno uprieť jeho nárok na vrátenie skutočných nákladov, ktoré mu vznikli pri poskytovaní tejto služby. Consiglio di Stato ďalej usúdil, že spoločnosť Buonotourist mala nárok na náhradu za služby vo verejnom záujme aj v prípade neexistencie predchádzajúcej žiadosti o zrušenie záväzkov služby vo verejnom záujme.

               (14)

               Podľa Consiglio di Stato presnú výšku dodatočnej náhrady dlhovanej spoločnosti Buonotourist mal stanoviť región na základe spoľahlivých údajov z účtovníctva spoločnosti, z ktorých vyplýva rozdiel medzi nákladmi na tú časť činností spoločnosti Buonotourist, ktoré súvisia so záväzkami služby vo verejnom záujme, a zodpovedajúcimi príjmami. Zástupcovia regiónu však tvrdili, že neboli schopní tak urobiť vzhľadom na nedostatok jasných a spoľahlivých údajov.

               (15)

               Uznesením (ordinanza) č. 8737/2010 z 13. decembra 2010 Consiglio di Stato menoval odborníka na stanovenie presnej výšky dodatočnej náhrady. Podľa talianskych orgánov tento odborník takisto nebol schopný určiť sumu, ktorá sa mala vyplatiť ako náhrada. Uznesením (ordinanza) č. 5880/2011 zo 7. novembra 2011 Consiglio di Stato menoval druhého odborníka (ďalej len „druhý odborník“). Z bodu 9 rozsudku Consiglio di Stato (giudizio per l’ottemperanza) č. 5650/2012 zo 7. novembra 2012 podľa všetkého vyplýva, že obidvaja odborníci vylúčili existenciu práva na náhradu podľa článku 10 nariadenia (EHS) č. 1191/69 (t. j. záväzku prevádzkovať alebo dopravovať), obidvaja však po uplatnení vzorca uvedeného v článku 11 nariadenia (EHS) č. 1191/69 (tarifný záväzok) dospeli k záveru, že náhrada nákladov, ktoré znášala spoločnosť Buonotourist, za roky 1998, 1999 a 2000 nebola dostatočná. Odborníci preto implicitne predpokladali, že tarifný záväzok bol spoločnosti Buonotourist uložený regiónom.

               (16)

               Napriek tomu, zatiaľ čo prvý odborník dospel k záveru, že na výpočet dodatočných nákladov, ktoré podnik znášal v dôsledku tarifných nákladov, by nebolo vhodné použiť „indukčnú metódu“, a odporučil výpočet dodatočnej náhrady ex aequo et bono, druhý odborník vypočítal sumu, ktorú mal región spoločnosti vyplatiť ako náhradu, práve pomocou takejto „indukčnej metódy“ a uviedol, že Consiglio di Stato rozhodol, že použitie zvolenej „indukčnej metódy“ treba považovať za definitívne, keďže sa už použila v rôznych rozsudkoch a nikdy nebola spochybnená.

               (17)

               Druhý odborník napriek všetkému nebol schopný vypočítať náhradu podľa článku 11 nariadenia (EHS) č. 1191/69 vzhľadom na chýbajúce základné údaje o predpokladanom, ako aj skutočnom počte merných dopravných jednotiek. Druhý odborník preto vypočítal možnú výšku náhrady, ktorá sa mala vyplatiť, ako rozdiel medzi potenciálnymi príjmami, ktoré by spoločnosť mohla dosiahnuť prostredníctvom poskytovania služby na komerčnom základe (podľa odhadu) a výškou skutočných príjmov a vyplatených verejných príspevkov. Pre spoločnosť Buonotourist tieto výpočty viedli k sume nedostatočnej náhrady iba za roky 1998, 1999 a 2000 v celkovej výške 1 1 11  572 EUR vrátane úrokov. Odborník dospel k záveru, že táto suma by sa mohla považovať za sumu, ktorú predstavovala nedostatočná náhrada.

               (18)

               Consiglio di Stato na základe toho vydal rozsudok č. 5650/2012 zo 7. novembra 2012, v ktorom vyčíslil dodatočnú náhradu vo výške 1 1 11  572 EUR, ktorú bol región povinný vyplatiť spoločnosti Buonotourist, a nariadil vyplatenie tejto sumy do 7. decembra 2012 (5). Región túto sumu vyplatil spoločnosti Buonotourist 21. decembra 2012.

               (19)

               Práve táto dodatočná náhrada pre spoločnosť Buonotourist, ktorú jej vyplatil región na základe rozsudku č. 5650/2012, predstavuje neoznámené opatrenie a predmet tohto rozhodnutia.

         2.3.   DODATOČNÉ INFORMÁCIE/PRIPOMIENKY, KTORÉ POSKYTLI TALIANSKE ORGÁNY

               (20)

               Podľa talianskych orgánov spoločnosť Buonotourist, rovnako ako iní poskytovatelia pravidelnej regionálnej autobusovej dopravy, pôsobila na základe dočasných licencií (koncesií), ktoré sa mali na jej žiadosť každý rok obnovovať. Na základe týchto koncesií mala spoločnosť výlučné právo poskytovať príslušné služby.

               (21)

               Talianske orgány ďalej tvrdia, že spoločnosť Buonotourist žiadala o koncesie na poskytovanie služieb na príslušných trasách od regiónu v každom roku posudzovaného obdobia a že v týchto koncesiách sa vždy uvádzalo, že služby sa poskytujú v celom rozsahu na riziko predmetných podnikov a konkrétne „bez toho, aby poskytnutie služby predstavovalo právo na dotáciu alebo náhradu akéhokoľvek druhu“. Talianske orgány poskytli kópiu vzoru koncesnej zmluvy z roku 1972/1973, ktorá sa týkala iného podniku (ďalej len „vzor koncesnej zmluvy“), a potvrdili, že išlo o rovnakú zmluvu, aká sa použila v prípade spoločnosti Buonotourist v posudzovanom období. Talianske orgány však neposkytli žiadne koncesné zmluvy, ktoré v skutočnosti uzavreli so spoločnosťou Buonotourist počas posudzovaného obdobia.

               (22)

               Talianske orgány tvrdia, že na základe týchto koncesií mohla spoločnosť Buonotourist kedykoľvek navrhnúť nahradenie foriem dopravy, ktoré mala používať, alebo požiadať o zrušenie všetkých svojich záväzkov služby vo verejnom záujme alebo ich časti, ak jej takéto záväzky spôsobili hospodársku nevýhodu, ale že spoločnosť si toto právo nikdy neuplatnila. Talianske orgány ďalej tvrdia, že spoločnosť nikdy neinformovala región o tom, že znáša hospodárske nevýhody alebo že plní záväzky, ktoré by nevykonávala, keby ju k tomu nezaväzoval záväzok služby vo verejnom záujme. Napokon, podľa talianskych orgánov spoločnosť Buonotourist nikdy nepožiadala o zrušenie záväzku služby vo verejnom záujme, ako sa požaduje v článku 4 ods. 1 nariadenia (EHS) č. 1191/69.

               (23)

               Podľa talianskych orgánov verejné príspevky poskytnuté spoločnosti Buonotourist v minulosti boli založené na metodike štandardných nákladov, vypočítané na základe určitých parametrov stanovených v regionálnom zákone č. 16/1983 (6), ako napríklad počet udelených kilometrov vo vzťahu k najazdeným kilometrom, počet zamestnancov a autobusov, ktorý sa líši v závislosti od druhu vykonávanej služby (služby poskytované v meste, v horskom alebo kopcovitom teréne), právne a ekonomické zaobchádzanie so zamestnancami, veľkosť podniku a náklady na autobusy.

               (24)

               Talianske orgány takisto vyjadrujú pochybnosť o tom, či spoločnosť Buonotourist preukázala, že účinne a správne vykonávala záväzky služby vo verejnom záujme v súlade s nariadením (EHS) č. 1191/69, a tvrdia, že spoločnosť Buonotourist nevyužívala systém oddelených účtov, ako sa požaduje v článku 1 ods. 5 uvedeného nariadenia.

         2.4.   VÝŠKA NÁHRADY

               (25)

               Ako je vysvetlené v odôvodnení 15, Consiglio di Stato menoval dvoch odborníkov, aby určili dodatočnú náhradu, ktorú región dlhoval spoločnosti Buonotourist na základe článkov 6, 10 a 11 nariadenia (EHS) č. 1191/69. Dňa 27. septembra 2012 títo dvaja odborníci vydali príslušné správy, ale iba druhý odborník bol schopný vypočítať dodatočnú náhradu, ktorú región dlhoval spoločnosti Buonotourist (ďalej len „správa“).

               (26)

               Druhý odborník vo svojej správe často poukazuje na to, že zmluvné strany predložili údaje, ktoré sa nezhodujú alebo ktoré neboli dostatočne presné a poskytovali iba približné informácie. Druhý odborník najmä poznamenáva, že zmluvné strany poskytli protichodné listinné dôkazy týkajúce sa náhrady vyplatenej v minulosti. V rozpore s tvrdením talianskych orgánov druhý odborník konštatuje, že spoločnosť Buonotourist viedla pre svoje činnosti verejnej a súkromnej dopravy oddelené účty, ale vysvetľuje, že by nebolo možné overiť, či boli náklady správne pridelené k jednej alebo druhej oblasti činnosti. Druhý odborník ďalej vysvetľuje, že nebolo možné získať spoľahlivé údaje o nákladoch, ktoré by nevznikli v prípade zrušenia záväzku služby vo verejnom záujme – ani s použitím „indukčnej metódy“, ktorú nariadil Consiglio di Stato.

               (27)

               Druhý odborník preto dospel k záveru, že nebolo možné určiť dodatočnú náhradu za záväzok prevádzkovať alebo dopravovať vypočítanú na základe článku 10 nariadenia (EHS) č. 1191/69.

               (28)

               Pokiaľ ide o dodatočnú náhradu vo vzťahu k tarifným záväzkom – článok 11 nariadenia (EHS) č. 1191/69 – druhý odborník uznáva, že z dôvodu chýbajúcich a/alebo nespoľahlivých údajov nemohla byť vypočítaná na základe odseku 1 uvedeného ustanovenia. Preto sa použila „indukčná metóda“, ktorú nariadil Consiglio di Stato.

               (29)

               V článku 11 nariadenia (EHS) č. 1191/69 sa okrem iného stanovuje, že výška náhrady sa v prípade tarifného záväzku rovná rozdielu medzi nasledujúcimi dvoma čiastkami:

                           —

                           Prvá čiastka sa rovná rozdielu medzi súčinom predpokladaného počtu merných dopravných jednotiek a:

                                       —

                                       buď najvýhodnejšej existujúcej sadzby, ktorej by sa užívatelia mohli domáhať, ak by dotknutý záväzok neexistoval;

                                       —

                                       alebo, kde nie je takáto sadzba, sadzby, ktorú by podnik uplatňoval pri obchodnom vedení, ak by bral do úvahy svoje prevádzkové náklady a stav na trhu na jednej strane;

                                 a súčinom skutočného počtu merných dopravných jednotiek a sadzby stanovenej na posudzované obdobie.

                           —

                           Druhá čiastka sa rovná rozdielu medzi nákladmi, ktoré by vznikli uplatnením buď najvýhodnejšej existujúcej sadzby, alebo sadzby, ktorú by podnik uplatnil pri obchodnom vedení a nákladmi, ktoré by vznikli, keby sa uplatňovala povinná sadzba.

               (30)

               Vzhľadom na nedostatok údajov potrebných na stanovenie týchto súm vypočítal druhý odborník výšku dlhovanej náhrady ako rozdiel medzi týmito dvomi sumami takto:

                           —

                           Vzhľadom na chýbajúce údaje o predpokladanom a skutočnom počte merných dopravných jednotiek sa prvá suma rovná sume potrebnej na pokrytie skutočných nákladov (alebo „štandardných nákladov“, ak sú nižšie) (7), mínus príjmy z uskutočnenej dopravy (8).

                           —

                           Pokiaľ ide o druhú sumu, odborník usúdil, že by sa mala rovnať skutočným nákladom (alebo „štandardným nákladom“, ak sú nižšie) (9) mínus rozdiel medzi skutočnými nákladmi (alebo „štandardnými nákladmi“, ak sú nižšie) a výškou náhrady, ktorá už bola vyplatená (10).

               (31)

               Podľa druhého odborníka z uvedených výpočtov vyplýva, že počas posudzovaného obdobia spoločnosť Buonotourist mohla tvrdiť, že mala nárok na náhrady z dôvodu údajných tarifných záväzkov, ktoré jej boli uložené, iba za roky 1998, 1999 a 2000. Druhý odborník vypočítal sumu nedostatočnej náhrady za tieto tri roky vo výške 8 38  593,21 EUR, ku ktorej sa pripočítal zákonný úrok vo výške 2 72  979,13 EUR a výsledkom bola dodatočná náhrada vo výške 1 1 11  572 EUR. Consiglio di Stato nariadil regiónu, aby spoločnosti Buonotourist vyplatil túto sumu. Región túto sumu v skutočnosti vyplatil 21. decembra 2012.

         2.5.   DÔVODY NA ZAČATIE KONANIA

               (32)

               Ako sa objasňuje v rozhodnutí o začatí konania, Komisia mala určité pochybnosti o zlučiteľnosti opatrenia s vnútorným trhom.

               (33)

               Po prvé, Komisia mala pochybnosti, či boli splnené štyri podmienky, ktoré stanovil Súdny dvor Európskej únie (ďalej len „SDEÚ“) vo svojej judikatúre vo veci Altmark (11).

               (34)

               Po druhé, Komisia mala pochybnosti, pokiaľ ide o vyňatie z notifikačnej povinnosti podľa nariadenia (EHS) č. 1191/69. Odpoveď na otázku, či boli talianske orgány na základe článku 17 ods. 2 nariadenia (EHS) č. 1191/69 skutočne vyňaté z povinnosti predbežnej notifikácie v tejto veci, teda závisí po prvé od toho, či región skutočne jednostranne uložil spoločnosti Buonotourist záväzok služby vo verejnom záujme, a po druhé od toho, či náhrada vyplatená v súvislosti s týmto záväzkom je v súlade s požiadavkami nariadenia (EHS) č. 1191/69. Komisia nemohla vyvodiť záver, či pri udelení náhrady spoločnosti Buonotourist boli splnené tieto podmienky.

               (35)

               Po tretie, Komisia mala pochybnosti, pokiaľ ide o možnú zlučiteľnosť opatrenia podľa nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 (12). Keby sa preukázalo, že nebola splnená aspoň jedna z podmienok na vyňatie z notifikačnej povinnosti podľa nariadenia (EHS) č. 1191/69 a keby sa muselo vykonať posúdenie podľa nariadenia (ES) č. 1370/2007, Komisia mala pochybnosti, či by v tomto prípade boli splnené podmienky uvedeného nariadenia.

         3.   PRIPOMIENKY TALIANSKA

               (36)

               Talianske orgány na celoštátnej úrovni nepredložili žiadne pripomienky k rozhodnutiu o začatí konania. Pripomienky predložil iba región Kampánia.

               (37)

               Po prvé, región predložil dokumentáciu, ktorá mala preukázať, že spoločnosť Buonotourist poskytovala v posudzovanom období „povolené služby“ na vlastné riziko, ako dodatočné služby k službám poskytovaným v rámci koncesie. Zdá sa, napríklad, že spoločnosť Buonotourist poskytovala v posudzovanom období služby medziregionálnej a medzinárodnej autobusovej dopravy. Okrem toho región vysvetlil, že spoločnosť Buonotourist viedla oddelené účtovníctvo iba z hľadiska služieb prenájmu a služieb autobusovej dopravy, pričom osobitne neevidovala „povolené služby“, ktoré poskytovala na vlastné riziko.

               (38)

               Po druhé, región opätovne tvrdil, že počas posudzovaného obdobia nedošlo k žiadnemu jednostrannému uloženiu záväzkov služby vo verejnom záujme. Zástupcovia regiónu uviedli, že spoločnosť podľa pravidiel, ktoré boli v tom čase platné, každoročne žiadala o obnovenie koncesných služieb a že žiadny z koncesných aktov neviedol k jednostrannému uloženiu záväzkov služby vo verejnom záujme. Okrem toho po rozsudku, ktorý vydal Consiglio di Stato v roku 2009, zástupcovia regiónu opakovane vyzývali spoločnosť Buonotourist, aby poskytla akty alebo zmluvy, na základe ktorých jej boli uložené záväzky služby vo verejnom záujme, aby mohli vyhovieť rozsudku. Podľa regiónu spoločnosť na tieto žiadosti nikdy neodpovedala. Pokiaľ ide o obmedzenie taríf, región poznamenal, že tarify určené na základe koncesných zmlúv vyplývali zo všeobecných opatrení cenovej politiky uplatňovanej všetkými spoločnosťami, ktoré pôsobili v rovnakom sektore.

         4.   PRIPOMIENKY ZAINTERESOVANÝCH STRÁN

               (39)

               Jedinou treťou stranou, ktorá predložila pripomienky v reakcii na rozhodnutie o začatí konania, bola spoločnosť Buonotourist, príjemca opatrenia. Spoločnosť Buonotourist v rámci svojich pripomienok nesúhlasila s predbežnými stanoviskami Komisie v rozhodnutí o začatí konania.

               (40)

               Spoločnosť Buonotourist na podporu svojho tvrdenia, že jej boli uložené záväzky, uviedla, že záväzky služby vo verejnom záujme neboli uvedené v dokumente, ktorým sa udeľovala koncesia, keďže tento dokument neexistoval, ale vyplývali výlučne z vnútorných aktov regiónu, ktoré vopred určovali organizáciu podniku a náhradu prostredníctvom mechanizmu „štandardných nákladov“. Spoločnosť Buonotourist vysvetlila, že Taliansko upravovalo záväzky služby vo verejnom záujme prostredníctvom zákona č. 151/81, regionálneho zákona č. 16/83, článku 4 zákona č. 59/97 a legislatívnej vyhlášky č. 422/97. Služba vo verejnom záujme bola spoločnosti Buonotourist zverená regiónom prostredníctvom koncesného aktu v roku 1972/73 a každoročne obnovovaná až do roku 2003. Skutočnosť, že spoločnosti Buonotourist boli počas obdobia rokov 1996 – 2002 uložené záväzky služby vo verejnom záujme, ako napríklad tarifné záväzky, trasy, časy a zastávky, možno údajne vyvodiť z týchto dokumentov:

                           —

                           „premosťovacia zmluva o poskytovaní služieb“ podpísaná spoločnosťou Buonotourist a regiónom na rok 2003 v súlade s článkom 46 regionálneho zákona č. 3/02, ktorou sa obnovujú a nahrádzajú existujúce koncesie,

                           —

                           rozhodnutie regionálnej štátnej správy (delibera della Giunta Regionale) č. 8726 z 30. decembra 1999, ktorým sa spoločnosti Buonotourist povoľuje upraviť niektoré trasy na základe požiadaviek zo strany spoločnosti, ako aj zo strany iných predkladateľov petície,

                           —

                           rozhodnutie regionálnej štátnej správy č. 323 zo 4. mája 2000, ktorým sa predĺžilo trvanie pozastavenia nárastu nákladov na predplatené cestovné lístky na služby autobusovej dopravy v regióne,

                           —

                           správa 4770/2000, v ktorej sa uvádza rozdiel medzi spôsobom výpočtu taríf pre bežné predplatené cestovné lístky a predplatené cestovné lístky na „pracovné linky“ (linee operaie),

                           —

                           vyhláška regiónu Assessore di Trasporti č. 1609/2001 o zmene líry na eurá, v ktorej sa poskytovateľom služieb pripomína, že sa zakazuje akékoľvek neoprávnené zvýšenie taríf a že tento zákaz predstavuje „koncesnú/zmluvnú povinnosť“.

               (41)

               Okrem toho spoločnosť Buonotourist tvrdila, že keďže región opakovane znížil výšku štandardných nákladov a že tieto náklady uplatňoval nerovnomerne v rámci rôznych trás a koncesií, niektorí prevádzkovatelia rozhodli o zrušení niektorých autobusových liniek, ktoré boli neustále prevádzkované so stratou. Región údajne odpovedal, že prevádzkovatelia sú povinní prevádzkovať tieto trasy v rámci záväzkov služby vo verejnom záujme a že ak by tieto trasy skutočne zrušili, mohli by sa proti nim prijať právne opatrenia z dôvodu prerušenia služby vo verejnom záujme. Podľa spoločnosti Buonotourist je toto dôkazom o tom, že jej boli uložené záväzky služby vo verejnom záujme. Spoločnosť Buonotourist však neposkytla žiadne dôkazy na podporu tohto tvrdenia.

               (42)

               Spoločnosť Buonotourist takisto tvrdila, že pôsobila najmä ako poskytovateľ služieb miestnej verejnej dopravy (80 % jej činnosti). Pre svoju zostávajúcu diverzifikovanú hospodársku činnosť viedla oddelené účty.

               (43)

               Po pripomenutí konečného vnútroštátneho rozsudku Consiglio di Stato spoločnosť Buonotourist spochybnila tieto tvrdenia regiónu:

                           —

                           výpočet nebol podložený samostatnými prevádzkovými účtami pre jednotlivé nákladové centrá, aby bolo možné odlíšiť činnosti, na ktoré sa vzťahovali záväzky služby vo verejnom záujme,

                           —

                           vzhľadom na neexistenciu účtovných údajov, ktoré by umožnili identifikáciu špecifických prvkov, ktoré sa majú vypočítať podľa článkov 10 a 11 nariadenia (EHS) č. 1191/69, výpočet sa urobil indukčne, použitím metódy, ktorú zástupcovia regiónu nazvali „záhadnou a nenormálnou“.

               (44)

               Spoločnosť Buonotourist vysvetlila, že na základe platných pravidiel sa jednoducho vyžaduje, aby sa účtovné údaje týkajúce sa služby verejnej dopravy prevádzkovanej v rámci záväzku služby vo verejnom záujme poskytovali oddelene od účtovných údajov týkajúcich sa akýchkoľvek iných obchodných činností, ale nevyžaduje sa žiadne ďalšie členenie účtovníctva, ktoré by osobitne vykazovalo náklady a príjmy za každú pokrytú trasu. Spoločnosť Buonotourist tvrdila, že viedla oddelené účty pre účtovné údaje týkajúce sa činností verejnej služby a tie, ktoré sa týkali obchodných činností, a dodala, že zástupcovia regiónu nikdy nespochybnili spoľahlivosť účtovných údajov, ktoré naopak náležite používali ako základ na výpočet a vyplácanie ročných príspevkov.

               (45)

               Spoločnosť Buonotourist sa ďalej domnievala, že účtovné doklady, ktoré predložila, nemohli byť považované za nedostatočné na podloženie žiadosti o náhradu iba preto, že pozostávali z ročných účtovných závierok a „E formulárov“ (13) a neboli k nim priložené úplné kópie podkladových účtovných a administratívnych záznamov (register účtov, účtovné knihy, vystavené a prijaté faktúry, príjmové doklady k lístkom atď.). Podľa spoločnosti Buonotourist by sa toto tvrdenie mohlo ľahko vyvrátiť poukázaním na skutočnosť, že región v posudzovanom období akceptoval tie isté údaje a v tom čase ich považoval za spoľahlivé. Okrem toho požadovaná lehota na uchovávanie kompletného účtovníctva a administratívnej dokumentácie týkajúcej sa posudzovaného obdobia už uplynula, a preto je objektívne zložité požadovať v súčasnosti kópie. Preto je vhodné zistiť výšku náhrady prostredníctvom indukčného prístupu, ako to nariadil Consiglio di Stato. Napokon, účtovné závierky boli riadne overené a ich správnosť a pravdivosť nebola nikdy spochybnená. Na záver, účty, ktoré predložila spoločnosť Buonotourist, sú zjavne postačujúce na výpočet náhrady v plnom súlade s požiadavkami nariadenia (EHS) č. 1191/1969.

               (46)

               Pokiaľ ide o správnosť metódy výpočtu a jej súlad s právnymi predpismi Únie, spoločnosť Buonotourist sa domnievala, že by jej mala byť vyplatená náhrada za nevýhodu, ktorú utrpela z hľadiska rozdielu medzi nižšími príjmami a vyššími nákladmi v dôsledku jej záväzkov služby vo verejnom záujme. Na stanovenie hodnoty nižších príjmov na základe spoľahlivých údajov spoločnosť Buonotourist najskôr zvážila skutočné ročné prevádzkové príjmy, ktoré sú súčinom skutočného počtu merných dopravných jednotiek a uložených taríf. Následne zistila sumu, ktorá sa mala odpočítať v súlade s pravidlami Únie pri zohľadnení príjmov potrebných na pokrytie skutočných nákladov, ako sú zaznamenané v ročnej účtovnej závierke. Výška ročných prevádzkových príjmov sa zhoduje so skutočnými príjmami, ktoré spoločnosť získala z činnosti vykonávanej v rámci tarifného záväzku, ktorá bola osobitne uvedená v ročných účtovných závierkach spoločnosti Buonotourist a v E formulároch každoročne zasielaných regiónu, ktorý nikdy nespochybnil ich spoľahlivosť. Preto nie je potrené rozdeľovať tieto sumy na menšie zložkové sumy, aj keď zahŕňajú príjmy na trasách, ktoré neboli predmetom koncesií, a preto sú nadhodnotené. Pokiaľ ide o sumu, ktorá sa má odpočítať, spoločnosť Buonotourist tvrdila, že použila kritérium, ktoré bolo v plnom súlade s pokynmi uvedenými v nariadení (EHS) č. 1191/69, ktoré umožňovalo použitie tarify, ktorú by spoločnosť uplatnila, keby prevádzku zabezpečovala na komerčnom základe, aby sa pokryli skutočné znášané náklady. Pokiaľ ide o rozdiel medzi nákladmi, ktoré by podniku vznikli, keby uplatňoval najvýhodnejšiu existujúcu sadzbu alebo keby zabezpečoval prevádzku na komerčnom základe, a nákladmi, ktoré podnik skutočne znášal, spoločnosť Buonotourist sa domnievala, že jej výpočet je plne v súlade s článkom 11 uvedeného nariadenia, pretože v ňom boli zohľadnené nižšie náklady, ktoré podnik znášal v dôsledku záväzku služby vo verejnom záujme z dôvodu príspevkov prijatých od regiónu na pokrytie prevádzkových nákladov. Okrem toho spoločnosť Buonotourist zastáva názor, že v prípade scenára voľného trhu by nebolo možné odhadnúť tok cestujúcich. „Indukčná metóda“, ktorú nariadil Consiglio di Stato, je preto legitímna. Na záver spoločnosť Buonotourist pripomenula, že v článkoch 10 a 11 sa pre spoločnosti poskytujúce verejnú dopravu, na ktoré sa vzťahujú záväzky služby vo verejnom záujme, stanovuje právo získať náhradu za všetky negatívne finančné následky vyplývajúce z ich záväzkov.

               (47)

               Pokiaľ ide o pojem štátna pomoc, spoločnosť Buonotourist tvrdila, že v posudzovanom období nebol trh v oblasti verejnej dopravy v Taliansku otvorený pre konkurenciu v podobe podnikov so sídlom v iných členských štátoch. Spoločnosť Buonotourist preto dospela k záveru, že neexistoval žiadny vplyv na obchod. Podobne, vzhľadom na súčasnú organizáciu služby miestnej verejnej dopravy založenú na jednostrannej, výhradnej koncesii pre určité trasy nie je pravdepodobné, že by náhrada narúšala hospodársku súťaž. Okrem toho, štandardné náklady na kilometer uložil región a koncesionár ich prijal spolu so všetkými ďalšími záväzkami služby vo verejnom záujme, preto by z toho neplynula žiadna výhoda. Preto sa spoločnosť Buonotourist domnievala, že minimálne tri z podmienok, ktoré stanovil SDEÚ na určenie štátnej pomoci, neboli v predmetnom prípade splnené.

               (48)

               Spoločnosť Buonotourist sa domnieva, že zlučiteľnosť náhrady sa mala posudzovať vo vzťahu k nariadeniu (EHS) č. 1191/69. Pokiaľ ide o vyňatie z notifikačnej povinnosti podľa nariadenia (EHS) č. 1191/69, spoločnosť Buonotourist sa domnievala, že keďže tarifný záväzok bol uložený regiónom jednostranne a sumy nepredstavujú záväzky služby vo verejnom záujme na základe zmluvy o poskytovaní služby, ale vyplývajú zo správneho uplatňovania výpočtu podľa článku 11 uvedeného nariadenia v rámci koncesie, platba priznaná ako náhrada bola vyňatá z notifikačnej povinnosti stanovenej v článku 17 ods. 2 toho istého nariadenia.

         5.   PRIPOMIENKY TALIANSKA K PRIPOMIENKAM ZAINTERESOVANÝCH STRÁN

               (49)

               Talianske orgány na celoštátnej úrovni nepredložili k pripomienkam spoločnosti Buonotourist žiadne pripomienky. Pripomienky predložil iba región Kampánia 11. júla 2014.

               (50)

               Vo svojich pripomienkach zástupcovia regiónu vysvetlili, že oddelené účtovníctvo, ktoré viedla spoločnosť Buonotourist, sa týkalo iba služieb prenájmu (noleggio alebo fuorilinea) vo vzťahu k službám autobusovej dopravy vo všeobecnosti. Služby autobusovej dopravy poskytované spoločnosťou Buonotourist však zahŕňali medziregionálne a medzinárodné trasy (tzv. „povolené“ dopravné služby), ktoré spoločnosť prevádzkovala na vlastné riziko. Región poskytol dôkazy o tom, že spoločnosť Buonotourist počas posudzovaného obdobia poskytovala takéto povolené služby. Región predovšetkým poskytol rozhodnutie regionálnej štátnej správy č. 8734/1999, ktorým sa povoľujú služby medzi dvomi regiónmi, a oznámenie ministerstva infraštruktúry a dopravy č. 4765/2011, v ktorom sa potvrdzuje poskytovanie služieb na troch medziregionálnych trasách. Okrem toho v poznámkach k účtovným závierkam spoločnosti za roky 1998 a 2000, ako aj v rozsudku regionálneho správneho súdu pre región Lazio (Tribunal Amministrativo Regionale) č. 2157/2004 sa jasne uvádzajú medzinárodné a medziregionálne činnosti.

               (51)

               V účtoch spoločnosti Buonotourist sa poskytovanie „povolených“ medziregionálnych a medzinárodných dopravných služieb neviedlo oddelene. Napokon, oddelenie účtov pre tieto služby nemožno vyvodiť z E formulárov, ktoré spoločnosť Buonotourist každoročne predkladala regiónu, v ktorých sú skutočné náklady a príjmy súvisiace s poskytovaním služieb autobusovej dopravy uvedené samostatne v kolónke „Miestna verejná doprava v regióne Kampánia“ a služby prenájmu sú uvedené v kolónke „Prenájom“ (noleggio alebo fuorilinea). Podľa regiónu sa v kolónke „Miestna verejná doprava v regióne Kampánia“ uvádzajú všetky náklady a príjmy uvedené vo „výkaze ziskov a strát pre služby autobusovej dopravy“, ktoré zahŕňali všetky služby autobusovej dopravy vo všeobecnosti vrátane povolených služieb medziregionálnej a medzinárodnej dopravy.

         6.   POSÚDENIE POMOCI

   6.1.   EXISTENCIA POMOCI

               (52)

               Podľa článku 107 ods. 1 ZFEÚ „pomoc poskytovaná členským štátom alebo akoukoľvek formou zo štátnych prostriedkov, ktorá narúša hospodársku súťaž alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže tým, že zvýhodňuje určitých podnikateľov alebo výrobu určitých druhov tovaru, je nezlučiteľná s vnútorným trhom, pokiaľ ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi“.

               (53)

               Vzhľadom na uvedené, na to, aby sa opatrenie pomoci mohlo považovať za štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, musí kumulatívne spĺňať všetky tieto podmienky:

                           —

                           musí byť poskytnuté štátom alebo zo štátnych zdrojov,

                           —

                           musí poskytovať selektívnu výhodu tým, že zvýhodňuje určité podniky alebo výrobu určitých druhov tovaru,

                           —

                           musí narúšať hospodársku súťaž alebo hroziť jej narušením a

                           —

                           musí ovplyvňovať obchod medzi členskými štátmi.

         6.1.1.   Štátne zdroje a ich pripísateľnosť

               (54)

               Komisia poznamenáva, že na základe rozsudku Consiglio di Stato sa od regiónu požaduje, aby spoločnosti Buonotourist vyplatil dodatočnú náhradu so zreteľom na poskytovanie služieb pravidelnej autobusovej dopravy počas posudzovaného obdobia na trasách, ktoré spadajú pod región. Druhý súdom menovaný odborník vypočítal, že spoločnosť Buonotourist utrpela hospodársku nevýhodu vo forme nedostatočnej náhrady iba za roky 1998, 1999 a 2000 v sume 1 1 11  572 EUR v dôsledku údajného tarifného záväzku, ktorý jej bol uložený. Dňa 21. decembra 2012 región vyplatil túto sumu spoločnosti Buonotourist, aby vyhovel uvedenému rozsudku.

               (55)

               Skutočnosť, že región bol na základe rozsudku vnútroštátneho súdu povinný vyplatiť podniku náhradu, neznamenala, že pomoc nemožno pripísať regiónu, ktorý vyhovel danému rozsudku, keďže vnútroštátne súdy daného štátu sa majú považovať za orgány tohto štátu a sú teda povinné plniť si povinnosť lojálnej spolupráce (14).

               (56)

               Za opatrenie je teda je zodpovedný štát a zdroje, z ktorých bola táto náhrada vyplatená, sú štátnymi zdrojmi.

         6.1.2.   Selektívna hospodárska výhoda

               (57)

               Komisia na začiatku konštatuje, že spoločnosť Buonotourist vykonáva hospodársku činnosť, konkrétne osobnú dopravu za odmenu. Spoločnosť Buonotourist sa preto musí považovať za „podnik“ v zmysle článku 107 ods. 1 zmluvy.

               (58)

               Poskytnutie opatrenia by sa takisto malo považovať za selektívne, pretože bude zvýhodňovať iba spoločnosť Buonotourist.

               (59)

               Pokiaľ ide o poskytnutie selektívnej hospodárskej výhody, z rozsudku vo veci Altmark vyplýva, že náhrada priznaná štátom alebo zo štátnych zdrojov podnikom v súvislosti so záväzkami služby vo verejnom záujme, ktoré im boli uložené, neposkytuje predmetným podnikom takúto výhodu, takže nepredstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, pod podmienkou, že sú splnené štyri kumulatívne podmienky (15):

                           —

                           po prvé, prijímajúci podnik je skutočne povinný plniť záväzky služby vo verejnom záujme a tieto záväzky boli jasne definované,

                           —

                           po druhé, kritériá, na základe ktorých sa vypočítava náhrada, boli vopred stanovené objektívnym a transparentným spôsobom,

                           —

                           po tretie, náhrada neprekračuje sumu, ktorá je potrebná na pokrytie všetkých nákladov vzniknutých pri plnení záväzkov služby vo verejnom záujme alebo ich časti, pričom sa zohľadnia súvisiace príjmy, ako aj primeraný zisk z plnenia týchto záväzkov,

                           —

                           po štvrté, pokiaľ sa výber podniku, ktorý sa má poveriť plnením záväzkov služby vo verejnom záujme, neuskutočnil v rámci postupu verejného obstarávania, úroveň nevyhnutnej náhrady bola stanovená na základe analýzy nákladov, ktoré by priemerný podnik, dobre riadený a príslušne vybavený dopravnými prostriedkami na uspokojenie daných požiadaviek služby vo verejnom záujme, vynaložil s cieľom splniť tieto povinnosti, pričom sa berú do úvahy súvisiace príjmy, ako aj primeraný zisk z plnenia týchto záväzkov.

               (60)

               Rozsudok vo veci Altmark vyžaduje, aby všetky štyri podmienky boli splnené kumulatívne, aby sa vylúčil vznik hospodárskej výhody, ak sa náhrada udeľuje podnikom ako protihodnota za záväzky služby vo verejnom záujme, ktoré im boli uložené.

               (61)

               Komisia v prvom rade poznamenáva, že ani talianske orgány, ani spoločnosť Buonotourist neboli schopní poskytnúť akýkoľvek poverovací akt týkajúci sa posudzovaného obdobia a že spoločnosť Buonotourist nebola schopná jasne určiť záväzky, ktoré bola povinná plniť a ktoré by bolo možné považovať za záväzky služby vo verejnom záujme, ako sa podrobnejšie vysvetľuje ďalej v oddiele 6.2 pododdiele i).

               (62)

               Po druhé, Komisia tvrdí, že náhrada, ktorá bola priznaná rozsudkom Consiglio di Stato, je založená výlučne na ex post výpočte, na ktorý sa použila „indukčná metóda“ a na ktorý neboli dostupné potrebné a spoľahlivé údaje. Komisia preto dospela k záveru, že parametre, na základe ktorých odborníci menovaní súdom vypočítali údajnú nedostatočnú náhradu, neboli stanovené vopred, a preto v súvislosti s neoznámeným opatrením zrejme nebola splnená druhá podmienka uvedená v rozsudku vo veci Altmark.

               (63)

               Vzhľadom na kumulatívny charakter podmienok uvedených v rozsudku vo veci Altmark nie je potrebné, aby Komisia preskúmala, či v predmetnom prípade boli splnené ďalšie dve podmienky uvedené v rozsudku vo veci Altmark. Z vyplatenia dodatočnej náhrady pre spoločnosť Buonotourist za vykonané služby počas posudzovaného obdobia teda vzniká pre túto spoločnosť selektívna hospodárska výhoda v zmysle článku 107 ods. 1 zmluvy.

         6.1.3.   Narušenie hospodárskej súťaže a vplyv na obchod medzi členskými štátmi

               (64)

               Spoločnosť Buonotourist vo svojich pripomienkach tvrdila, že v posudzovanom období nebol trh v oblasti verejnej dopravy v Taliansku otvorený pre konkurenciu v podobe podnikov so sídlom v iných členských štátoch, takže sporné opatrenie nemohlo mať žiadny vplyv na obchod a nemohlo viesť k narušeniu hospodárskej súťaže.

               (65)

               Komisia v prvom rade pripomína, že sporné opatrenie sa vykonalo 21. decembra 2012, s veľkým časovým odstupom po tom, ako bol trh v oblasti verejnej osobnej dopravy v Taliansku otvorený hospodárskej súťaži. Keďže práve v tom čase posudzované opatrenie vyvoláva účinky na trh, musí sa posúdiť, či práve v tom čase dané opatrenie môže narušiť hospodársku súťaž alebo ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi.

               (66)

               Každopádne, Komisia ďalej poznamenáva, že ako SDEÚ uvádza vo svojom rozsudku vo veci Altmark, od roku 1995 viacero členských štátov otvorilo niektoré trhy v oblasti dopravy hospodárskej súťaži pre podniky so sídlom v iných členských štátoch; niekoľko podnikov v danom čase teda už ponúkalo svoje služby mestskej, prímestskej alebo regionálnej dopravy v iných členských štátoch, ako je štát ich pôvodu.

               (67)

               Preto akákoľvek náhrada poskytnutá spoločnosti Buonotourist by sa mala považovať za opatrenie, ktoré pravdepodobne môže narušiť hospodársku súťaž v oblasti poskytovania služieb autobusovej osobnej dopravy a ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi v takej miere, že negatívne ovplyvňuje schopnosť dopravných podnikov so sídlom v iných členských štátoch ponúkať služby v Taliansku a posilňuje postavenie spoločnosti Buonotourist na trhu tým, že ju oslobodzuje od nákladov, ktoré by bežne musela znášať v rámci svojho každodenného riadenia alebo v rámci bežných činností (16).

               (68)

               Komisia takisto poznamenáva, že spoločnosť Buonotourist pôsobí na iných trhoch, t. j. v oblasti služieb prenájmu, a preto na týchto trhoch konkuruje iným spoločnostiam v rámci Únie. Každá náhrada priznaná spoločnosti Buonotourist môže aj hroziť narušením hospodárskej súťaže a takisto ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi na týchto trhoch.

               (69)

               Komisia preto došla k záveru, že toto opatrenie narúša hospodársku súťaž a ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi.

         6.1.4.   Záver

               (70)

               Vzhľadom na uvedené skutočnosti Komisia dospela k záveru, že opatrenie predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 zmluvy.

         6.2.   VYŇATIE Z NOTIFIKAČNEJ POVINNOSTI PODĽA NARIADENIA (EHS) Č. 1191/69

               (71)

               Podľa odôvodnenia Consiglio di Stato spoločnosť Buonotourist nadobudla právo na dodatočnú náhradu za poskytovanie predmetných dopravných služieb v čase, keď tieto služby poskytovala. Na podloženie tejto argumentácie by bolo potrebné, aby platby náhrady boli vyňaté z postupu povinnej notifikácie podľa článku 17 ods. 2 nariadenia (EHS) č. 1191/69. V opačnom prípade, v rozsahu, v akom náhrada predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, by sa nesplnením notifikačnej povinnosti takáto náhrada považovala za neoprávnenú v súlade s článkom 108 zmluvy.

               (72)

               Zdôvodňuje sa to skutočnosťou, že podľa článku 17 ods. 2 nariadenia (EHS) č. 1191/1969 je náhrada vyplatená v súlade s týmto nariadením vyňatá z predbežného informačného postupu stanoveného v článku 108 ods. 3 zmluvy, a teda sa na ňu nevzťahuje notifikačná povinnosť.

               (73)

               Z rozsudku vo veci Combus však vyplýva, že pojem „náhrada za službu vo verejnom záujme“ v zmysle tohto ustanovenia sa musí vykladať veľmi reštriktívne (17). Vyňatie z notifikačnej povinnosti podľa článku 17 ods. 2 nariadenia (EHS) č. 1191/69 sa týka len náhrady za záväzky služby vo verejnom záujme, ktoré sa podniku jednostranne uložili podľa článku 2 uvedeného nariadenia, pričom táto náhrada je vypočítaná s použitím metódy opísanej v článkoch 10 až 13 uvedeného nariadenia (spoločný postup pri náhrade), a nie zmlúv o poskytovaní služieb vo verejnom záujme vymedzených v článku 14 uvedeného nariadenia. Náhrada vyplatená na základe zmluvy o poskytovaní služieb vo verejnom záujme vymedzenej v článku 14 nariadenia (EHS) č. 1191/69, ktorá predstavuje štátnu pomoc, sa musí vopred notifikovať Komisii. Ak sa tak nestane, táto náhrada sa bude považovať za neoprávnene poskytnutú pomoc v súlade s článkom 108 zmluvy.

               (74)

               Odpoveď na otázku, či boli talianske orgány na základe článku 17 ods. 2 nariadenia (EHS) č. 1191/69 skutočne vyňaté z povinnosti predbežnej notifikácie v tejto veci, teda závisí po prvé od toho, či región skutočne jednostranne uložil spoločnosti Buonotourist záväzok služby vo verejnom záujme, a po druhé od toho, či náhrada vyplatená v súvislosti s týmto záväzkom je v súlade s požiadavkami nariadenia (EHS) č. 1191/69. Komisia postupne preskúma obe otázky.

         i)   Jednostranne uložený záväzok služby vo verejnom záujme

               (75)

               Komisia uvádza, že ani talianske orgány, ani spoločnosť Buonotourist neboli schopné poskytnúť Komisii akýkoľvek poverovací akt týkajúci sa posudzovaného obdobia. Spoločnosť Buonotourist Komisii poskytla iba zmluvy, ktoré sa vykonávali od roku 2003.

               (76)

               Talianske orgány tvrdia, že vzor koncesnej zmluvy, ktorý poskytli a ktorý sa týkal iného podniku, bol štandardnou zmluvou, ktorá sa v regióne používala počas posudzovaného obdobia. Vzor koncesnej zmluvy však bol platný iba od apríla 1972 do decembra 1973, čo je viac než 20 rokov pred posudzovaným obdobím a pred nadobudnutím účinnosti zákona č. 151/1981, ako bol prijatý regionálnym zákonom č. 16/1983, na základe ktorého bola spoločnosti Buonotourist najskôr priznaná náhrada. Hoci by sa zdalo, že vzor koncesnej zmluvy stanovoval niektoré záväzky, ktoré by bolo možné klasifikovať ako záväzky služby vo verejnom záujme (napr. v bodoch 2, 9 a 10) vrátane povinnosti uplatňovať zľavy pre študentov, pracovníkov, učiteľov a súkromných aj verejných zamestnancov a povinnosti bezplatne dopravovať určité kategórie cestujúcich, Komisia nemá žiadne dôkazy o tom, že rovnaké záväzky sa počas posudzovaného obdobia skutočne vzťahovali na spoločnosť Buonotourist, a to z dôvodu neexistencie poverovacieho aktu. Naopak, vzhľadom na to, že poskytované služby boli služby pravidelnej dopravy, bolo nevyhnutné, aby sa v úpravách koncesie, na základe ktorých získala spoločnosť Buonotourist výlučné právo poskytovať tieto služby, vopred stanovili podmienky týkajúce sa služieb, ktoré sa majú poskytovať. Spoločnosť Buonotourist nepredložila dôkazy o tom, že tieto podmienky jednostranne uložil región a že ich, naopak, nenavrhol samotný poskytovateľ výmenou za výlučné právo na poskytovanie služieb s tým, že následne ich schválil región. V každom prípade metodika, ktorú použil odborník menovaný súdom na výpočet údajnej nedostatočnej náhrady, sa nevzťahuje na tieto záväzky.

               (77)

               Komisia takisto posudzovala, či záväzok služby vo verejnom záujme možno vyvodiť z regionálneho zákona č. 16/1983, na ktorý sa región aj spoločnosť Buonotourist odvolávali ako na právny základ pre poskytnutie náhrady pre spoločnosť v posudzovanom období (pozri odôvodnenia 23 a 40). V tejto súvislosti treba poznamenať, že v tomto regionálnom zákone sa stanovuje iba to, že subjekty a verejné alebo súkromné podniky, ktoré poskytujú služby miestnej verejnej dopravy na základe koncesií, môžu získať verejné príspevky. V článku 2 regionálneho zákona sa jasne stanovuje, že: „každú možnú stratu alebo deficit, na ktoré sa nevzťahujú regionálne príspevky, ako sa uvádza vyššie [v článku 2], znášajú samotné podniky“.

               (78)

               Komisia ďalej poznamenáva, že v regionálnych aktoch, ktoré predložila spoločnosť Buonotourist (pozri odôvodnenie 40), sa uvádzali niektoré zmluvné záväzky medzi spoločnosťou Buonotourist a regiónom počas posudzovaného obdobia. Tieto akty však jasne neurčujú záväzky, ktoré by bolo možné klasifikovať ako záväzky služby vo verejnom záujme, napriek tomu, že poukazujú na ich možnú existenciu. Okrem toho existencia zmluvných záväzkov vylučuje tvrdenie, že záväzok služby vo verejnom záujme bol spoločnosti Buonotourist uložený jednostranne. V každom prípade metodika, ktorú použil odborník menovaný súdom na výpočet údajnej nedostatočnej náhrady, sa nevzťahuje na tieto záväzky.

               (79)

               Pokiaľ ide o možnú existenciu tarifného záväzku, napriek tomu, že odborník menovaný súdom vypočítal dodatočnú náhradu na základe článku 11 nariadenia (EHS) č. 1191/69, Komisia nemá žiadne dôkazy o tom, že takéto záväzky boli spoločnosti Buonotourist v skutočnosti uložené jednostranne. Podľa článku 2 ods. 5 nariadenia (EHS) č. 1191/69 sú tarifné záväzky obmedzené na „akýkoľvek záväzok, uložený dopravným podnikom, uplatňovať najmä pre určité kategórie pasažierov, pre určité kategórie tovaru alebo po určitých trasách, sadzby stanovené alebo schválené štátnym orgánom, ktoré sú v protiklade s obchodnými záujmami podniku a ktoré vyplývajú z uloženia zvláštnych tarifných ustanovení alebo z odmietnutia ich úpravy“. Na rozdiel od toho vymedzenie tarifných záväzkov „sa nevzťahuje na záväzky vyplývajúce zo všeobecných opatrení cenovej politiky, týkajúce sa hospodárstva ako celku alebo opatrení, ktoré sa urobili so zreteľom na organizáciu dopravného trhu alebo jeho časti“. Komisia uznáva, že v bode 27 vzoru koncesnej zmluvy z roku 1972/1973 sa stanovujú uplatniteľné tarify pre prevádzkovateľa, na ktorého sa vzťahuje, ale pripomína, že jej nebola doručená žiadna podobná koncesná zmluva alebo poverovací akt, ktorý by sa týkal spoločnosti Buonotourist v posudzovanom období a na základe ktorého by sa dalo preukázať uloženie takýchto záväzkov spoločnosti Buonotourist. V každom prípade Komisia konštatuje, že podľa článku 2 regionálneho zákona č. 16/1983 ročná náhrada pre podniky, ktoré poskytujú služby verejnej dopravy, sa vypočítala ex ante ako rozdiel medzi príjmami získanými z uplatňovania minimálnych taríf a takzvanými „štandardnými nákladmi“ (pozri odôvodnenie 23). Komisia preto dospela k záveru, že regionálny zákon stanovoval minimálne tarify, čo tiež vylučuje existenciu všeobecného tarifného záväzku.

               (80)

               V každom prípade, nezdá sa, že by akýkoľvek záväzok služby vo verejnom záujme, ktorý by mohol byť pre spoločnosť Buonotourist záväzný, bol tejto spoločnosti uložený jednostranne. Komisia v tejto súvislosti poznamenáva, že spoločnosť Buonotourist z vlastnej iniciatívy žiadala o obnovenie koncesií v každom zo siedmich rokov počas posudzovaného obdobia.

               (81)

               Tvrdenie spoločnosti Buonotourist, že prevádzkovatelia boli povinní prevádzkovať trasy v rámci záväzkov služby vo verejnom záujme, napriek tomu, že región opakovane znížil výšku štandardných nákladov, a že by museli čeliť právnym opatreniam z dôvodu prerušenia služby vo verejnom záujme, ak by skutočne ukončili svoje činnosti, nebolo podložené žiadnym dôkazom, preto sa v tomto prípade nemôže použiť na podporu zistenia jednostranne uložených záväzkov služby vo verejnom záujme.

         ii)   Súlad náhrady so spoločným postupom pri náhrade

               (82)

               Aj keby sa preukázalo, že záväzky služby vo verejnom záujme boli v tomto prípade spoločnosti Buonotourist uložené jednostranne, čomu tak nebolo, náhrada za tieto služby by aj tak musela byť v súlade so spoločným postupom pri náhrade (oddiel IV) stanoveným v nariadení (EHS) č. 1191/69, aby mohla byť vyňatá z predbežnej notifikácie podľa článku 17 ods. 2 uvedeného nariadenia. Komisia sa domnieva, že v tomto prípade tomu tak nie je.

               (83)

               Po prvé, Komisia poznamenáva, že v rámci spoločného postupu pri náhrade podľa nariadenia (EHS) č. 1191/69 sa stanovuje metóda na výpočet výšky náhrady, ktorá sa má priznať za finančné zaťaženie vyplývajúce z uloženia záväzku služby vo verejnom záujme. S účinnosťou od 1. júla 1992 sa na základe článku 1 ods. 5 písm. a) nariadenia (EHS) č. 1191/69 vyžaduje, aby dopravné podniky, ktoré nevykonávajú len služby podliehajúce ustanoveniam o záväzkoch služby vo verejnom záujme, ale zaoberajú sa aj inými činnosťami, vykonávali služby vo verejnom záujme v rámci samostatných divízií, ktoré musia spĺňať tieto podmienky: i) prevádzkové účty zodpovedajúce každej z týchto činností sú oddelené a pomer aktív patriacich ku každej činnosti sa určí v súlade s platnými pravidlami účtovníctva a ii) výdavky sa vyrovnajú z prevádzkových príjmov a platieb od štátnych orgánov bez akejkoľvek možnosti presunu z druhej oblasti činnosti podniku alebo do nej.

               (84)

               Komisia ďalej poznamenáva, že podľa rozsudku Súdneho dvora vo veci Antrop požiadavky stanovené v tomto postupe nie sú splnené, ak nie je možné na základe spoľahlivých údajov z príslušného účtovníctva stanoviť rozdiel medzi nákladmi pripísateľnými časti činností podniku v oblasti, ktorá je predmetom koncesie, a príslušnými príjmami, a ak v dôsledku toho nie je možné vypočítať dodatočné náklady vyplývajúce z vykonávania záväzkov služby vo verejnom záujme týmto podnikom (18).

               (85)

               Komisia sa domnieva, že náhrada poskytnutá spoločnosti Buonotourist tieto požiadavky nespĺňa. Spoločnosť Buonotourist potvrdila, že okrem činností, na ktoré sa údajne vzťahoval záväzok služby vo verejnom záujme, takisto prevádzkuje činnosti spojené so službami prenájmu. Región ďalej tvrdí, že spoločnosť Buonotourist bola zapojená aj do iných činností – poskytovala služby medziregionálnej a medzinárodnej autobusovej dopravy (pozri odôvodnenia 50 až 52). Avšak ani talianske orgány, ani spoločnosť Buonotourist nepreukázali, že pre tieto činnosti sa viedli riadne oddelené účty. Zdá sa, že spoločnosť Buonotourist to implicitne potvrdila, keď tvrdí, že sumy uvedené v „E formulároch“, ktoré každoročne zasielala regiónu, zahŕňali aj príjmy na trasách, na ktoré sa koncesie nevzťahovali (pozri odôvodnenie 45).

               (86)

               Komisia sa domnieva, že tvrdenie spoločnosti Buonotourist, že zákonná požadovaná lehota na uchovávanie kompletného účtovníctva a administratívnej dokumentácie týkajúcej sa posudzovaného obdobia už uplynula, nie je relevantné na ex post odôvodnenie dodatočnej sumy náhrady prostredníctvom indukčnej metódy. V každom prípade sa na základe takejto požiadavky vyplývajúcej z vnútroštátneho práva, pokiaľ sa preukáže, že existuje, nemôže spochybniť povinnosť, ktorá vyplýva z judikatúry SDEÚ alebo z nariadenia (EHS) č. 1191/69 a v prípade ktorej sa musí preukázať, že bola splnená, pred tým, ako sa prevádzkovateľovi dopravy môže vyplatiť náhrada za službu vo verejnom záujme.

               (87)

               Po druhé, Komisia poznamenáva, že v článku 13 nariadenia (EHS) č. 1191/69 sa vyžaduje, aby správne orgány vopred stanovili výšku náhrady. Výpočet dodatočnej náhrady na základe posúdenia ex post, ako to nariadil Consiglio di Stato, je v rozpore s týmto ustanovením, ako už bolo vysvetlené v odôvodneniach 62 a 63.

               (88)

               Na základe týchto zistení Komisia dospela k záveru, že dodatočná náhrada, ktorú Consiglio di Stato považuje za oprávnene dlhovanú spoločnosti Buonotourist, nebola vyňatá z povinnosti predbežnej notifikácie podľa článku 17 ods. 2 nariadenia (EHS) č. 1191/69.

         6.3.   ZLUČITEĽNOSŤ POMOCI

               (89)

               Keďže sa nepreukázalo, že posudzované opatrenie bolo vyňaté z povinnosti predbežnej notifikácie podľa článku 17 ods. 2 nariadenia (EHS) č. 1191/69, bude nutné preskúmať zlučiteľnosť tejto platby s vnútorným trhom, pretože sa má za to, že predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 zmluvy, ako sa vysvetľuje v oddiele 6.1.

               (90)

               Článok 93 zmluvy obsahuje pravidlá zlučiteľnosti štátnej pomoci v oblasti koordinácie dopravy a záväzkov služby vo verejnom záujme v oblasti dopravy a predstavuje lex specialis vo vzťahu k článku 107 ods. 3, ako aj k článku 106 ods. 2, keďže obsahuje osobitné pravidlá na posúdenie zlučiteľnosti štátnej pomoci. SDEÚ rozhodol, že v tomto článku sa „uznáva, že pomoc na dopravu je zlučiteľná s vnútorným trhom len v presne vymedzených prípadoch, ktoré neohrozujú všeobecné záujmy [Únie]“ (19).

               (91)

               Dňa 3. decembra 2009 nadobudlo účinnosť nariadenie (ES) č. 1370/2007, ktorým sa zrušili nariadenia (EHS) č. 1191/69 a nariadenie Rady (EHS) č. 1107/70 (20). Nariadenie (ES) č. 1370/2007 sa uplatňuje na náhradu za záväzky služby vo verejnom záujme týkajúce sa služieb verejnej osobnej železničnej a cestnej dopravy.

               (92)

               Komisia sa domnieva, že posúdenie zlučiteľnosti neoznámeného opatrenia by sa malo vykonať v súlade s nariadením (ES) č. 1370/2007, pretože v čase prijatia tohto rozhodnutia bol účinný tento právny predpis (21). Ďalej poznamenáva, že dodatočná náhrada, ktorú spoločnosti Buonotourist priznal Consiglio di Stato, bola vyplatená 21. decembra 2012, takže nariadenie (ES) č. 1370/2007 bolo ku dňu, keď sa objavili účinky vyplatenej pomoci, účinné už viac ako tri roky (22).

               (93)

               V článku 9 ods. 1 nariadenia (ES) č. 1370/2007 sa uvádza, že „úhrada za poskytované služby vo verejnom záujme v osobnej doprave alebo za plnenie záväzkov v oblasti výšky tarify stanovenej prostredníctvom všeobecných pravidiel vyplatená v súlade s týmto nariadením je zlučiteľná s [vnútorným] trhom. Táto úhrada je oslobodená od povinnosti predbežného oznámenia stanovenej v článku [108 ods. 3] zmluvy“.

               (94)

               Z dôvodov uvedených ďalej sa Komisia domnieva, že oznámená náhrada nie je v súlade s nariadením (ES) č. 1370/2007, takže ju nemožno považovať za zlučiteľnú s vnútorným trhom podľa článku 9 ods. 1 uvedeného nariadenia.

               (95)

               Po prvé, podľa článku 3 nariadenia (ES) č. 1370/2007, ak sa príslušný orgán rozhodne udeliť vybranému poskytovateľovi výlučné právo a/alebo poskytnúť akúkoľvek úhradu ako protihodnotu za plnenie záväzkov vyplývajúcich zo služieb vo verejnom záujme, urobí tak v rámci zmluvy o službách vo verejnom záujme, pokiaľ cieľom záväzku služby vo verejnom záujme nie je stanovenie maximálnej výšky tarify a nie je uložený prostredníctvom opatrenia, ktoré sa bez diskriminácie vzťahuje na všetky služby vo verejnom záujme v osobnej doprave rovnakého typu v určitej geografickej oblasti (všeobecné pravidlá).

               (96)

               V tomto prípade sa Komisia domnieva, že nebol predložený žiadny dôkaz o tom, že existoval zmluvný vzťah medzi spoločnosťou Buonotourist a regiónom alebo že by boli zavedené všeobecné pravidlá, ktoré by stanovovali maximálnu výšku taríf pre všetkých cestujúcich alebo pre niektoré kategórie cestujúcich. Komisii bol doručený iba jeden vzor koncesnej zmluvy na rok 1972/73 týkajúci sa inej spoločnosti, na základe ktorého nie je možné získať spoľahlivé informácie o vzťahu medzi spoločnosťou Buonotourist a regiónom v posudzovanom období (1996 – 2002). Okrem toho Komisia poznamenáva, že v súlade s článkom 2 regionálneho zákona č. 16/1983 – na ktorý sa región aj spoločnosť Buonotourist odvolávajú ako na právny základ pre posudzované obdobie (pozri odôvodnenia 21 a 39) – príjmy poskytovateľov verejnej dopravy vyplývajú z uplatňovania minimálnych taríf stanovených regiónom. Neuvádza sa žiadny odkaz na maximálne tarify.

               (97)

               Komisia preto dospela k záveru, že článok 3 nariadenia (ES) č. 1370/2007 nebol splnený.

               (98)

               Po druhé, Komisia poznamenáva, že bez ohľadu na to, či spoločnosť Buonotourist uzatvorila zmluvu o poskytovaní služieb vo verejnom záujme alebo sa na ňu vzťahovali tarifné záväzky vyplývajúce zo všeobecných pravidiel, zdá sa, že neboli dodržané všetky ustanovenia článku 4 nariadenia (ES) č. 1370/2007, v ktorom sa stanovuje povinný obsah zmlúv o poskytovaní služieb vo verejnom záujme a všeobecných pravidiel. V článku 4 ods. 1 písm. b) sa napríklad vyžaduje, aby sa parametre, na základe ktorých sa vypočítava náhrada, stanovili vopred objektívnym a transparentným spôsobom tak, aby nedošlo k nadmernej náhrade, kým v článku 4 ods. 1 písm. c) a článku 4 ods. 2 sa vymedzuje spôsob stanovenia nákladov a príjmov. Ako bolo vysvetlené v súvislosti s preskúmaním, ktoré Komisia uskutočnila v súvislosti s druhou podmienkou stanovenou v rozsudku SDEÚ vo veci Altmark v oddiele 6.1, parametre, na základe ktorých druhý odborník vypočítal údajnú nedostatočnú náhradu, neboli stanovené vopred, a preto nebol dodržaný súlad s článkom 4 nariadenia (ES) č. 1370/2007.

               (99)

               Po tretie, v článku 6 ods. 1 sa stanovuje, že v prípade priamo zadaných zmlúv o službách vo verejnom záujme musí byť náhrada v súlade s ustanoveniami nariadenia (ES) č. 1370/2007 a s ustanoveniami uvedenými v prílohe, čím sa zaistí, aby náhrada nesiahala nad rámec toho, čo je nevyhnutné na plnenie záväzku služby vo verejnom záujme. V prílohe k nariadeniu (ES) č. 1370/2007 sa stanovuje, že náhrada nesmie prekročiť sumu zodpovedajúcu sume, ktorá pozostáva z týchto faktorov: náklady vzniknuté v súvislosti so záväzkom služby vo verejnom záujme mínus príjmy z cestovných lístkov, mínus akékoľvek pozitívne finančné výsledky získané v rámci siete prevádzkovanej podľa záväzku služby vo verejnom záujme, plus primeraný zisk. V uvedenej prílohe sa ďalej požaduje, aby sa výpočet nákladov a príjmov uskutočnil v súlade s platnými účtovnými a daňovými pravidlami. Okrem toho by z dôvodov transparentnosti účty mali byť oddelené [bod 5 prílohy k nariadeniu (ES) č. 1370/2007].

               (100)

               Ako sa uvádza v odôvodnení 85, spoločnosť Buonotourist neuplatňovala riadne oddelenie účtov. Preto bez ohľadu na výšku náhrady, ktorá by jej napokon bola priznaná, nemožno preukázať, že táto náhrada nepresiahla sumu zodpovedajúcu čistému finančnému vplyvu, ktorý zodpovedá súčtu vplyvov, pozitívnych alebo negatívnych, z plnenia záväzkov služby vo verejnom záujme na náklady a príjmy poskytovateľa služby vo verejnom záujme (bod 2 prílohy).

               (101)

               Okrem toho, vzhľadom na to, že parametre náhrady neboli stanovené vopred, akékoľvek stanovenie nákladov sa musí nevyhnutne vykonať ex post na základe arbitrárnych predpokladov, čo sa v tomto prípade uskutočnilo pomocou indukčnej metódy.

               (102)

               Komisia sa preto domnieva, že dodatočná náhrada nariadená v rozsudku Consiglio di Stato nebola vyplatená v súlade s nariadením (ES) č. 1370/2007, a že z tohto dôvodu neoznámené opatrenie nie je zlučiteľné s vnútorným trhom.

         6.4.   NÁHRADA PRIZNANÁ SÚDOM CONSIGLIO DI STATO NEPREDSTAVUJE NÁHRADU ŠKÔD

               (103)

               V rozhodnutí o začatí konania Komisia vyzvala zainteresované strany, aby predložili svoje pripomienky k tomu, či sa rozsudok Consiglio di Stato týka priznania náhrady škôd za údajné porušenie práva, a nie priznania náhrady za službu vo verejnom záujme na základe uplatniteľných nariadení Rady. Talianske orgány ani spoločnosť Buonotourist sa vo svojich pripomienkach k tejto otázke nevyjadrili.

               (104)

               Komisia v tejto súvislosti poznamenáva, že za určitých okolností náhrada škôd z dôvodu nesprávneho konania alebo iného konania vnútroštátnych orgánov (23) neposkytuje výhodu, a preto sa nemá považovať za štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 zmluvy (24). Cieľ náhrady za utrpenú škodu je iný ako cieľ štátnej pomoci, keďže spočíva v úsilí navrátiť poškodenú stranu do situácie, v ktorej sa nachádzala pred poškodením, ako keby k poškodeniu nedošlo (uvedenie do predchádzajúceho stavu). Komisia v tejto súvislosti ďalej poznamenáva, že aby náhrada škôd mohla spadať mimo rozsahu pôsobnosti pravidiel štátnej pomoci, musí byť založená na všeobecnom pravidle náhrady (25). Komisia napokon pripomína, že SDEÚ v rozsudku vo veci Lucchini rozhodol, že vnútroštátny súd nemohol uplatniť vnútroštátne právne predpisy, ak by uplatnenie týchto predpisov malo nepriaznivý vplyv na „uplatňovanie práva Spoločenstva v rozsahu, v akom by znemožnilo vrátenie štátnej pomoci, ktorá bola poskytnutá v rozpore s právom Spoločenstva“ (26). Zásada, na ktorej je založené toto vyhlásenie, spočíva v tom, že pravidlo vnútroštátneho práva sa nemôže uplatniť, ak by jeho uplatnenie narušilo riadne uplatňovanie práva Únie (27).

               (105)

               Pokiaľ ide o dodatočnú náhradu priznanú spoločnosti Buonotourist súdom Consiglio di Stato, Komisia uvádza, že zatiaľ čo nebol uvedený žiadny odkaz na nariadenie (EHS) č. 1191/69 vo výroku rozsudku Consiglio di Stato, rozsudok sa odvoláva na právo spoločnosti Buonotourist na získanie súm vo forme náhrady podľa článkov 6, 10 a 11 nariadenia (EHS) č. 1191/69, pričom túto náhradu musí stanoviť správny orgán na základe spoľahlivých údajov. To by naznačovalo, že podľa Consiglio di Stato právo spoločnosti Buonotourist na dodatočnú náhradu nevyplýva zo všeobecného pravidla náhrady škôd z dôvodu nesprávneho konania alebo iného konania vnútroštátnych orgánov, ale z práv, ktoré údajne vyplývajú z nariadenia (EHS) č. 1191/69.

               (106)

               Komisia sa v každom prípade domnieva, že priznanie náhrady škôd v prospech spoločnosti Buonotourist za údajné nezákonné jednostranné uloženie záväzkov služby vo verejnom záujme talianskymi orgánmi, ktorá sa vypočítala na základe spoločného postupu pri náhrade stanoveného v nariadení (EHS) č. 1191/69, by bolo v rozpore s článkami 107 a 108 zmluvy. Je to preto, lebo priznanie tejto náhrady by pre spoločnosť Buonotourist malo rovnaký výsledok ako priznanie náhrady za službu vo verejnom záujme za posudzované obdobie, a to napriek tomu, že špecifikácie koncesie, ktorými sa riadia predmetné služby, neboli vyňaté z predbežnej notifikácie ani nespĺňali podstatné požiadavky nariadenia (EHS) č. 1191/69 alebo nariadenia (ES) č. 1370/2007, ako sa už preukázalo. Priznanie tejto náhrady by teda v podstate umožnilo obísť pravidlá štátnej pomoci a podmienky stanovené zákonodarcom Únie, na základe ktorých príslušné orgány, ktoré ukladajú alebo zadávajú záväzky služby vo verejnom záujme, nahrádzajú poskytovateľom služby vo verejnom záujme náklady, ktoré im vznikli pri plnení záväzkov služby vo verejnom záujme. Skutočne, priznanie náhrady škôd, ktorá sa rovná súčtu súm pomoci, ktoré sa mali priznať, by vytvorilo nepriamu štátnu pomoc, ktorá by sa považovala za protiprávnu a nezlučiteľnú s vnútorným trhom (28). V súlade s týmito odôvodneniami Všeobecný súd usúdil, že doložky o odškodnení za vymáhanie štátnej pomoci sa považujú za štátnu pomoc (29).

               (107)

               V každom prípade, vo vzore koncesnej zmluvy z roku 1972, na základe ktorej spoločnosť Buonotourist údajne poskytovala predmetné dopravné služby, sa nestanovovalo vyplatenie žiadnej finančnej náhrady. Spoločnosť Buonotourist súhlasila s poskytovaním služieb za podmienok stanovených v koncesii na vlastné riziko. Tento záver potvrdzuje aj článok 2 regionálneho zákona č. 16/1983, v ktorom sa stanovovalo, že každú stratu alebo deficit, na ktoré sa nevzťahujú verejné príspevky, znášajú poskytovatelia služieb.

               (108)

               Komisia preto nepovažuje rozsudok Consiglio di Stato za priznanie náhrady škody, ktorú utrpela spoločnosť Buonotourist v dôsledku nesprávneho konania alebo iného konania vnútroštátnych orgánov, ale za poskytnutie neoprávnenej a nezlučiteľnej štátnej pomoci, ktoré je zakázané podľa článku 107 ods. 1 zmluvy.

               (109)

               Vzhľadom na uvedené skutočnosti Komisia dospela k záveru, že neoznámené opatrenie predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 zmluvy, ktorá nie je zlučiteľná s vnútorným trhom.

         7.   VYMÁHANIE POMOCI

               (110)

               V súlade so zmluvou a s ustálenou judikatúrou SDEÚ má Komisia právomoc rozhodnúť, že príslušný štát musí zrušiť alebo upraviť pomoc (30), keď zistí, že je nezlučiteľná s vnútorným trhom. Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora účelom povinnosti štátu zrušiť pomoc, ktorú Komisia považuje za nezlučiteľnú s vnútorným trhom, je nastoliť predchádzajúcu situáciu (31). SDEÚ v tejto súvislosti stanovil, že tento cieľ sa dosiahne, keď príjemca splatí sumy, ktoré mu boli poskytnuté prostredníctvom neoprávnenej pomoci, a tak stráca výhodu, ktorú mal v porovnaní so svojimi konkurentmi na trhu, a nastolí sa situácia pred vyplatením pomoci (32).

               (111)

               V súlade s uvedenou judikatúrou sa v článku 14 nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 (33) stanovilo, že „kde sa prijímajú záporné rozhodnutia v prípadoch protiprávnej pomoci, Komisia rozhodne, že daný členský štát podnikne všetky potrebné opatrenia, aby vymohol pomoc od príjemcu“.

               (112)

               Taliansko preto musí vymôcť štátnu pomoc určenú v tomto rozhodnutí, pokiaľ už bola spoločnosti Buonotourist vyplatená. Taliansko musí k tejto sume pomoci pripočítať úroky z vymáhanej sumy, ktoré sa počítajú odo dňa, keď bola spoločnosti Buonotourist poskytnutá neoprávnená pomoc (t. j. od 21. decembra 2012), do dátumu jej vymoženia (34) podľa kapitoly V nariadenia Komisie (ES) č. 794/2004 (35).

               (113)

               Vzhľadom na uvedené skutočnosti Komisia

         PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:
   Článok 1
   Štátna pomoc vo výške 1 1 11  572 EUR, ktorú Talianska republika poskytla neoprávnene, v rozpore s článkom 108 ods. 3 Zmluvy o fungovaní Európskej únie, spoločnosti Buonotourist, nie je zlučiteľná s vnútorným trhom.
   Článok 2
   1.   Talianska republika vymôže pomoc uvedenú v článku 1 od príjemcu pomoci.
   2.   Sumy, ktoré sa majú vymôcť, budú úročené od 21. decembra 2012 až do dňa ich vymoženia v plnej výške.
   3.   Úrok sa vypočíta na zostavenom základe v súlade s kapitolou V nariadenia (ES) č. 794/2004 a v súlade s nariadením Komisie (ES) č. 271/2008 (36), ktorým sa mení nariadenie (ES) č. 794/2004.
   4.   Talianska republika zruší všetky nevyplatené platby pomoci uvedenej v článku 1 s účinnosťou od dátumu tohto rozhodnutia.
   Článok 3
   1.   Vymoženie pomoci uvedenej v článku 1 musí byť bezodkladné a účinné.
   2.   Talianska republika zabezpečí vykonanie tohto rozhodnutia do štyroch mesiacov od dátumu jeho oznámenia.
   Článok 4
   1.   Talianska republika do dvoch mesiacov od oznámenia tohto rozhodnutia predloží Komisii tieto informácie:

               a)

               celkovú výšku pomoci (istinu a úrok), ktorá sa má od príjemcu vymôcť;

               b)

               podrobný opis prijatých a plánovaných opatrení s cieľom splniť toto rozhodnutie;

               c)

               dokumenty potvrdzujúce, že sa príjemcovi nariadilo vrátenie pomoci.

         2.   Talianska republika bude nepretržite informovať Komisiu o postupe realizácie vnútroštátnych opatrení prijatých na vykonávanie tohto rozhodnutia dovtedy, kým nebude pomoc uvedená v článku 1 v plnej miere vymožená. Na požiadanie Komisie bezodkladne poskytne informácie o opatreniach, ktoré sa už prijali a ktoré sa plánujú prijať na dosiahnutie súladu s týmto rozhodnutím. Predloží aj podrobné informácie týkajúce sa súm pomoci a úrokov z vymáhanej sumy, ktoré sa už od príjemcu vymohli.
   Článok 5
   Toto rozhodnutie je určené Talianskej republike.

      V Bruseli 19. januára 2015

            Za Komisiu

         Margrethe VESTAGER

            členka Komisie

      (1)  Rozhodnutie Komisie z 20. februára 2014 o štátnej pomoci SA.35843 (2012/NN) – Taliansko – Náhrada za záväzok služby vo verejnom záujme pre Buonotourist (Ú. v. EÚ C 156, 23.5.2014, s. 51).

      (2)  Komisia pripomína, že podľa článku 15 nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 108 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (Ú. v. ES L 83, 27.3.1999, s. 1) právomoci Komisie vymáhať pomoc budú predmetom vymedzeného obdobia desiatich rokov, ktoré sa začína dňom, keď sa neoprávnená pomoc udelila príjemcovi buď ako individuálna pomoc, alebo ako pomoc podľa schémy pre pomoc. Akýkoľvek úkon Komisie alebo členského štátu konajúceho na žiadosť Komisie v súvislosti s neoprávnenou pomocou prerušuje vymedzené obdobie.

      (3)  Nariadenie Rady (EHS) č. 1191/69 z 26. júna 1969 o postupe členských štátov, ktorý sa týka záväzkov obsiahnutých v koncepcii služieb vo verejnom záujme v oblasti železničnej, cestnej a vnútrozemskej vodnej dopravy (Ú. v. ES L 156, 28.6.1969, s. 1).

      (4)  V článku 4 ods. 1 nariadenia (EHS) č. 1191/69 sa uvádza, že: „V prípade, ak dopravným podnikom zo záväzku služby vo verejnom záujme vyplývajú hospodárske nevýhody, požiadajú príslušné orgány členských štátov o zrušenie celého alebo časti tohto záväzku“. Článok 6 ods. 3 znie: „Príslušné orgány členských štátov rozhodnú do jedného roka odo dňa podania žiadosti v prípade záväzku prevádzkovať alebo dopravovať a do šiestich mesiacov, pokiaľ ide o tarifné záväzky. Nárok na náhradu vzniká dňom vydania rozhodnutia príslušným orgánom...“.

      (5)  Táto suma preto nahrádza pôvodnú žiadosť spoločnosti Buonotourist o náhradu vo výške 5 5 67  582,57 EUR.

      (6)  Legge Regionale 25 gennaio 1983, n. 16 Interventi regionali in materia di servizi di trasporto pubblico locale per viaggiatori (regionálne opatrenia pre služby miestnej osobnej dopravy), ktorý je dostupný na: http://jtest.ittig.cnr.it:8080/cocoon/regioneCampania/xhtml?css=4&doc=/db/nir/RegioneCampania/1983/urn_nir_regione.campania_legge_1983-01-25n16&datafine=19830205

      (7)  Namiesto rozdielu medzi súčinom predpokladaného počtu merných dopravných jednotiek a – buď najvýhodnejšej existujúcej sadzby, ktorej by sa užívatelia mohli domáhať, ak by dotknutý záväzok neexistoval, alebo – kde nie je takáto sadzba, sadzby, ktorú by podnik uplatňoval pri obchodnom vedení, ak by bral do úvahy svoje prevádzkové náklady a stav na trhu na jednej strane.

      (8)  Namiesto súčinu skutočného počtu merných dopravných jednotiek a sadzby stanovenej na posudzované obdobie.

      (9)  Namiesto nákladov, ktoré by vznikli uplatnením buď najvýhodnejšej existujúcej sadzby, alebo sadzby, ktorú by podnik uplatnil pri obchodnom vedení.

      (10)  Namiesto skutočne vzniknutých nákladov v rámci povinnej sadzby.

      (11)  Vec C-280/00, Altmark Trans a Regierungspräsidium Magdeburg, Zb. 2003, EU:C:2003:415.

      (12)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 z 23. októbra 2007 o službách vo verejnom záujme v železničnej a cestnej osobnej doprave, ktorým sa zrušujú nariadenia Rady (EHS) č. 1191/69 a (EHS) č. 1107/70 (Ú. v. EÚ L 315, 3.12.2007, s. 1).

      (13)  Modelli E, konkrétne dokumenty vychádzajúce z účtov spoločnosti, ktoré obsahujú informácie potrebné na každoročný výpočet verejného príspevku.

      (14)  Vec C-527/12, Komisia/Nemecko, EU:C:2014:2193, bod 56 a citovaná judikatúra. Pozri takisto vec C-119/05, Lucchini, EU:C:2007:434, bod 59, ako sa opisuje v odôvodnení 94.

      (15)  Vec C-280/00, Altmark Trans/Regierungspräsidium Magdeburg, Zb. 2003, EU:C:2003:415, body 87 a 88.

      (16)  Vec C-172/03, Heiser, EU:C:2005:130, bod 55.

      (17)  Vec T-157/01, Danske Busvognmænd, Zb. 2004, EU:T:2004:76, body 77 až 79.

      (18)  Vec C-504/07 Associação Nacional de Transportadores Rodoviários de Pesados de Passageiros (Antrop) a ostatní/Conselho de Ministros, Companhia Carris de Ferro de Lisboa SA (Carris) a Sociedade de Transportes Colectivos do Porto SA (STCP), Zb. 2009, EU:C:2009:290.

      (19)  Vec 156/77 Komisia/Belgicko, Zb. 1978, EU:C:1978:180, bod 10.

      (20)  Nariadenie Rady (EHS) č. 1107/70 zo 4. júna 1970 o poskytnutí pomoci pre železničnú, cestnú a vnútrozemskú vodnú dopravu (Ú. v. ES L 130, 15.6.1970, s. 1).

      (21)  Komisia sa v tejto súvislosti odvoláva na tvrdenia uvedené v odôvodneniach 307 až 313 svojho rozhodnutia 2011/3/EÚ z 24. februára 2010 o zmluvách o dopravných službách vo verejnom záujme medzi dánskym ministerstvom dopravy a podnikom Danske Statsbaner [štátna pomoc C 41/08 (ex NN 35/08 (Ú. v. EÚ L 7, 11.1.2011, s. 1). Všeobecný súd toto rozhodnutie zrušil v rámci veci T-92/11, Jørgen Andersen/Európska komisia, Zb. 2013, EU:T:2013:143, a odvolanie proti tomuto rozsudku je v súčasnosti predmetom konania pred Súdnym dvorom vo veci C-303/13 P. Výsledok tohto odvolania nie je pre výsledok tohto prípadu relevantný, pretože Všeobecný súd v napadnutom rozsudku potvrdil, že pokiaľ ide o stanovenie súboru pravidiel, ktoré sa majú uplatniť, rozhodujúci je dátum, ku ktorému sa objavili účinky vyplatenej pomoci. V tomto prípade bola pomoc vyplatená 21. decembra 2012, takže by sa mali uplatňovať pravidlá, zásady a kritériá posudzovania zlučiteľnosti štátnej pomoci, ktoré sú platné ku dňu, keď Komisia prijíma svoje rozhodnutie (pozri bod 39 daného rozsudku).

      (22)  Vec C-334/07 P, Komisia/Freistaat Sachsen, Zb. 2008, EU:C:2008:709, body 50 až 53. Vec T-3/09, Taliansko/Komisia, Zb. 2011, EU:T:2011:27, bod 60.

      (23)  Napríklad úmyselné porušenie práva alebo bezdôvodné obohatenie.

      (24)  Spojené veci 106 až 120/87, Asteris AE a ostatní/Grécko a EHS, Zb. 1988, EU:C:1988:457.

      (25)  Pozri rozhodnutie Komisie z 16. júna 2004 o holandskej pomoci v prospech Akzo Nobel s cieľom minimalizovať prepravu chlóru (vec N 304/2003), súhrnné oznámenie v Ú. v. EÚ C 81, 2.4.2005, s. 4. Pozri takisto rozhodnutie Komisie z 20. decembra 2006 o holandskej pomoci na premiestnenie spoločnosti na demontáž áut Steenbergen (vec N 575/2005), súhrnné oznámenie v Ú. v. EÚ C 80, 13.4.2007, s. 1.

      (26)  Vec C-119/05, Lucchini, EU:C:2007:434, bod 59.

      (27)  Tamtiež, bod 61.

      (28)  Stanovisko z 28. apríla 2005 v spojených veciach C-346/03 a C-529/03, Atzori, EU:C:2005:256, bod 198.

      (29)  Vec T-384/08, Elliniki Nafpigokataskevastiki AE Chartofylakeiou/Komisia, EU:T:2011:650, a vec T-565/08, Corsica Ferries/Komisia, EU:T:2012:415, body 23, 114 a 120 až 131. Pozri takisto, analogicky, vec C-111/10, Komisia/Rada, EU:C:2013:785, bod 44.

      (30)  Vec C-70/72, Komisia/Nemecko, Zb. 1973, s. 813, bod 13.

      (31)  Spojené veci C-278/92, C-279/92 a C-280/92, Španielsko/Komisia, Zb. 1994, s. I-4103, bod 75.

      (32)  Vec C-75/97, Belgicko/Komisia, Zb. 1999, s. I-3671, body 64 a 65.

      (33)  Nariadenie Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúce podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 108 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (Ú. v. ES L 83, 27.3.1999, s. 1).

      (34)  Pozri článok 14 ods. 2 nariadenia (ES) č. 659/99.

      (35)  Nariadenie Komisie (ES) č. 794/2004 z 21. apríla 2004, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (ES) č. 659/1999, ustanovujúce podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 93 Zmluvy o ES (Ú. v. EÚ L 140, 30.4.2004, s. 1).

      (36)  Nariadenie Komisie (ES) č. 371/2008 z 30. januára 2008, ktorým sa stanovujú sadzby náhrad uplatniteľné na určité výrobky zo sektoru cukru vyvážané vo forme tovarov, na ktoré sa nevzťahuje príloha I k zmluve (Ú. v. EÚ L 113, 25.4.2008, s. 9).


title: Rozhodnutie Komisie z 26. júla 2001 o prijatí záväzkov ponúknutých v súvislosti s antidumpingovým konaním týkajúcim sa dovozu určitých železných alebo oceľových lán a káblov s pôvodom v Českej republike, Kórejskej republike, Malajzii, Rusku, Thajsku a Turecku a o ukončení konania týkajúceho sa dovozov s pôvodom v Kórejskej republike a Malajzii (oznámené pod číslom dokumentu C(2001) 2351)

text:
Dôležité právne oznámenie

|

32001D0602

Úradný vestník L 211 , 04/08/2001 S. 0047 - 0048

		Rozhodnutie Komisiez 26. júla 2001o prijatí záväzkov ponúknutých v súvislosti s antidumpingovým konaním týkajúcim sa dovozu určitých železných alebo oceľových lán a káblov s pôvodom v Českej republike, Kórejskej republike, Malajzii, Rusku, Thajsku a Turecku a o ukončení konania týkajúceho sa dovozov s pôvodom v Kórejskej republike a Malajzii(oznámené pod číslom dokumentu C(2001) 2351)(2001/602/ES)KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEVso zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva,so zreteľom na nariadenie Rady (ES) č. 384/96 z 22. decembra 1995 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členskými štátmi Európskeho spoločenstva [1], naposledy zmenené a doplnené nariadením (ES) č. 2238/2000 [2], a predovšetkým na jeho články 8 a 9,po porade s Poradným výborom,keďže:A. POSTUP(1) Nariadením (ES) č. 230/2001 [3] Komisia uložila dočasné antidumpingové clo na dovozy určitých druhov železných alebo oceľových lán a káblov (SWR) s pôvodom v Českej republike, Rusku, Thajsku a Turecku a prijala záväzky ponúkané určitými vyvážajúcimi výrobcami v Českej republike a Turecku.(2) Žiadne dočasné opatrenia neboli uložené na dovozy z Kórejskej republiky (Kórea) a Malajzie, pretože dumpingové rozpätie zistené v prípade týchto dvoch krajín bolo pod prahom 2 % stanoveným v článku 9 odseku 3 nariadenia (ES) č. 384/96 (ďalej len "základné nariadenie").(3) Po uložení dočasných antidumpingových opatrení Komisia pokračovala v preskúmaní dumpingu a poškodenia záujmu spoločenstva. Definitívne zistenia a závery preskúmania sú stanovené v nariadení Rady (ES) č. 1601/2001 [4], ktoré ukladá konečné antidumpingové clo a konečný výber dočasného antidumpingového cla uloženého na dovoz určitých druhov železných a oceľových lán a káblov s pôvodom v Českej republike, Rusku, Thajsku a Turecku.(4) Vyšetrovanie potvrdilo predbežné zistenia o škodlivom dumpingu týkajúcom sa dovozov s pôvodom v Českej republike, Rusku, Thajsku a Turecku. Potvrdilo sa aj to, že dumpingové rozpätia v prípade dovozov s pôvodom v Kórei a Malajzii sú de minimus.B. ZÁVÄZKY(5) Nadväzne na uloženie dočasných antidumpingových opatrení spolupracujúci vyvážajúci výrobcovia v Rusku a v Thajsku ponúkli záväzok v súlade s článkom 8 ods. 1 základného nariadenia.(6) Podľa týchto záväzkov uvedení vyvážajúci výrobcovia ponúkli predaj príslušných výrobkov na cenových úrovniach alebo nad cenovými úrovňami, ktoré eliminujú škodlivé účinky dumpingu.(7) Komisia zastáva názor, že záväzky ponúkané príslušnými vyvážajúcimi výrobcami možno prijať, pretože eliminujú škodlivé účinky dumpingu. Navyše vyvážajúci výrobcovia budú zároveň poskytovať Komisii pravidelné a podrobné informácie týkajúce sa ich vývozov do spoločenstva, čo znamená, že Komisia môže plnenie záväzkov účinne kontrolovať. Navyše povaha výrobku, štruktúra spoločností a ich metódy predaja sú takého druhu, že riziko, že budú obchádzať dohodnuté záväzky, je nízke.(8) Aby Komisia mohla naďalej účinne kontrolovať, či uvedené spoločnosti dodržiavajú záväzok, keď sa žiadosť o uvoľnenie do voľného obehu na základe záväzkov predloží príslušnému colnému úradu, výnimka z cla bude podmienečne viazaná na predloženie obchodnej faktúry vydanej vyvážajúcim výrobcom, od ktorého sa prijal záväzok, a obsahujúcej aspoň prvky uvedené v prílohe k nariadeniu Rady (ES) č. 1601/2001. Takáto úroveň informácií je potrebná aj na to, aby si colné úrady mohli overiť s dostatočnou presnosťou, že zásielky zodpovedajú obchodným dokladom. Ak sa nepredloží taká faktúra alebo ak predložená faktúra nezodpovedá výrobku predloženému colnému orgánu, príslušná sadzba antidumpingového cla sa stane splatnou.(9) V prípade podozrenia na porušenie, v prípade porušenia alebo odvolania záväzku možno uložiť antidumpingové clo na základe článku 8 ods. 9 a 10 základného nariadenia.(10) Po porade s Poradným výborom neboli vznesené žiadne námietky, pokiaľ ide o prijatie ponúkaného záväzku.C. UKONČENIE KONANIA(11) Vzhľadom na výsledky prešetrenia týkajúceho sa Kórei a Malajzie a berúc do úvahy, že zistené dumpingové rozpätie bolo de minimis, konanie by sa malo ukončiť bez uloženia antidumpingových opatrení vo vzťahu k dovozom príslušného výrobku s pôvodom v Kórei a Malajzii.PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:Článok 1Záväzky ponúknuté spoločnosťami uvedenými nižšie, v rámci antidumpingového konania týkajúceho sa dovozov určitých železných alebo oceľových lán a káblov s pôvodom v Českej republike, Kórejskej republike, Malajzii, Rusku, Thajsku a Turecku, sa týmto prijímajú.Krajina | Spoločnosť | Dodatočný číselný kód TARIC |Rusko | Otvorená akciová spoločnosť CherepovetskyStaleprokatny Zavod, Rusko, 162200,Cherepovets | A217 |Thajsko | Usha Siam Steel Ind. Public Company Ltd. 888/116 Mahatun Plaza Building, Ploenchit Road Bangkok 10330, Thajsko | A218 |Článok 2Konanie týkajúce sa dovozov určitých druhov železných alebo oceľových lán a káblov s pôvodom v Kórejskej republike a Malajzii sa týmto ukončuje.Článok 3Toto rozhodnutie nadobúda účinnosť deň nasledujúci po jeho uverejnení v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev.V Bruseli 26. júla 2001Za KomisiuPascal Lamyčlen Komisie[1] Ú. v. ES L 56, 6.3.1996, s. 1.[2] Ú. v. ES L 257, 11.10.2000, s. 2.[3] Ú. v. ES L 34, 3.2.2001, s. 4.[4] Ú. v. ES L 211, 4.8.2001, s. 1.--------------------------------------------------


title: Rozhodnutie Komisie z 29. júla 1983 o zozname prevádzkarní na Novom Zélande schválených pre dovoz čerstvého mäsa do spoločenstva

text:
Dôležité právne oznámenie

|

31983D0402

Úradný vestník L 233 , 24/08/1983 S. 0024 - 0028 Fínske špeciálne vydanie: Kapitola 3 Zväzok 16 S. 0197  Španielske špeciálne vydanie: Kapitola 03 Zväzok 28 S. 0193  Švédske špeciálne vydanie: Kapitola 3 Zväzok 16 S. 0197  Portugalské špeciálne vydanie Kapitola 03 Zväzok 28 S. 0193

		Rozhodnutie Komisiez 29. júla 1983o zozname prevádzkarní na Novom Zélande schválených pre dovoz čerstvého mäsa do spoločenstva(83/402/EHS)KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV,so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho hospodárskeho spoločenstva,so zreteľom na smernicu Rady 72/462/EHS z 12. decembra 1972 o problémoch pri kontrole zdravia zvierat pri dovoze hovädzieho dobytka, ošípaných a čerstvého mäsa z tretích krajín [1], naposledy zmenenú a doplnenú smernicou 83/91/EHS [2], najmä na jej články 4 ods.1 a 18 ods. 1 písm. a) a b),keďže prevádzkarne v tretích krajinách nemôžu byť oprávnené vyvážať čerstvé mäso do spoločenstva, pokiaľ nespĺňajú všeobecné a zvláštne podmienky, ktoré sú stanovené v smernici 72/462/EHS;keďže Nový Zéland zaslal v súlade s článkom 4 ods. 3 smernice 72/462/EHS zoznam prevádzkarní schválených na vývoz do spoločenstva;keďže kontroly na mieste ukázali, že hygienická úroveň mnohých z týchto prevádzkarní je uspokojivá a môžu byť tak zahrnuté do prvého zoznamu vytvoreného podľa článku 4 ods. 1 uvedenej smernice, v ktorom sú uvedené prevádzkarne, z ktorých môže byť povolený dovoz čerstvého mäsa do spoločenstva;keďže ďalšie prevádzkarne, ktoré Nový Zéland navrhuje, musia byť na základe ďalších informácií o ich hygienickej úrovni a ich schopnosti prispôsobiť sa rýchlo právnym predpisom spoločenstva znova preverené;keďže, aby sa predišlo náhlemu prerušeniu existujúcich obchodných transakcií, tieto prevádzkarne môžu byť medzitým dočasne oprávnené pokračovať vo vývoze čerstvého mäsa do tých členských štátov, ktoré sú pripravené ich prijať;keďže v súvislosti s opatreniami prijatými na tento účel a vykonanými zlepšeniami bude nevyhnutné toto rozhodnutie preskúmať a v prípade potreby pozmeniť;keďže dovoz čerstvého mäsa z prevádzkarní uvedených v zozname pripojenom k tomuto rozhodnutiu zostáva predmetom ustanovení spoločenstva uvedených inde a všeobecných ustanovení zmluvy; keďže najmä dovoz niektorých kategórií mäsa z tretích krajín a ich spätný vývoz do iných členských štátov, napríklad mäsa vážiaceho menej ako tri kilogramy alebo mäsa obsahujúceho rezíduá niektorých látok, ktorými sa pravidlá spoločenstva alebo pravidlá, ktoré musia byť ďalej harmonizované, ešte nezaoberajú, zostávajú predmetom hygienických predpisov dovážajúceho členského štátu, pričom sa dodržiavajú všeobecné ustanovenia zmluvy;keďže opatrenia tohoto rozhodnutia sú v súlade so stanoviskom Stáleho veterinárneho výboru,PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:Článok 11. Prevádzkarne na Novom Zélande vymenované v prílohe sa schvaľujú pre dovoz čerstvého mäsa do spoločenstva v zmysle prílohy.2. Na tovar dovážaný z prevádzkarní podľa odseku 1 sa naďalej vzťahujú veterinárne ustanovenia spoločenstva stanovené inde.Článok 21. Členské štáty zakážu dovoz čerstvého mäsa z prevádzkarní, ktoré nie sú uvedené v prílohe.2. Členské štáty však môžu do 30. apríla 1984 pokračovať v povoľovaní dovozu čerstvého mäsa z prevádzkarní, ktoré síce nie sú uvedené v prílohe, ale podľa článku 4 ods. 3 smernice 72/462/EHS boli úradne schválené a navrhnuté úradmi Nového Zélandu do 30. marca 1983, pokiaľ sa v súlade s článkom 4 ods. 1 vyššie uvedenej smernice do 1. mája 1984 neprijme opačné rozhodnutie.Komisia zašle zoznam týchto zariadení členským štátom.Článok 3Toto rozhodnutie nadobúda účinnosť 1. októbra 1983.Článok 4Toto rozhodnutie sa do 1. februára 1984 preskúma a v prípade potreby zmení a doplní.Článok 5Toto rozhodnutie je adresované členským štátom.V Bruseli 29. júla 1983Za KomisiuPoul Dalsagerčlen Komisie[1] Ú. v. ES L 302, 31.12.1972, s. 28.[2] Ú. v. ES L 59, 5.3.1983, s. 34.--------------------------------------------------PRÍLOHAZOZNAM PREVÁDZKARNÍČíslo schválenia | Prevádzkareň | Adresa || |I.HOVÄDZIE MÄSOA.Bitúnky a rozrábkarneME | 14 | Waitaki-NZ Refrigerating Ltd | Christchurch |ME | 15 | The Canterbury Frozen Meat Co. Ltd | Belfast |ME | 21 | Southland Frozen Meat Ltd | Mataura |ME | 22 | Southland Frozen Meat Ltd | Makarewa |ME | 24 | Hellaby Shortland Ltd | Otahuhu |ME | 26 | Waitaki-NZ Refrigerating Ltd | Balclutha |ME | 34 | The Canterbury Frozen Meat Co. Ltd | Pareora |ME | 50 | Alliance Freezing Co. (Southland) Ltd | Invercargill |ME | 56 | Auckland Farmers Freezing Co-op Ltd, Rangiuru | Te Puke |ME | 63 | Farmers Meat Export Ltd | Whangarei |ME | 66 | Phoenix Meat Co. Ltd, Kokiri | Greymouth |ME | 69 | Ashley Meat Export Ltd | Christchurch |B.RozrábkarneMPH | 50 | Crown Meats Ltd | Feilding |MPH | 52 | Dawn Meat (NZ) Ltd | Hastings |MPH | 53 | W. Richmond Ltd | Hastings |MPH | 56 | W. Richmond Ltd | Hastings |MPH | 63 | Primex Meats Ltd | Wellington |MPH | 69 | Dawn Meat (NZ) Ltd | Hastings |MPH | 72 | Kellax Foods Ltd | Auckland |II.OVČIE MÄSOA.Bitúnky a rozrábkarneME | 1 | Borthwick CWS Ltd | Masterton |ME | 6 | Borthwick CWS Ltd | Longburn |ME | 8 | Gisborne Refrigerating Co. Ltd | Gisborne |ME | 14 | Waitaki-NZ Refrigerating Ltd | Christchurch |ME | 17 | Waitaki-NZ Refrigerating Ltd | Timaru |ME | 20 | Ocean Beach Freezing Co. Ltd | Ocean Beach |ME | 21 | Southland Frozen Meat Ltd | Mataura |ME | 22 | Southland Frozen Meat Ltd | Makarewa |ME | 26 | Waitaki-NZ Refrigerating Ltd | Balclutha |ME | 34 | The Canterbury Frozen Meat Co. Ltd | Pareora |ME | 37 | Canterbury Frozen Meat Co. (Canterbury) Ltd | Belfast |ME | 50 | Alliance Freezing Co. (Southland) Ltd | Invercargill |ME | 56 | Auckland Farmers Freezing Co-op Ltd, Rangiuru | Te Puke |ME | 58 | Hawkes Bay Farmers' Meat Co. Ltd | Takapau |ME | 60 | Pacific Freezing NZ Ltd | Dannevirke |ME | 65 | AML Meats Ltd | Gisborne |ME | 69 | Ashley Meat Export Ltd | Christchurch |B.BitúnkyME | 16 | The Canterbury Frozen Meat Co. Ltd | Ashburton |ME | 41 | NCF Kaiapoi Ltd | Kaiapoi |C.RozrábkarneMPH | 39 | Defiance Processors Ltd | Dunedin |MPH | 42 | Fresha Products Ltd | New Plymouth |MPH | 45 | Canterbury Frozen Meat Co. Ltd | Harewood |MPH | 50 | Crown Meats Ltd | Feilding |MPH | 52 | Dawn Meat (NZ) Ltd | Hastings |MPH | 53 | W. Richmond Ltd | Hastings |MPH | 54 | Ashley Meat Export Ltd | Christchurch |MPH | 56 | W. Richmond Ltd | Hastings |MPH | 57 | NZ Primary Processors Ltd | Mt Maunganui |MPH | 63 | Primex Meats Ltd | Wellington |MPH | 69 | Dawn Meat (NZ) Ltd | Hastings |MPH | 72 | Kellax Foods Ltd | Auckland |MPH | 74 | Canterbury Meat Packers Ltd | Ashburton |III.CHLADIARENSKÉ SKLADYS | 1 | Timary Harbour Board Cool Store | Timaru |S | 2 | Auckland Farmer's Freezing Co-op Ltd | Whangarei |S | 10 | Otago Dairy Producers Cool Storage Ltd | Dunedin |S | 11 | South Canterbury Co-op Cool Storage Ltd | Timaru |S | 17 | Cool Hire Storage Ltd | Dunedin |S | 25 | Dawn Meat (NZ) Ltd | Hastings |S | 28 | Cool Stores (NZ) Ltd | Auckland |S | 30 | N. O. Pierson Ltd | Christchurch |S | 31 | Pacific Cold Storage Co. Ltd | Mt Maunganui |S | 32 | Taranaki Producers Freezing Ltd | New Plymouth |S | 33 | Christchurch Airport Authorities | Christchurch |S | 34 | Coolpak Prebbleton Ltd, Prebbleton | Christchurch |S | 35 | Nelson Cold Storage Co-op | Nelson |S | 36 | Cold Storage (Bay of Plenty) Ltd | Te Puke |S | 39 | Christchurch Cool Stores Ltd | Christchurch |S | 40 | Southland Harbour Board | Bluff |S | 41 | Eljays Ice Box | Feilding |S | 42 | Wellington Cold Storage Co. | Tawa |S | 45 | Wairarapa Cold Storage | Greytown |S | 47 | Polar Cold Storage, Hornby | Christchurch |S | 49 | Chill Air Ltd | Auckland International Airport |S | 51 | Kiwi Fruit Cool Store Co-op | Gisborne |S | 53 | Otaki Cold Store | Otaki |S | 55 | Airport Cold Storage Ltd | Wellington |S | 57 | Air New Zealand | Auckland Airport |S | 58 | Cool & Cold Storage Associated Ltd | Te Puke |S | 59 | Richmond Cool Stores (1963) Ltd, Manchester Street | Hastings |S | 60 | Export Cool Storage | Mt Maunganui |S | 61 | Coolpak Cool Stores Ltd | Timaru |S | 63 | Mogal Cool Stores Ltd | Christchurch Airport |S | 66 | Mogal Cool Stores Ltd | Auckland Airport |S | 68 | Freezer Flow, Mt Wellington | Auckland |S | 70 | Freezer Stores Hawkes Bay Ltd | Hastings |S | 72 | Motueka Coldstorage | Motueka |S | 73 | LEP International, Mangere | Auckland |S | 75 | Amaltal Coolstores & Exporters Ltd | Nelson |S | 84 | Polar Cold Storage Ltd | Dunedin |S | 86 | Tai-Tapu Dairy Co. Ltd | Christchurch |S | 87 | Homebush Berryfruits | Masterton |S | 88 | Hawkes Bay Export Cold Stores Ltd | Napier |S | 89 | R. & W. Hellaby Ltd | Mt Wellington |S | 90 | Waitaki-NZ Refrigerating Ltd | Blenheim |S | 91 | Southland Frozen Meat Ltd | Mataura |S | 92 | Food Freezing Partnership | Havelock North |S | 93 | Air New Zealand | Christchurch |S | 95 | McCallum Industries Ltd | Patea |S | 96 | Townsend & Paul Ltd | Napier |S | 97 | J. Wattie Canneries Ltd | Gisborne |--------------------------------------------------


title: Rozhodnutie Európskeho parlamentu (EÚ) 2017/1660 z 27. apríla 2017 o absolutóriu za plnenie rozpočtu Európskej chemickej agentúry za rozpočtový rok 2015

text:
               29.9.2017

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               L 252/209

         ROZHODNUTIE EURÓPSKEHO PARLAMENTU (EÚ) 2017/1660
   z 27. apríla 2017
   o absolutóriu za plnenie rozpočtu Európskej chemickej agentúry za rozpočtový rok 2015
   EURÓPSKY PARLAMENT,

               —

               so zreteľom na konečnú ročnú účtovnú závierku Európskej chemickej agentúry za rozpočtový rok 2015,

               —

               so zreteľom na správu Dvora audítorov o overení ročnej účtovnej závierky Európskej chemickej agentúry za rozpočtový rok 2015 spolu s odpoveďou agentúry (1),

               —

               so zreteľom na vyhlásenie o vierohodnosti (2) vedenia účtov a zákonnosti a riadnosti príslušných operácií, ktoré poskytol Dvor audítorov za rozpočtový rok 2015 v súlade s článkom 287 Zmluvy o fungovaní Európskej únie,

               —

               so zreteľom na odporúčanie Rady z 21. februára 2017 o udelení absolutória agentúre za plnenie rozpočtu za rozpočtový rok 2015 (05873/2017 – C8-0068/2017),

               —

               so zreteľom na článok 319 Zmluvy o fungovaní Európskej únie,

               —

               so zreteľom na nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ, Euratom) č. 966/2012 z 25. októbra 2012 o rozpočtových pravidlách, ktoré sa vzťahujú na všeobecný rozpočet Únie, a zrušení nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 (3), a najmä na jeho článok 208,

               —

               so zreteľom na nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 z 18. decembra 2006 o registrácii, hodnotení, autorizácii a obmedzovaní chemických látok (REACH) a o zriadení Európskej agentúry pre chemické látky, o zmene a doplnení smernice 1999/45/ES a o zrušení nariadenia Rady (EHS) č. 793/93 a nariadenia Komisie (ES) č. 1488/94, smernice Rady 76/769/EHS a smerníc Komisie 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES (4), a najmä na jeho článok 97,

               —

               so zreteľom na delegované nariadenie Komisie (EÚ) č. 1271/2013 z 30. septembra 2013 o rámcovom nariadení o rozpočtových pravidlách pre subjekty uvedené v článku 208 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ, Euratom) č. 966/2012 (5), a najmä na jeho článok 108,

               —

               so zreteľom na článok 94 rokovacieho poriadku a prílohu IV k nemu,

               —

               so zreteľom na správu Výboru pre kontrolu rozpočtu a stanovisko Výboru pre životné prostredie, verejné zdravie a bezpečnosť potravín (A8-0086/2017),

               1.

               udeľuje absolutórium výkonnému riaditeľovi Európskej chemickej agentúry za plnenie rozpočtu agentúry za rozpočtový rok 2015;

               2.

               uvádza svoje poznámky v priloženom uznesení;

               3.

               poveruje svojho predsedu, aby postúpil toto rozhodnutie a uznesenie, ktoré je jeho neoddeliteľnou súčasťou, výkonnému riaditeľovi Európskej chemickej agentúry, Rade, Komisii a Dvoru audítorov a aby zabezpečil ich uverejnenie v Úradnom vestníku Európskej únie (v sérii L).

            Predseda

         Antonio TAJANI

            Generálny tajomník

         Klaus WELLE

      (1)  Ú. v. EÚ C 449, 1.12.2016, s. 82.

      (2)  Pozri poznámku pod čiarou č. 1.

      (3)  Ú. v. EÚ L 298, 26.10.2012, s. 1.

      (4)  Ú. v. EÚ L 396, 30.12.2006, s. 1.

      (5)  Ú. v. EÚ L 328, 7.12.2013, s. 42.